ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" січня 2015 р.Справа № 916/3432/13

За позовом Прокурора Тарутинського району Одеської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Одеській області

до відповідача Приватного підприємства "Сільськогосподарське підприємство" "Березине"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тарутинської районної державної адміністрації;

про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння

Суддя Гут С.Ф.

Представники:

Від прокурора: не з'явився;

Від Головного управління Держземагенства в Одеській області: не з'явився;

Від відповідача: Чорний Г.Г., довіреність №130 від 10.11.2014р.;

Від третьої особи: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Прокурор Тарутинського району Одеської області, що виступає в інтересах держави в особі, якою є Головне управління Держземагенства в Одеській області звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Приватного підприємства "Сільськогосподарське підприємство" "Березине", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тарутинської районної державної адміністрації про витребування з незаконного володіння Приватного підприємства „Сільськогосподарське підприємство „Березине" земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 206,5га (пасовища), нормативно-грошовою вартістю 181949грн., яка розташована на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області за межами населеного пункту, зарахувавши її до земель запасу, право розпорядження якими делеговано Головному Управлінню Держземагенства в Одеській області та зобов'язання Приватного підприємства „Сільськогосподарське підприємство „Березине" повернути земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 206,5га (пасовища), нормативно-грошовою вартістю 181949грн., яка розташована на території Березинської селищної ради Тарутинського районну Одеської області за межами населеного пункту до земель державної власності в особі Головного Управління Держземагенства Одеській області.

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.06.2014р. позов задоволено, витребувано з незаконного володіння Приватного підприємства „Сільськогосподарське підприємство „Березине" земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 206,5 га (пасовища), нормативно-грошовою вартістю 575160,32грн., яка розташована на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області за межами населеного пункту, зобов'язано Приватне підприємство „Сільськогосподарське підприємство „Березине" повернути земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 206,5га (пасовища), нормативно-грошовою вартістю 575160,32грн., яка розташована на території Березинської селищної ради Тарутинського районну Одеської області за межами населеного пункту до земель державної власності в особі Головного Управління Держземагенства Одеській області, стягнуто з Приватного підприємства „Сільськогосподарське підприємство „Березине" на користь державного бюджету України - 1218грн. суму судового збору.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.08.14р. апеляційну скаргу Приватного підприємства "Сільськогосподарське підприємство" "Березине" задоволено, рішення господарського суду Одеської області від 25.06.2014р. у справі №916/3432/13 - скасовано, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.10.14р. касаційну скаргу задоволено частково; Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.08.14р. та рішення господарського суду Одеської області від 25.06.14р. у справі №916/3432/13 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Одеської області, розгляд якої розпорядженням керівника апарату господарського суду Одеської області №884 від 22.10.2014р. доручено судді Гут С.Ф.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.10.14р. прийнято справу №916/3432/13 до провадження судді Гут С.Ф.

11.11.2014р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.ГСОО№29701/14 від 11.11.2014р.), у зв'язку з зайнятістю представника відповідача у кримінальній справі, призначеній Овідіопольським районним судом Одеської області на 13.11.2014р. о 10:30.

Надане клопотання судом розглянуто та задоволено, та розгляд справи було відкладено, в порядку ст.77 ГПК України.

13.11.14р. від Головного управління Держземагенства в Одеській області надійшли пояснення(вх.№30027/14 від 13.11.14р.), згідно яких зазначає про те, що спірна земельні ділянка відноситься до категорії - землі сільськогосподарського призначення державної власності та знаходиться за межами Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, повноваження щодо якої розпорядження якою віднесені до компетенції Головного управління.

За клопотанням прокурора, ухвалою господарського суду Одеської області від 22.12.14р. строк вирішення спору по справі №916/3432/13 було продовжено до 06.01.15р., в порядку ст. 69 ГПК України.

Відповідач подав відзив на позов(вх.№33816/14 від 22.12.14р.), згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.Так в обґрунтування відзиву зазначає про те, що договори оренди №48 від 27.101.10р. та №71 від 29.12.2012р. не тільки не визнавалися а й не можуть бути визнаними недійсними з підстав незаконності передання в оренду земельної ділянки площею у 206,5га. Крім того, Прокурор, не виконав вимог закону, не вказав, в чому полягає порушення прав Головного управління Держземагенства в Одеській області, які він волів би захистити, тому суди 1-ї та апеляційної інстанції і не визначали наявність у особи, в інтересах якої подано позов, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов. З урахуванням мотивів, з яких було скасовано попередні судові рішення, зазначених в ухвалі ВГСУ (арк.4 абз.5 та арк.5), вважає, що Головне управління Держземагенства в Одеській області, не є власником земельної ділянки площею у 206,5га у Тарутинському районі Одеської області, тож ні воно, ні прокурор в його інтересах не мали права вимагати витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. На окрему увагу заслуговує позовна вимога прокурора про повернення земельної ділянки площею у 206,5 га до державної власності, яка не може бути задоволена через відсутність предмету спору. Станом на час розгляду справи господарським судом (так само, як і на момент висунення позову) земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 206,5га, розташована на території Березинської селищної ради Тарутинського районну Одеської області за межами населеного пункту, відноситься до земель державної власності, і немає жодних підстав вважати, що відповідач має намір порушити право власності держави на цю земельну ділянку. Зазначене вказує на наявність підстави для припинення провадження у справі згідно з п.1-1 ст.80 ГПК України, в частині позовної вимоги, сформульованої в п.2 уточненої позовної заяви прокурора Тарутинського району Одеської області. Крім того у відповідача є затверджений розпорядженням Тарутинської районної державної адміністрації №33/А-2011 від 31.01.11р. проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, наданої ПП СП «Березине» на умовах довгострокової оренди. Під час попередніх розглядів справи судами 1-ї та апеляційної інстанцій ще не набрала законної сили Постановоа Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.14р. та Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.09.14р. у адміністративній справі №815/1185/14, котрим було скасовано розпорядження Тарутинської РДА про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ПП СП «Березине».

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

Прокуратурою району на підставі постанови №67 від 15 жовтня 2013р. проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства при прийнятті рішень органами місцевого самоврядування та виконавчої влади щодо надання у користування, оренду, власність земель комунальної та державної власності на території Тарутинського району. В ході проведення перевірки установлено, що 27 січня 2010р. головою Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області Костровим О.М., без прийняття будь-якого розпорядження, з Приватним підприємством "Сільськогосподарське підприємство" "Березине" в особі голови Кострової О.Г. 27 січня 2010р. укладено тимчасовий договір оренди землі №48 сільськогосподарського призначення, загальною площею 206,5га (пасовища) нормативною вартістю 181949грн., яка розташована на території Березинської селищної ради Тарутинського районну Одеської області за межами населеного пункту, строком до виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і отримання кадастрового номера. Сума орендної плати складала 37789,5грн. на рік.

29 грудня 2012р. розпорядженням голови Тарутинської районної державної адміністрації №1030/А-2012 надано в короткострокову оренду терміном на один рік земельні ділянки фізичним та юридичним особам на території Березинської селищної ради, у тому числі і ПП "Сільськогосподарське підприємство" "Березине" вищезгадану земельну ділянку площею у 206,5га. На підставі даного розпорядження між головою Тарутинської районної державної адміністрації Матчиним В.О. та керівником ПП "Сільськогосподарське підприємство" "Березине" Костровим О.М. укладено договір короткострокової оренди землі (землі запасу) №71 від 29 грудня 2012р. строком дії на 1 (один) рік.

Розпорядженням голови Одеської обласної державної адміністрації № 694/А-2013 від 12 липня 2013р. скасовано розпорядження голови Тарутинської РДА Матчина В.О. №33/А-2011 від 31 січня 2011р., яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ПП "Сільськогосподарське підприємство" "Березине" площею 206,5га. на території Березинської селищної ради, передано в довгострокову оренду ПП "Сільськогосподарське підприємство" "Березине" земельну ділянку площею 206,5га. на 49 років, зобов'язано ПП "Сільськогосподарське підприємство" "Березине" укласти договір оренди на дану земельну ділянку з Тарутинською РДА, але договір оренди так укладено і не було.

Згідно листа відділу Держземагенства у Тарутинському районі від 26 листопада 2013р. №23-01-33/2661 дана земельна ділянка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, а саме пасовища, та середня вартість 1 га. пасовищ на території Березинської селищної ради складає 881,11грн. Таким чином вартість вищезгаданої земельної ділянки становить 181949грн.

Розпорядженням Тарутинської районної державної адміністрації від 20.02.2007р. №41/А-2007, надано згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди - ПП „Сільськогосподарське підприємство „Березине" - загальною площею 20 га сінокосів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 2006-2007 сільськогосподарський рік із земель запасу Березинської селищної ради.

24.12.2007р. за №385/А-2007 Тарутинська районна державна адміністрація прийняла розпорядження "Про надання згоди ПП „Сільськогосподарське підприємство „Березине" і гр. Панаітову М.П. на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди із земель запасу Березинської та Серпнівської селищних рад", відповідно до якого: 1. дано згоду на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: - із земель запасу Березинської селищної ради - ПП „Сільськогосподарське підприємство „Березине" - загальною площею 206,5 га, в тому числі: 160 га пасовищ, 40 га сінокосів, 6,5 га під багаторічні насадження (сад) на умовах оренди строком на 49 років; рекомендовано ПП „Сільськогосподарське підприємство „Березине" замовити розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з наступним укладанням договорів оренди землі з районною державною адміністрацією.

07.04.2009р. Тарутинська районна державна адміністрація прийняла розпорядження №141/А-2009, яким внесено зміни до п.п. а п. 1 розпорядження голови районної державної адміністрації від 24.12.2007р. №385/А-2007 "Про надання згоди ПП „Сільськогосподарське підприємство „Березине" і гр. Панаітову М.П. на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди із земель запасу Березинської та Серпнівської селищних рад", а саме: - із земель запасу Березинської селищної ради - ПП „Сільськогосподарське підприємство „Березине" - загальною площею 206,5 га пасовищ на умовах оренди строком на 49 років.

Розпорядженням Тарутинської районної державної адміністрації від 31.01.2011р. № 33/А-2011 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель запасу Березинської селищної ради (п. 1.1) - ПП „Сільськогосподарське підприємство „Березине" - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 206,5 га в довгострокову оренду на 49 років; передано із земель запасу Березинської селищної ради ПП „Сільськогосподарське підприємство „Березине" земельну ділянку площею 206,5 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в довгострокову оренду на 49 років; зобов'язано ПП „Сільськогосподарське підприємство „Березине" заключити договір оренди на земельну ділянку площею 206,5 га із районною державною адміністрацією; використовувати земельну ділянку тільки за цільовим призначенням.

Як свідчать матеріали справи, 01.03.2007р. між Тарутинською районною державною адміністрацією та ПП „Сільськогосподарське підприємство „Березине" на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 20.02.2007р. №41/А-2007, була укладена Тимчасова угода на внесення плати за землю до місцевого бюджету Тарутинського району до укладення договору оренди земельної ділянки.

На підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 24.12.2007р. №385/А-2007 між цими ж сторонами була підписана Тимчасова угода на внесення плати за землю до місцевого бюджету Тарутинського району та виготовлення технічної документації до укладення договору оренди земельної ділянки від 04.03.2008р., п. 1.4 якої встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на правах оренди повинен бути виготовлений до 01.06.2008р.

В обґрунтування позову прокуратурою зазначено, що ні в розпорядженні голови РДА №1030/А-2012 ні в короткостроковому договорі оренди землі №71 від 29 грудня 2012р. не зазначено припинення дії попереднього тимчасового договору оренди землі №48 від 27 січня 2010р. Таким чином не виключена імовірність того, що орендар буде аргументувати використання даної земельної ділянки, після закінчення строку дії короткострокового договору оренди №71 від 29 грудня 2012р., невизначеним строком дії тимчасового договору оренди землі №48 від 27 січня 2010р. Як в тимчасовому договорі оренди землі №48 від 27 січня 2010р. так і в договорі короткострокової оренди землі №71 від 29 грудня 2012р. зазначається, що в оренду передається земельна ділянка 206,5га. як рілля для товарного сільськогосподарського виробництва, та орендар в свою чергу сіяв та вирощував на даній земельній ділянці зернові культури, що категорично недопустимо у даному випадку, тому що ці землі обліковуються як пасовища. Тимчасовий договір оренди землі №48 від 27 січня 2010р. та договір короткострокової оренди землі №71 від 29 грудня 2012р. є нікчемними, а земельна ділянка повинна бути витребувана з чужого незаконного володіння з наступних підстав. Відповідно до положень Земельного кодексу України, що діяв на час укладання тимчасового договору оренди землі № 48 від 27 січня 2010р., у відповідності до ст. 124 передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. В даному випадку відповідно до листа Тарутинської РДА від 25 листопада 2013р. за вих.№01/01-17/2175 розпорядження головою Тарутинської РДА, на підставі якого був укладений 27 січня 2010р. тимчасовий договір оренди землі №48, не приймалось. Також відповідно до вимог вказаної статті Земельного кодексу України, що діяв на момент укладання тимчасового договору оренди землі №48 від 27 січня 2010р. та договору короткострокової оренди землі №71 від 29 грудня 2012р., передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, чого зроблено не було. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної місцевої державної адміністрації. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Такий дозвіл розпорядженням голови Тарутинської РДА № 385/А-2007 від 24 грудня 2007р. ПП "Сільськогосподарське підприємство" "Березине" було надано, але з невідомих причин протягом більше двох років такий проект виготовлено не було, але це не завадило тодішньому голові РДА та керівнику ПП "Сільськогосподарське підприємство" "Березине" укласти такий нікчемний договір оренди. Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. Вимоги даної норми також були проігноровані. Таким чином, тимчасовий договір оренди землі, укладений 27 січня 2010р. між Тарутинською районною державною адміністрацією в особі голови райдержадміністрації Кострова О.М. та Приватним підприємством "Сільськогосподарське підприємство" "Березине" в особі голови Кострової О.Г., та договір короткострокової оренди землі, укладений 29 грудня 2012р. між Тарутинською районною державною адміністрацією в особі голови райдержадміністрації Матчина В.О. та Приватним підприємством "Сільськогосподарське підприємство" "Березине" в особі голови Кострова О.М., є нікчемними правочинами.

Вищевикладене зумовило звернення Прокурора Тарутинського району Одеської області, в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Одеській області з позовом до суду з даною позовною вимогою та уточненнями до нього, згідно яких просить суд витребувати з незаконного володіння Приватного підприємства „Сільськогосподарське підприємство „Березине" земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 206,5га (пасовища), нормативно-грошовою вартістю 575160,32грн., яка розташована на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області за межами населеного пункту та зобов'язати Приватне підприємство „Сільськогосподарське підприємство „Березине" повернути земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 206,5 га (пасовища), нормативно-грошовою вартістю 575160,32грн., яка розташована на території Березинської селищної ради Тарутинського районну Одеської області за межами населеного пункту до земель державної власності в особі Головного Управління Держземагенства Одеській області.

Дослідивши матеріали справи, та проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституція України визначає, що власником землі в державі є народ. Правові відносини, пов'язані з правовим режимом та обігом земель в Україні регулюються Земельним кодексом України.

Ст. 78 Земельного Кодексу України встановлює зміст права власності на землю як суб'єктивного права і визначає його як сукупність правомочностей по володінню, користуванню і розпорядженню земельними ділянками в межах, визначених Кодексом.

Суб'єктом права державної власності на землю виступає держава.

Згідно зі ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних. Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій відповідно до закону. Районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації мають право розпоряджатися землями державної власності шляхом передачі їх в оренду (ст. 124 ЗК), у власність громадян (ст. 118 ЗК).

Відповідно до ЗК України в редакції на 18.01.2011р, суб'єктом права державної власності (власником, який має право розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення) ч.3 ст.122 ЗК України - районна державна адміністрація, яка у встановлений законом спосіб, і в межах повноважень передала у користування Приватному підприємству "Сільськогосподарське підприємство" "Березине" земельну ділянку на правах оренди.

Згідно ст.122 ЗК України (в редакції чинного на час укладання договорів), районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини шостої цієї статті, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

Вказане розпорядження є чинним, питання про його скасування прокурором не ставиться.

Крім цього, прокурор не наводить жодних допустимих доказів, що спірна земельна ділянка незаконно вибула з користування держави, внаслідок чого порушенні права центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин.

Представник управління Держземагенства позовні вимоги прокурора підтримав в повному об'ємі але не надав суду доказів, що підтверджує факт порушення відповідачем порядку надання земельної ділянки.

Разом з тим, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки, шляхом її витребування з незаконного володіння, потрібно встановити факт незаконного володіння земельною ділянкою. Саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї (договір оренди зареєстрований у встановленому закону порядку, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття а отже і витребування.).

Судом встановлено, що Приватне підприємство "Сільськогосподарське підприємство" "Березине" використовує земельну ділянку на підставі розпорядження РДА про передачу земельної ділянки. Крім цього, здійснює дії направленні на оформлення права на земельну ділянку, сплати орендної плати за землю. Як наслідок вимога про витребування земельної ділянки із незаконного володіння відповідача, заявлена Прокурором Тарутинського району Одеської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Одеській області, є необгрунтованою та не доведеною.

Наявність законного розпорядження РДА виключає наявність факту незаконного, або самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем.

Згідно зі ст. 123 Земельного кодексу України, чинного на час укладання договорів, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної місцевої державної адміністрації. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Такий дозвіл розпорядженням голови Тарутинської РДА № 385/А-2007 від 24 грудня 2007р. ПП „СП „Березине" було надано.

Відповідно ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок надання земельних ділянок у власність, в постійне користування, а також в оренду визначено нормами Земельного кодексу України, зокрема, ст.ст. 118, 123, 124 та Законом України „Про оренду землі".

Згідно приписів ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Крім того, частина 2 ст. 792 Цивільного кодексу України передбачає, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно положень ст. 6 Закону України „Про оренду землі", орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України „Про оренду землі", яким визначені загальні засади набуття, реалізації і припинення права на оренду земельної ділянки, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частина 2 ст. 792 Цивільного кодексу України передбачає, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.ч.2,3 ст.152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема визнання прав.

Захист права на землю застосовується тоді, коли відповідне земельне право, власне право користування землею, вже порушено вчиненням певних дій (обмеження такого права, перешкоджання у здійсненні права на землю, заподіяння землевласникам та землекористувачам тощо) з боку інших осіб.

Так судом встановлено, що Приватне підприємство "Сільськогосподарське підприємство" "Березине" є користувачем спірної земельної ділянки, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Прокурор Тарутинського району Одеської області в позовних вимогах вказує, що тимчасовий договір оренди землі №48 від 27.01.2010р. та договір короткострокової оренди землі №71 від 29.12.2012р. є нікчемними правочинами, а відповідно ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Нікчемним (абсолютно недійсним) є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Відповідно вказаній ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу України визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Сторони такого правочину не зобов'язані виконувати його умови навіть тоді коли суд не вимагає його недійсність. Однак у випадку, коли сторони виконали певні умови нікчемного правочину, рішенням суду повинні бути визнанні правові наслідки недійсності правочину.

Частиною 1 ст. 236 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Отже недійсність - це об'єктивна властивість нікчемного правочину.

Доводи прокурора і позивача, про те, що договори оренди з 27.01.2010р. та 29.12.2012р. - є нікчемними правочинами, не відповідає вимогам земельного законодавства, а тому земельна ділянка не підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння ПП „СП „Березине", оскільки, стосовно нікчемності тимчасового договору оренди землі від 27.01.2010р. та договору короткострокової оренди землі від 29.12.2012р., то відповідно до ст. 215 ЦК України, розмежовуються види недійсності правочинів: нікчемний правочин - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст. 219, ч.1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст. 222, ч.2 ст.223, ч.1 ст. 225 ЦК України).

Нікчемний правочин є недійсний через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Нікчемний правочин не породжує будь-яких прав та обов'язків. Сторони такого правочину не зобов'язані виконувати його умови. Будучи неправомірною дією, нікчемний правочин породжує лише ті наслідки, які передбачені законом для такого випадку, як реакція на правопорушення.

Положення ч.2 ст. 215 ЦК України про те, що визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається, означає, що недійсність - це об'єктивна властивість нікчемного правочину, а тому він є недійсний з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

Як встановлено судом, спірна земельна ділянка площею 206,5га до укладення договору оренди №48 від 27.01.2010р. вже перебувала у платному строковому користуванні ПП "СП "Березине" на підставі тимчасової угоди б/н від 01.03.2007р. Договір неодноразово переукладався.

Укладені на підставі вказаних розпоряджень договори оренди, які не скасовані у встановленому законодавством порядку та за якими з 2007 року і на даний час між Тарутинською РДА та ПП "СП "Березине" виникали відповідні правовідносини, сплачувалась і сплачується орендна плата, не можуть вважатися нікчемними, тобто, такими, що не породжують ніяких прав та обов'язків.

Прокурор Тарутинського району Одеської області, зазначаючи про невідповідність вказаних договорів вимогам чинного законодавства, а саме ст.ст. 116, 122, 123 та 124 Земельного кодексу України, про застосування наслідків недійсності правочину, не оспорив ці договори у встановленому законом порядку, а помилково зазначив, що ці договори є нікчемними.

Відповідно ч.1 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Між тим, самовільне зайняття - це дії, які свідчать про фактичне заволодіння земельною ділянкою без законних підстав. Поняття самовільного зайняття земельних ділянок визначені у ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", як будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї та до його державної реєстрації.

Вказана норма кореспондується зі ст. 125 ЗК України, яка передбачає виникнення права на земельну ділянку після одержання її власником, або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, або укладення договору оренди, та їх державної реєстрації, а також забороняється приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї та державну реєстрацію.

Як зазначено Тарутинської райдержадміністрації та підтверджено матеріалами справи, спірна земельна ділянка площею 206,5 га перебувала у платному строковому користуванні ПП „СП „Березине" на підставі тимчасової угоди від 01.03.07р. в подальшому ці угоди переукладалися, термін користування земельною ділянкою продовжувався, про що,Тарутинською райдержадміністрацією приймалися розпорядження від 20.02.2007р. №41/А-2007 року, від 24.12.2007р. №385/А-2007, зі змінами внесеними розпорядженням від 07.04.2009р. №141/А-2009, від 29.12.12р. №1030/А-2012, а Тарутинською районною радою рішення № 131- VI від 20.07.2011 року №388- VI від 16.11.2012 року.

Правомірність дотримання вимог земельного законодавства, щодо повноважень, на розпорядження спірною землею дотримання вимог щодо порядку і процедури надання земельної ділянки відповідачу за вказаними угодами може бути встановлено при розгляді питання відповідності угод законодавству - визнання їх недійсними.

Таким чином, прокурором і позивачем помилково зроблено висновок про те, що укладені 27.01.2010р. та 29.12.2012р. угоди оренди землі є нікчемними з посиланням на укладення їх в супереч вимог ст. 17, 122 ЗК України та Закону України "Про оренду землі".

Крім того, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.14р. по справі №815/1185/14 адміністративний позов Приватного підприємства „Сільськогосподарське підприємство „Березине" до Одеської обласної державної адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області про скасування розпорядження Одеської обласної державної адміністрації №694/А-2013 від 12.07.2013р. та стягнення судового збору у розмірі 73,08грн. - задоволено, скасовано розпорядження Одеської обласної державної адміністрації №694/А-2013 від 12.07.2013р. в частині Приватного підприємства „Сільськогосподарське підприємство „Березине".

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2014р. по справі №815/1185/14 апеляційну скаргу Одеської обласної державної адміністрації залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.14р. - без змін.

Таким чином, при наявності тимчасового договору оренди землі №48 від 27.01.2010р. (з додатком з журналу реєстрації договорів оренди), який укладено (п.8) до виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і отримання кадастрового номеру, не оскарженого і не визнаного недійсним; при наявності розпорядження Тарутинської райдержадміністрації від 31.01.2011 року №33/А-2011, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу Березинської селищної ради ПП „СП „Березине" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 206,5 га в довгострокову оренду на 49 років, проаналізувавши вимоги законодавства, на підставі встановлених фактичних обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, проаналізувавши вимоги законодавства, на підставі встановлених фактичних обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно Постанови Пленум Вищого господарського суду України №6 від 17 травня 2011р. „Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин „:

2.1. Підстави набуття прав на землю визначені розділом IV ЗК України. Після прийняття органом державної влади або місцевого самоврядування рішення про надання земельної ділянки у власність або в користування, затвердження результатів аукціону, укладення відповідної цивільно-правової угоди, набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду особа має право на одержання земельної ділянки у власність або в користування і право вимагати оформлення документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України). За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

2.3. Разом з тим господарським судам слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

3.1. Відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Разом з тим, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки господарським судам необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. Господарським судам у вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об'єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.

3.8. Якщо у розгляді справи буде з'ясовано обставини, зазначені в абзаці третьому підпункту 3.4 пункту 3 цієї постанови, і що суб'єкт господарювання вживав необхідних заходів до оформлення свого права землекористування, то відсутність у нього переоформлених на його ім'я правовстановлюваних документів на земельну ділянку не може розцінюватися як правопорушення.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

З огляду на вищевикладене, уточнені позовні вимоги Прокурора Тарутинського району Одеської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Одеській області, не обґрунтовані, матеріалами справи не підтверджені, тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 4.6. Постанови Пленуму ВГСУ від 21 лютого 2013 року N 7" Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Враховуючи те, що Прокурор Тарутинського району Одеської області, звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Одеській області, та те, що Прокурором Тарутинського району Одеської області при зверненні до суду не було сплачено судовий збір, та так як судом відмовлено в задоволенні позову, то витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню до державного бюджету України з Головного управління Держземагенства в Одеській області у розмірі 1218грн., згідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

2. Стягнути з Головного управління Держземагенства в Одеській області (65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32, ) на користь Державного бюджету України (р/р 3008, одержувач ГУ ДКСУ в Одеській області, , банк одержувача ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код бюджетної класифікації 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Одеської області 03499997)судовий збір у розмірі 1218(одну тисячу двісті вісімнадцять)грн.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати у порядку ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 12.01.2015р..

Суддя С.Ф. Гут