ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2015 р. Справа № 908/3176/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Медуниця О.Є., суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Марусенко В.О. (довіреність від 29.09.2014 року),

відповідача - Матохнюк А.А. (довіреність №13/4-ДОВ від 05.01.2015 року),

розглянувши апеляційну скаргу позивача за первісним позовом (вх.№3937З/1-38) на рішення господарського суду Запорізької області від 22.10.2014 року

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рутесіл", м.Київ

до Запорізького державного підприємства "Кремнійполімер", м.Запоріжжя

про витребування майна із чужого незаконного володіння,

та за зустрічним позовом Запорізького державного підприємства "Кремнійполімер", м.Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рутесіл", м.Київ

про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "Рутесіл" (позивач) звернувся до господарського суду Запорізької області із позовною заявою до відповідача - Запорізького державного підприємства "Кремнійполімер", в якій позивач просить суд витребувати з чужого незаконного володіння майно, вартістю 1385405,46 грн.

19.09.2014 року відповідач надав зустрічну позовну заяву до ТОВ "Рутесіл" про відшкодування збитків, завданих в процесі виконання договору переробки товарів в розмірі 59043,35 грн.

Ухвалою суду першої інстанції від 22.09.2014 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.10.2014 р. по справі №908/3176/14 (суддя Кричмаржевський В.А.) у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Позивач за первісним позовом із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким первісні позовні вимоги задовольнити.

У зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції, було здійснено зміну територіальної підсудності на підставі Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" від 12.08.2014 р. за №1632-VII та розпорядженням голови Вищого господарського суду України №28-р від 02.09.2014 р. якими визначено, що розгляд господарських справ, які підлягають перегляду в апеляційному порядку Донецьким апеляційним господарським судом здійснюється Харківським апеляційним господарським судом.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2014 року апеляційну скаргу позивача за первісним позовом прийнято до провадження.

17.12.2014 року на адресу суду надійшло клопотання ЗДП «Кремнійполімер» №2501 від 08.12.2014 року про зупинення провадження по даній справі до вирішення господарським судом Запорізької області справи №908/5047/14 за позовом ЗДП «Кремнійполімер» до ТОВ «Рутесіл» про зобов'язання укласти додаткову угоду на переробку партії товару.

14.01.2015 року ЗДП «Кремнійполімер» надав суду клопотання №22 від 13.01.2015 року про відмову від клопотання про зупинення провадження по даній справі у зв'язку з тим, що спірне майно перебуває у ЗДП «Кремнійполімер» на підставі договору зберігання №1-КП від 01.01.2014 року і поставлено на підставі договору про переробку товарів №141-КП від 11.10.2012 року, а тому відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання, дійшла висновку про його задоволення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

11.10.2012 року між ТОВ «РУТЕСІЛ» (замовник) та ЗДП "Кремнійполімер" (виконавець) укладено договір переробки товарів №141-КП (далі - договір) з подальшими змінами і доповненнями (а.с.12 т.1).

Згідно з п.1.1 договору переробки виконавець зобов'язується в порядку та на умовах дійсного договору, згідно з письмовою заявкою замовника, здійснювати переробку сировини (метилкремнегель, калій їдкий), далі - товар, з метою отримання гідрофобізуючої рідини - ГКЖ-11 К, далі - продукт переробки.

Пунктом 2.1 договору переробки передбачено, що кількість та якість товарів та продукту переробки, а також ціна переробки на кожну поставку визначається у специфікаціях до дійсного договору, які є невід'ємною частиною договору.

У пункті 4.4 договору визначено, що поставка товарів та продукту переробки здійснюється в асортименті, в кількості і у строки згідно з специфікаціями, узгодженими обома сторонами. Кількість та асортимент товарів, які підлягають переробці в продукт переробки, замовник заявляє письмово в строк до 15 числа місяця, який передує запланованому місяцю відвантаження.

Згідно п. 4.8 договору встановлено, що в разі завезення замовником товару без заявки, то зі спливом 15 календарних днів замовник зобов'язаний вивезти поставлені на завод товари. У випадку неможливості його вивезення замовник відшкодовує виконавцю витрати, пов'язані з послугами зі зберігання сировини на заводі.

28.12.2012 року сторони уклали доповнення №1 до договору, в якому визначили, що договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного виконання сторонами обов'язків за договором (а.с.15 т.1).

26.02.2014 року сторонами підписано доповнення № 3 до договору, за умовами якого, виконавець зобов'язується виготовляти щомісячно 20 тон (100%) метилкремнегеля, а замовник зобов'язується вчасно поставляти сировину та здійснювати щомісячно 100% передплату послуг по переробці в розмірі - 539040 грн. з ПДВ протягом 3-х робочих днів з моменту пред'явлення рахунку на оплату (а.с.16 т.1).

10.03.2013 року між компанією «Гонконг Ксинал Інтернешнл Лімітед» та ТОВ «Рутесіл» укладено контракт №20130520, відповідно до умов якого, продавець зобов'язується поставити та передати у власність ТОВ «Рутесіл» протягом травня 2013 року-грудня 2014 року хімічну продукцію, асортимент якої, кількість, якість , ціна та строк поставки, упаковка та інші умови узгоджуються в додаткових угодах до контракту (а.с.61 т.1).

Додатковою угодою №9 до вказаного контракту від 10.03.2013 року сторонами узгоджено, що продавець продав, а покупець купив на умовах поставки DAP Запоріжжя партію товару, а саме метилтрихлорсилан та метилгідросиліконову водовідштовхуючу рідину на суму 101425 дол.США. (а.с.68 т.1).

Відповідно до п.3.1 додаткової угоди, товар повинен бути поставлений повністю на умовах DAP Запоріжжя, Україна з відвантаження до 30.08.2014 року. Грузоотримувач - ЗДП «Кремнійполімер».

05.08.2014 року на адресу відповідача за первісним позовом надійшов товар, а саме метилтрихлорсинал в кількості нетто - 109,25 тонн та метилгідросиліконова водовідштовхуючу рідина в кількості нетто - 1 тонна.

Факт поставки товару не заперечується ЗДП «Кремнійполімер» та підтверджується митною декларацією, залізничною накладною (а.с.26-30 т.1).

Як свідчать матеріали справи, 01.01.2014 року між ТОВ «РУТЕСІЛ» та ЗДП «Кремнійполімер» укладено договір зберігання хімічної продукції №1-КП на строк - з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. (а.с.123 т.1).

Відповідно до п.1.4 хімічна продукція приймається на зберігання за кількістю та якістю згідно з актом приймання-передачі матеріальних цінностей на відповідальне зберігання.

05.08.2014 р. сторони підписали акт приймання-передачі матеріальних цінностей на відповідальне зберігання відповідно до договору зберігання № 1-КП від 01.01.2014 р., згідно з яким ТОВ «РУТЕСІЛ» передав, а ЗДП «Кремнійполімер» прийняло метилгідросиліконову водовідштовхуючу рідину в кількості 1 тонни та метилтрихлорсинал в кількості - 109,25 тонн. (а.с.28 т.2).

ТОВ «РУТЕСІЛ», після здійснення поставки, листом №65 від 07.08.2014 р. звернувся до відповідача про переадресацію поставленого товару, у зв'язку з не підписанням між сторонами додатку до договору на подальшу переробку товарів (а.с.31 т.1).

У відповідь на вказаний лист, ЗДП «Кремнійполімер», в листі №1657 від 08.08.2014 року повідомив про те, що на станцію «Запоріжжя-Ліве» Придніпровської залізниці 03.08.2014р. прибув товар, 04.08.2014р. позивачем - ТОВ «РУТЕСІЛ» були надані документи для проведення митного оформлення, 05.08.2014р. ЗДП «Кремнійполімер» брокером були передані митні документи, здійснено відвантаження товару, у зв'язку з чим фізично відсутня можливість пере адресації товару (а.с.38 т.1).

14.08.2014р. ТОВ «РУТЕСІЛ» звернулося до відповідача з листом № 69 про прийняття на відповідальне зберігання метилтрихлорсиналу в кількості 109,25 тонн та метилгідросиліконової водовідштовхуючої рідини в кількості - 1 тонни (а.с.32 т.1).

Згодом позивач за первісним позовом неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення поставленого товару, про що свідчать листи №70 від 14.08.2014р., №71 від 15.08.2014р. та №72 від 18.08.2014 р. (а.с.33-35 т.1).

Як зазначає позивач за первісним позовом, жодних специфікацій до договору переробки товарів №141-КП сторонами підписано не було, тобто не було досягнуто згоди щодо асортименту, кількості товарів, у зв'язку з чим ЗДП «Кремнійполімер» без належних правових підстав заволодів партією товару, не повертає його позивачу, чим порушує умови договору та вимоги ст.387 ЦК України.

ЗДП «Кремнійполімер» звернувся до господарського суду Запорізької області із зустрічним позовом до ТОВ «Рутесіл», в якому просить стягнути з відповідача 59043,35 грн. збитків, понесених позивачем під час виконання вантажних та транспортувальних робіт товару та безпідставних витрат щодо зберігання товару.

Колегія суддів враховує наступне.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ст.. 387ЦК України.

Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Одним із основних способів захисту права власності є віндикаційний позов, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. По суті, це вимога власника, який не володіє майном, повернути майно в натурі.

При цьому, власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебуває у фактичному володінні іншої особи; майно, яке підлягає віндикації є індивідуально визначеним.

Віндикаційний позов має недоговірний характер та спрямований на захист речових прав.

Відповідачем за віндикаційним позовом визнається особа, яка незаконно, без належної правової підстави володіє чужим майном. Незаконним володільцем вважається будь-яка особа, яка заволоділа чужим майном за відсутності правової підстави для цього - закону, договору, адміністративного акта (крадій, шахрай, грабіжник, набувач, який придбав річ в особи, яка не мала права її відчужувати) або якщо така підстава раніше існувала, але згодом відпала чи визнана недійсною, так звана „негідна" правова підстава (сплив терміну дії договору користування майном, визнання договору недійсним тощо).

При цьому, об'єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову.

Віндикувати можна лише індивідуально-визначене майно, що випливає із сутності даного позову, спрямованого на повернення власнику саме того самого майна, що вибуло з його володіння. Власник може вимагати повернення свого майна за цим позовом лише в тому випадку, якщо інша особа володіє його майном незаконно. Якщо ж володілець володіє чужим майном на законних підставах, то власник не може витребувати свою річ з такого володіння шляхом пред'явлення віндикаційного позову.

Обов'язок доведення незаконності володіння покладається на позивача, оскільки за загальною презумпцією, зазначеною ч.3 ст.397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлене рішенням суду. Тому позивачу належить подати докази належності йому майна на праві власності або на іншій правовій підставі, а також довести факти вибуття майна з його володіння та неправомірність заволодіння ним відповідачем.

Отже, пред'явлення віндикаційного позову передбачає дотримання наступних умов:

1)вибуття майна з володіння власника чи титульного володільця, тобто позбавлення їх можливості фактичного панування над майном;

2)перебування майна у фактичному володінні іншої особи - незаконного володільця;

3) існування індивідуально-визначеного майна в натурі;

4) відсутність між позивачем та відповідачем зобов'язальних відносин з приводу майна, що підлягає віндикації, оскільки даний позов належить до категорії речово-правових засобів захисту права власності і унеможливлюється при існуванні договірних відносин між сторонами.

Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин

У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статті 387 ЦК України.

Як свідчать матеріали справи, правовідносини сторін виникли на підставі договору переробки товарів №141-КП від 11.10.2012 року.

За умовами договору, відповідач за первісним позовом зобов'язався здійснювати переробку сировини, згідно письмової заявки позивача.

Пунктом 2.1 договору переробки передбачено, що кількість та якість товарів та продукту переробки, а також ціна переробки на кожну поставку визначається у специфікаціях до дійсного договору, які є невід'ємною частиною договору.

Таким чином, умовами укладеного договору саме на позивача за первісним позовом покладено обов'язок щодо надання письмової заявки на поставку товару.

05.08.2014 року, на виконання умов договору та доповнень до нього, позивач за первісним позовом поставив на адресу відповідача товар, а саме метилгідросиліконову водовідштовхуючу рідину в кількості 1 тонни та метилтрихлорсинал в кількості - 109,25 тонн.

Поставка товару здійснена позивачем без письмової заявки, у зв'язку з чим у відповідача за первісним позовом була відсутня можливість належним чином виконати умови укладеного договору, оскільки переробка сировини здійснюється лише на підставі письмової заявки замовника.

Згідно п. 4.8 договору встановлено, що в разі завезення замовником товару без заявки, то зі спливом 15 календарних днів замовник зобов'язаний вивезти поставлені на завод товари. У випадку неможливості його вивезення, замовник відшкодовує виконавцю витрати, пов'язані з послугами зі зберігання сировини на заводі.

Позивач за первісним позовом не здійснив дії, передбачені пунктом 4.8 договору та не вивіз поставлені на завод товари.

05.08.2014 року вказаний товар був прийнятий відповідачем за первісним позовом на зберігання за договором №1-КП від 01.01.2014 року, про що сторонами був складений та підписаний акт приймання-передачі.

Таким чином, відповідач за первісним позовом виконав свої обов'язки, передбачені договором, розвантажив постановлений позивачем товар та прийняв його на зберігання, на підставі укладеного сторонами договору зберігання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що поставка спірного товару була здійснена на виконання умов договору про переробку товарів №141-КП від 11.10.2012 року, товар був прийнятий на зберігання, відповідно до укладеного сторонами договору зберігання №1-КП від 01.01.2014 року.

Крім того, 05.08.2014 року сторони підписали акт приймання-передачі спірного майна на зберігання.

Таким чином, між сторонами виникли зобов'язально-правові відносини з приводу спірного майна на підставі укладених договорів переробки товарів та зберігання майна, у зв'язку з чим відповідач з первісним позовом отримав та зберігає спірний товар правомірно.

Однак, відповідачем за віндикаційним позовом визнається особа, яка незаконно, без належної правової підстави володіє чужим майном. Позивач за первісним позовом повинен довести відсутність у відповідача правових підстав володіння майном.

Крім того, пред'явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є неможливим при існуванні договірних відносин між сторонами.

Спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини.

Враховуючи, що умовами договору про переробку товарів, а саме п.2.1 передбачено право власника повернути поставлений без заявки товар, відсутні підстави для витребування майна на підставі статті 387 ЦК України.

Колегія суддів враховує, що позивачем за первісним позовом не надано доказів на підтвердження перешкоджання відповідачем виконанню ТОВ «Рутесіл» пункту 2.1. договору.

Навпаки, в листі від 27.08.2014 року №13/1779 ЗДП «Кремнійполімер» звернувся до ТОВ «Рутесіл» з пропозицією або оформити заявку щодо переробки поставленої сировини, або вивезти товар (а.с.122 т.1).

Посилання позивача за первісним позовом на те, що договір про переробку товарів є неукладений є необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджується, що обидві сторони здійснювали дії на його виконання, а саме позивачем за первісним позовом був поставлений товар, а відповідачем розвантажено вагони та прийнято товар на зберігання.

Виконання договору сторонами не дає підстав вважати цей договір неукладеним. Вказана обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини 8 статті 181 ГК України, відповідно до приписів якої визначення договору як неукладеного (такого, що не відбувся), може мати місце на стадії укладання господарського договору, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами (Постанова Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 10 лютого 2009 р.).

Крім того, матеріали справи містять підписані сторонами в жовтні-грудні 2012 року, у березні-травні 2013 року, протягом 2014 року специфікації та доповнення до договору, що також свідчить про те, що сторони виконували договір, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати його не укладеним.

Враховуючи вказані обставини, посилання позивача за первісним позовом на положення статті 1212 ЦК України, а також його вимоги щодо повернення безпідставно набутого майна є необґрунтованими.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для витребування, в порядку ст. 387ЦК України, спірного майна від ЗДП «Кремнійполімер», у зв'язку з чим первісний позов не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 цього ж кодексу передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди можуть мати місце при наявності складу цивільного правопорушення, який включає в себе протиправну поведінку заподіювача шкоди; наявність негативних наслідків (шкоди), причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача та наслідками (шкодою); вина відповідача - заподіювача шкоди.

Оскільки позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути з відповідача збитки, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за договором, то предметом доказування є встановлення всіх обставин, які вказують на наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення.

Отже, при пред'явленні даного зустрічного позову позивач повинен довести факт порушення зобов'язання, розмір збитків та причинний зв'язок між порушенням зобов'язання і понесеними збитками.

Колегією суддів встановлено, що спірний товар прийнятий відповідачем на зберігання на підставі договору №1-КП, відповідно до умов якого ТОВ «Рутесіл» передає, а ЗДП «Кремнійполімер» приймає на відповідальне зберігання хімічну продукцію строком з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

05.08.2014 року сторонами підписано акт приймання-передачі спірного майна.

Таким чином, зберігання товару здійснюється позивачем за зустрічним позовом правомірно, в межах укладеного договору зберігання, у зв'язку з чим посилання на понесені безпідставні витрати із зберігання отриманого вантажу є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Також позивачем за зустрічним позовом всупереч приписам ст. 33 ГПК України належними і допустимими доказами по ст. 34 ГПК України не доведена обґрунтованість розрахунку щодо наявності конкретних сум збитків первинними бухгалтерськими документами відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", існування протиправної поведінки та причинного зв'язку між протиправною поведінкою ТОВ «Рутесіл» і витрат, понесених позивачем за зустрічним позовом на здійснення вантажних та транспортувальних робіт.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду Запорізької області.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 22.10.2014 року у справі № 908/3176/14 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні, в зв'язку з чим, апеляційна скарга позивача за первісним позовом не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача за первісним позовом залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 22.10.2014 року у справі № 908/3176/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови по справі № 908/3176/14 підписано 19.01.2015 року

Головуючий суддя Сіверін В.І.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Терещенко О.І.