ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2015 р. Справа № 914/2373/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

Дубник О.П.

суддів Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м. Львів

на рішення господарського суду Львівської області

від 25.09.2014р.

у справі №914/2373/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю

"Медсервіс-Галичина" м. Івано-Франківськ

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м. Львів

про стягнення коштів у розмірі

795 750,82 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: Гентош Р.Є. - за довіреністю б/н 21.07.2014р.

відповідача: ОСОБА_4 - за довіреністю від 31.07.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 25.09.2014р. (суддя Б.І. Яворський) позов задоволено повністю. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Медсервіс-Галичина» 795 750,82 грн. безпідставно отриманих коштів та 15 915,02 грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що виникнення правовідносин з надання посередницьких послуг може підтверджуватися відповідним договором, оригінал якого, в матеріалах відсутній, а тому, у даному випадку відповідач безпідставно отримав кошти.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у позові. В своїй апеляційній скарзі скаржник загалом посилається на те, що кошти були перераховані ТОВ «Медсервіс-Галичина» ФОП ОСОБА_2 на підставі договору про виконання функцій агента №005 від 01.05.2010 р. Зокрема, апелянт зазначив, що доказом належного перерахування спірних коштів є копія договору про надання агентських послуг, відповідні банківські виписки, що підтверджують правомірність отримання цих коштів, а також відображення даних платежів у книзі обліку доходів і витрат. Крім цього, відповідач вказує, що чинним законодавством не передбачено обов'язку ФОП ОСОБА_2 як платника єдиного податку зберігати первинні документи, на основі яких здійснюються розрахунки.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення позивач обґрунтовує тим, що відповідачем не подано суду та не долучено до матеріалів справи оригінали договору та актів про надання послуг, які б підтверджували договірні відносини між сторонами. Крім цього, позивач зазначає, що згідно Наказу Міністерства юстиції України №578/5 від 12.04.2012 р. встановлено, що договори, угоди зберігаються 3 роки після закінчення строку дії договору, угоди за умови завершення перевірки державними податковим органами з питань дотримання податкового законодавства. А тому, ФОП ОСОБА_2 зобов'язана була зберігати договір, якщо такий був укладений.

Львівським апеляційним господарським судом 24.12.2014 р. (у складі колегії суддів: головуючий суддя Матущак О.І., судді Дубник О.П., Галушко Н.А.) оголошено перерву в судовому засіданні до 21.01.2015 р.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 21.01.2015р. у зв'язку із зайнятістю судді Галушко Н.А. у іншому судовому засіданні у склад колегії суддів для розгляду даної справи введено замість судді Галушко Н.А. - суддю Скрипчук О.С.

В судовому засіданні скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, з підстав зазначених у ній. Крім цього, апелянт стверджує, що долучена копія договору до апеляційної скарги є дублікатом договору. Відповідачем викладено заперечення на апеляційну скаргу, просив суд рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено Львівським апеляційним господарським судом, ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 13.01.2014 р. у справі №909/1547/13 порушено провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Медсервіс-Галичина».

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2014 р. у справі №909/1547/13 припинено повноваження керівника ТОВ «Медсервіс Галичина» ОСОБА_5 та покладено виконання його обов'язків на розпорядника майна Мельника Ю.А.

Розпорядником майна Мельником Ю.А. під час виконання функцій керівника товариства встановлено, що за період з 17.08.2011 р. по 14.03.2013 р. ТОВ «Медсервіс Галичина» було перераховано ФОП ОСОБА_2 без відповідних підтверджуючих документів кошти на загальну суму 795 750,82 грн. за певні посередницькі послуги, зокрема: 17.08.2011 р. - на суму 420,00 грн., 19.09.2011 р. - на суму 420,00 грн., 19.10.2011 р. - на суму 420,00 грн., 19.10.2011 р. - на суму 10,00 грн., 22.11.2011 р. - на суму 600,00 грн., 28.02.2011 р. - на суму 50' 000,00 грн., 29.02.2012 р. - на суму 100 000,00 грн., 13.03.2012 р. - на суму 150 000,00 грн., 21.03.2012 р. - на суму 218 072,73 грн., 26.03.2012 р. - на суму 100 000,00 грн., 03.04.2012 р. - на суму 59 785,00 грн., 03.04.2012 р. - на суму 88375,00 грн., 14.03.2013 р. на суму 27 648,09 грн. Перерахування даних коштів підтверджується копіями виписок з банківських рахунків, які знаходяться у матеріалах справи.

У зв'язку з цим, позивачем надіслано на адресу відповідача лист-вимогу №909/1547/13/001 від 27.06.2014 р. про сплату коштів у розмірі 795 750,82 грн. як безпідставно перераховані, яка була залишена відповідачем без задоволення, що і стало підставою звернення з позовом до суду.

При прийнятті постанови колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до ч.1 п.1 ч.2 ст. 11, ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Необхідно зазначити, згідно ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

З аналізу зазначеної статті випливає, що зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: набуття або збереження майна, що означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння; таке набуття або збереження майна відбувається за рахунок іншої особи, тобто внаслідок втрати або недоотримання цього майна іншою особою - потерпілим; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок потерпілого.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч.1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, виходячи із зазначених норм цивільного законодавства можна дійти висновку, що наявність спірного договору чи актів про надання послуг є обов'язковим елементом для встановлення факту існування договірних відносин між сторонами.

Представником позивача неодноразово у судових засіданнях першої інстанції та в процесі розгляду справи судом апеляційної інстанції, заперечувалося укладення будь-якого договору про надання агентських послуг з відповідачем. Натомість, відповідач стверджує, що спірні кошти були перераховані на підставі договору доручення на виконання функцій агента №005 від 01.05.2010 р., копія якого знаходяться в матеріалах справи. Крім того, на підтвердження виникнення правовідносин між сторонами відповідачем надано копії актів про надання агентських послуг від 30.09.2010 р. та від 31.12.2010 р.

З огляду на викладене, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 36 ГПК України, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Якщо одним з учасників судового процесу подано засвідчені ним копії документів, а інший з цих учасників заперечує відповідність їх оригіналам, то господарський суд зобов'язаний витребувати такі оригінали для огляду у особи, яка їх подала. У разі неподання оригіналів документів на вимогу суду справа розглядається за наявними доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до вимог статей 32, 33, 43 ГПК України.

Відтак, оскільки оригіналів договору, актів про надання агентських послуг відповідач не надав, колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду про те, що копії зазначених документів не можуть розглядатися як доказ у даній справі. Банківські виписки, у яких зазначено призначення платежу, книга обліку доходів ФОП ОСОБА_2, а також податкова декларація засвідчують тільки факт сплати (отримання) коштів, який і так ніким не оспорюється, однак жодним чином не підтверджує виникнення правовідносин з посередницьких послуг.

Що стосується посилань скаржника на те, що долучена копія договору до апеляційної скарги є дублікатом договору про виконання функцій агента №005 від 01.05.2010 р., то колегія суддів звертає увагу на таке.

Визначення терміну «дублікат» в чинному законодавстві відсутнє, проте з практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції дублікатом є другий примірник документа, що має таку саму юридичну силу, як і оригінал. Тобто, дублікат документа повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа. Фактично видача дубліката полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин. Разом з тим, необхідно зазначити, що правові наслідки для дублікату документа застосовуються ті ж самі, що і для оригіналу документу. Тобто, якщо має місце оспорюваність вказаного документа, то суд не може взяти до уваги як доказ у справі вказаний документ.

Таким чином, відповідачем не спростовано доводи позовної заяви, не надано витребовувані документи та не доведено підставність отримання спірних коштів, а отже, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 25.09.2014 р. у справі

№ 914/2373/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скеровуються в господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.01.2014 р.

Головуючий-суддя Матущак О.І.

Судді Дубник О.П.

Скрипчук О.С.