ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 р. Справа № 917/2275/14

За позовом Димитрова Георгія Дем'яновича, 54049, м. Миколаїв, вул. Шверника, 4/1

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1. Хорольська районна державна адміністрація, 37800, м. Хорол, вул. 1-го травня, 4;

2. Державний реєстратор Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, 37800, Полтавська область, м. Хорол, вул. Карла Маркса, 78-А;

3. Козловець Олена Борисівна, 37861, Хорольський район, с. Бовбасівка;

4. Скакун Вадим Михайлович, 54052, м. Миколаїв, вул. Ленінградська, 3-Д, кв. 128.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Ольвія", 37861, Полтавська область, Хорольський район, с. Бовбасівка

про визнання рішення виконавчого органу незаконними

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Дашкеєв В.Г.

від третіх осіб: 1. не з'явився;

2. не з'явився .;

3. Дашкеєв В.Г.;

4. Дашкеєв В.Г.

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява про визнання рішення виконавчого органу - генерального директора ТОВ АФ "Ольвія" Медвідь В.А., оформленого заявою від 28.11.2012 року, що направлена на адресу Хорольської районної державної адміністрації про відмову від земельної ділянки (чотири ділянки загальною площею 201,53 га) незаконним.

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає, з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач позов визнає, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та додаткових пояснень до нього. Зокрема, посилається на те, що питання щодо майна товариства (земельних ділянок, які перебували в його оренді) та відмови від нього згідно закону повинно було вирішуватись загальними зборами. Але вони не скликались і дане рішення керівника учасники товариства в подальшому не схвалювали, та зазначає, що дане рішення керівника завдало відповідачу великих збитків.

Третя особа 1 представника в засідання суду не направила та надіслала до суду клопотання №2075/01/26 від 13.01.2015 р., згідно якого при вирішенні даного спору цілком покладається на розсуд суду та просить здійснювати розгляд справи без участі представника.

Третя особа 2 в засідання суду не з'явилася, її явка судом визнавалася необов'язковою.

Представник третіх осіб 3,4 в засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував.

12.01.2015 р. на адресу суду надійшло клопотання від Медвідь В.А., особи, яка виконувала обов'язки Генерального директора на час виникнення спірного рішення та підписала оскаржувану заяву, про залучення його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Медвідь В.А. в своїй заяві не обґрунтував яким чином прийняте рішення по даній справі може вплинути на його права або обов'язки. За даних обставин, суд відмовляє в задоволенні клопотання Медвідь В.А. про залучення його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача та третіх осіб, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив:

Згідно п. 1.1 Статуту в редакції станом на 21.04.2006 р., яка діяла на час спірних правовідносин, товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Ольвія", створено у відповідності з Установчим Договором між громадянами України: Медвідь В.А., Козловець О.Б., Димитров Г.Д., Скакун В.М. (а.с. - 64-62)

Відповідно до п. 7.1 Статуту, виконавчий орган (колегіальний - Дирекція або одноособовий Директор) керує щоденною діяльністю Товариства.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2012 р. виконавчим органом - генеральним директором Медвідь В.А., прийнято рішення, яке викладене у листі від 28.11.2012 р., про припинення дії попередніх договорів оренди земель запасу Трубайцівської сільської ради (чотири ділянки загальною площею 201,53 га), укладених до моменту виготовлення і затвердження технічної документації, шляхом їх розірвання (а.с. - 16). Як наслідок прийняття даного рішення, між відповідачем, в особі Медвідь В.А, та Хорльською державною адміністрацією були укладені угоди №670 , №639, №638 та №639 від 06.12.2012 р. про дострокове розірвання Договору оренди землі від 02.01.2012 р. (а.с. -17-20).

Позивач, який згідно статуту є засновником (учасником) підприємства-відповідача, вважає його права порушеними та просить визнати рішення виконавчого органу ТОВ "Агрофірма "Ольвія", оформлене заявою від 28.11.2012 р., яка адресована Хорольській РДА, про припинення дії договорів оренди земель запасу Трубайцівської сільської ради чотири ділянки загальною площею 201,53 га), незаконним, оскільки загальних зборів учасників товариства ТОВ АФ "Ольвія" генеральний директор з даного питання не скликав, про рішення, що планується ухвалити, ніяким чином позивача не повідомляв. За даних обставин, позивач, вважає дії виконавчого органу незаконними та необґрунтованими, оскільки вчинені без його згоди, як співвласника товариства і в подальшому позивач цього рішення не схвалював та вважає, що дані дії повинні бути узгоджені з усіма співвласниками товариства, тобто затверджуватися загальними зборами товариства.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Корпоративними правами, згідно ст. 167 Господарського кодексу України, є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Господарським товариством є підприємство, що створюється юридичними особами та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку (частина перша статті 79 ГК України). Управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства. Посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради (частини перша, друга статті 89 ГК України). Відповідно до статті 97 ЦК України органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною четвертою статті 145 ЦК України до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить: 1) визначення основних напрямів діяльності товариства, затвердження його планів і звітів про їх виконання; 2) внесення змін до статуту товариства, зміна розміру його статутного капіталу; 3) створення та відкликання виконавчого органу товариства; 4) визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів; 5) затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, розподіл прибутку та збитків товариства; 6) вирішення питання про придбання товариством частки учасника; 7) виключення учасника із товариства; 8) прийняття рішення про ліквідацію товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу. Статутом товариства і законом до виключної компетенції загальних зборів може бути також віднесене вирішення інших питань.

Згідно ч. 62 ЦК України, у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства.

Відповідно до частини третьої статті 62 Закону України "Про господарські товариства" у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами. Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Інші члени дирекції також можуть бути наділені цим правом. Генеральний директор (директор) не може бути одночасно головою загальних зборів учасників товариства.

Судом досліджено Статут ТОВ "Агрофірма "Ольвія" ( в редакції чинній на час виникнення спірного рішення) та встановлено наступне:

Відповідно до п. 5.1 Статуту вищим керівним органом товариства є збори учасників товариства, які складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Збори уповноважені приймати рішення по усіх питаннях, що стосуються діяльності товариства. До виняткової компетенції зборів належить вирішення таких питань:

- визначення загальної ділової політики товариства та затвердження його планів та звітів по їх виконанню;

- зміни в Статуті;

- визначення порядку розподілу прибутку та покриття збитків;

- затвердження річних результатів діяльності товариства;

- отримання додаткових капіталовкладень від нових учасників (незалежно від того, чи набувається у результаті таких капіталовкладень частка у статутному фонді);

- призначення та відкликання голови зборів, генерального директора (директора) та визначення суми винагороди (заробітної плати), які повинно виплачувати товариство;

- визначення усіх питань, які виникають у зв'язку з реорганізацією та ліквідацією товариства, призначення ліквідаційної комісії та затвердження її звіту;

- виключення зі складу товариства:

- прийняття нових учасників до складу товариства;

- передача будь-якого з питань до компетенції Виконавчого органу товариства, та внесення змін до правил, які визначають діяльність Виконавчого органу товариства;

- прийняття рішення про відповідальність учасників, що не сформували свою частку Статутному фонді в установленому строки (п. 5.2 Статуту).

Згідно п. 7.1 Статуту, виконавчий орган товариства (колегіальний - Дирекція або одноособовий - Директор) керує щоденною діяльністю товариства. Він уповноважений вирішувати усі завдання, що торкаються діяльності товариства, які не є винятковою компетенцією зборів, та які передані в його компетенцію зборами. Для того, щоб виконувати свої обов'язки та функції, визначені в положеннях цього Статуту, генеральний директор (директор) може у межах своєї компетенції, визначеної Статутом та Зборами, зокрема, складати без довіреності від імені товариства угоди, контракти та інші юридичні акти та забезпечувати їх виконання (п. 7.4.1. Статуту).

Враховуючи вищезазначені правові норми та положення Статуту (п. 7.4.1.), суд приходить до висновку, що укладення, а отже і припинення угод про оренду земельних ділянок належить до компетенції виконавчого органу ТОВ "Агрофірма "Ольвія", оскільки не належить до виняткової компетенції загальних зборів. Будь-яких інших доказів, які б свідчили про внесення змін чи обмежень щодо діяльності виконавчого органу позивачем не надано.

Твердження позивача, які наведені у позовній заяві стосовного того, що останній є "співвласником" підприємства-відповідача і у зв'язку з цим, угоди про відмову користування майном без погодження всіх співвласників товариства є недійсними, оскільки майно, що знаходиться у оренді підприємства є майном підприємства, та посилання на ст. 356 ЦК України, п. 1 ст. 358 ЦК України є безпідставними та такими, що ґрунтуються на довільному тлумаченні норм права.

Зокрема, згідно ст. 140 ЦК України, ст. 50 Закону України "Про господарські товариства" товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом. Учасники товариства з обмеженою відповідальністю не відповідають за його зобов'язаннями і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості своїх вкладів.

У відповідності до ст. 88 Господарського кодексу України, ст. 116 Цивільного кодексу України, ст. 10 Закону України від 19.09.1991 р. учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом:

1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом;

2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди);

3) вийти у встановленому порядку з товариства;

4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом;

5) одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.

Тобто, чинне законодавство не передбачає такого поняття "як співвласник" товариства з обмеженою відповідальністю, а лише "учасник" товариства. Права і обов'язки учасника товариства визначені Статутом даного товариства та вищезазначеними нормами, з яких не вбачається, що учасник товариства повинен погоджувати рішення виконавчого органу товариства чи в подальшому їх затверджувати .

Крім того, твердження позивача, що орендовані земельні ділянки є майном підприємства не відповідають дійсності. За даних обставин, посилання позивача на ст.ст. 181, 191,356, 358, 369 ЦК, які встановлюють норми щодо реалізації права власності на майно є недоцільним.

Посилання відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, згідно яких дане рішення виконавчого органу є незаконним з підстав того, що йшло всупереч інтересам товариства та завдало товариству значних збитків, до уваги судом не беруться, оскільки рішення виконавчого органу товариства може бути визнано недійсним, якщо дане рішення не відповідає вимогам законодавства та порушує законні інтереси учасника товариства, а отримання збитків товариством не може бути підставою для визнання рішення виконавчого органу недійсним.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 р. N 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" при вирішенні корпоративного спору господарський суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.

Таким чином, суд дослідивши матеріали справи встановив, що питання про припинення договорів оренди земель запасу Трубайцівської сільської ради (чотири ділянки загальною площею 201,53 га) не належить до виключної компетенції вищого органу товариства - зборів учасників та відповідає вимогам законодавства. Позивачем не надано докази та належним чином не доведено правомірність позовних вимог і, твердження позивача про перевищення виконавчим органом - директором ТОВ "Агрофірма "Ольвія" своїх повноважень при прийнятті даного рішення не відповідають дійсності та, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Також позивачем не доведено, яким чином оспорюване рішення порушує його права.

За даних обставин, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.33,43,49,82-85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 20.01.2015 р.

Суддя Н.Г. Гетя