КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2015 р. Справа№ 910/18552/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Кропивної Л.В.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання: Підченко О.Ю.

за участю представників:

від позивача: Євсєєв М.В. за довіреністю від 05.08.2014, Бердило І.П. за довіреністю від 21.07.2014

від відповідача: Куликов Ю.Ю. за довіреністю №03/2/8 від 28.11.2014

Розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2014

у справі №910/18552/13 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Лайн"

До Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк"

Про стягнення 14647788,04грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Лайн" (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" (далі - відповідач) про стягнення 14647788, 04 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Лайн" задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Лайн" 14647726 грн 71 коп - вартості подвійної орендної плати та 68819грн 71коп судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 скасувати повністю та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Кропивної Л.В. та Чорної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2014 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 03.12.2014.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва залишити без змін.

У судовому засіданні 03.12.2014 оголошено перерву до 10.12.2014.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, в яких останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва залишити без змін.

У судовому засіданні 10.12.2014 оголошено перерву до 14.01.2015

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких останній просив рішення Господарського суду міста Києва скасувати, прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судове засідання 14.01.2015 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, рішення суду у даній справі просив залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

01.03.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Джеррар Україна" (орендар, первісний кредитор) та Відкритим акціонерним товариством "ВіЕйБі БАНК" (суборендар, відповідач ) було укладено договір суборенди.

Відповідно до п. 1.1. якого орендар передає відповідачу для цілей розміщення офісу суборендаря за плату та на строк, встановлений в цьому договорі, нежитлове приміщення загальною площею 1624,56 квадратних метрів, розташоване на першому, третьому та четвертому поверхах будинку, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, літ. "Г".

Як вбачається з п. 1.5 договору, приміщення передається орендарем та приймається відповідачем за актом приймання-передачі, що складається відповідно до додатку (Б) договору. Акт приймання-передачі підписується уповноваженими представниками сторін, і з моменту його підписання вважається додатком до цього договору та його невід'ємною частиною.

Згідно з актом приймання-передачі від 01.03.2009 орендарем було передано відповідачу нежитлове приміщення загальною площею 1624,56 кв.м., розташоване на першому, третьому та четвертому поверхах будинку, що розташований за адресою: вул. Дегтярівська, 21, літ "Г".

Згідно з ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Умовами п. 2.1.2, 2.1.3 договору, строк суборенди становив 2 роки та 360 днів та завершувався 24 лютого 2012 року.

Згідно зі ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до п. 2.2.1. ст. 2.2 договору суборенди, з урахуванням змін внесених до нього додатковою угодою №2 від 30.03.2009, розмір орендної плати визначався за наступною формулою:

Орендна плата = (Орендна ставка КІ) х Площа приміщення + ПДВ (20%), де К1 - співвідношення курсу встановленого НБУ гривні до долара США на перше число місяця, за який встановлюється орендна плата до курсу гривні до США на дату укладання Договору (1 долар США дорівнює 7,70 гривень ). На дату укладання Договору К1=1.

Орендна ставка за перший місяць суборенди за цим договором становить 945,37 грн без ПДВ, ПДВ - 20 % , разом - 1134,44 грн без урахування відшкодування за орендні платежі.

Орендна ставка за кожен наступний місяць суборенди за цим договором становить 788,52 грн, ПДВ - 788,52 грн, ПДВ - 20 % 157,50 грн, разом 946,22грн за кожен 1 (один) квадратний метр за кожен місяць суборенди без урахування відшкодування за комунальні платежі.

Умовами п. 2.2.3 договору, орендна плата сплачується суборендарем за фактичне користування об'єктом оренди на підставі рахунку, що виставляється орендарем щомісячно 1-го робочого дня місяця, за який має бути здійснена оплата.

Відповідно до п. 2.2.4 договору, орендна плата за користування приміщенням щомісячно сплачується суборендарем шляхом безготівкового банківського переказу в гривнях, єдиним платежем на рахунок орендаря, вказаний в основному договорі, авансом протягом 5 робочих днів місяця, за який проходить оплата.

Згідно з п.1.6 договору, повернення суборендарем приміщення оформлюється двостороннім актом приймання-передачі, який буде складений у відповідності з додатком (В) договору.

Останнім днем фактичного користування об'єктом оренди є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні приміщення.

Незважаючи на закінчення строку дії основного договору 24.02.2012, відповідач продовжував фактичне користування приміщенням без підписання відповідної письмової угоди про це з орендарем, що підтверджується актом комісії від 13.07.2013.

27.02.2012 орендар звернувся до суборендаря з вимогою (вих. № 01-02-11/01), в якій просив негайно повернути суборендоване приміщення згідно з умовами основного договору та негайно здійснити сплату неустойки в розмірі подвійної плати за користування приміщенням за час прострочення.

Зазначену вимогу відповідач отримав 05.03.2012, проте умови викладені в ній не виконав. Також, всупереч приписам розділу 3.5 договору суборенди, не здійснив передачу приміщення первісному кредитору та відповідно не підписав акта приймання-передачі про повернення суборендованого майна.

Враховуючи викладені вище обставини, 16.07.2012 первісним кредитором було здійснено примусове виселення відповідача з приміщення.

Згідно з п. 3.6.3 договору суборенди, якщо суборендар або будь-яка підпорядкована йому особа продовжує володіти приміщенням або будь-якою його частиною після дати закінчення договору без письмової угоди про це між орендарем і суборендарем, то суборендар несе відповідальність за всі збитки і збиток, заподіяні в результаті цього орендарю. Суборендар і будь-які інші особи, що продовжують володіти приміщенням, вважаються таким, що прийняли на себе обов'язки суборендаря за даним договором, на основі орендної плати збільшеної в два рази (надалі - подвійна орендна плата), яка розраховується з орендної плати за договором. Подвійна орендна плата обчислюється щоденно і оплачується щомісячним авансом за кожен подальший місяць утримання приміщення до 10 числа кожного місяця. У будь-якому випадку, внесення суборендарем подвійної орендної плати і ухвалення її орендарем після дати закінчення слід вважати ультра-активною дією договору суборенди і не є продовженням терміну суборенди або наданням суборендареві або іншій особі права користування приміщенням, за виключенням випадків коли сторони уклали про це письмову угоду.

Оскільки відповідач своєчасно не повернув позивачу приміщення останній просить стягнути з відповідача неустойку за несвоєчасне повернення майна в сумі 14647788,04 грн за період з 25.02.2012 по 16.07.2012.

Відповідно до ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається в договорі суборенди від 01.03.2009, останній був укладений на строк 2 роки та 360 днів та завершувався 24 лютого 2012 року.

Згідно з п. 1.6 договору, повернення суборендарем приміщення оформлюється двостороннім актом приймання-передачі, який буде складений у відповідності з додатком (В) договору.

Разом з тим, відповідачем було порушено зобов'язання щодо повернення приміщення орендодавцю у визначений договором суборенди строк та не здійснено сплату орендних платежів за період фактичного користування приміщенням з 25.02.2012 по 16.07.2012.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Частиною другою цієї статті передбачено, що у разі невиконання наймачем обов'язку щодо повернення речі наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Розмір такої неустойки встановлюється у сумі подвійної плати за користування річчю за період прострочення. Тобто при розрахунку неустойки наймодавцеві необхідно підрахувати вартість одного дня користування річчю, помножити цю суму на два та на кількість днів прострочення повернення речі.

Таким чином, за умовою вказаної вище правової норми позивач має право стягнути з відповідача неустойку за весь час безпідставного користування приміщенням без обмеження будь - якими строками, оскільки нормами ст. 785 Цивільного кодексу України передбачено стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за весь час прострочення зобов'язання.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, а тому застосування до неї спеціальної позовної давності є неправильним.

За таких обставин, з наведеного вище вбачається, що відповідач в порушення покладеного на нього законом та Договором обов'язку, своє зобов'язання щодо повернення орендованого приміщення не виконав, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення неустойки за період з 25.02.2012 по 16.07.2012 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 14647726,11грн, згідно перерахунку неустойки здійсненного судом (подвійна орендна плата) з урахуванням умов договору та фактичного періоду користування орендованими приміщеннями.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача про звільнення відповідачем приміщення раніше ніж 16.07.2012.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.03.2014 у справі №4910/25194/13 за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Лайн" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Джеррад Україна" про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним в задоволенні позову відмовлено. Дане рішення постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.05.2014 залишено без змін. Постановою Вищого Господарського суду України від 22.07.2014 у справі №910/25194/13 касаційна скарга Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" залишена без задоволення, а постанова Київського апеляційного господарського суду від 28.05.2014 у справі №910/25194/13- без змін.

Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2014 у справі №910/25194/13 судом встановлено, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 27.07.2012, боржник - Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" своїх зобов'язань за договором суборенди від 01.03.2009 перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Джеррад Україна" не виконав, отже, зобов'язання було чинним та існуючим на дату укладення спірного договору.

Також, суд зазначив, що нотаріально посвідченим актом комісії від 13.07.2012 за реєстровим №593-599, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс Лайн", Товариством з обмеженою відповідальністю "Джеррад Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Валгрі", встановлено порушення договірних умов Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" щодо повернення орендованого майна та сплати коштів за користування майном.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, зі змісту частини 2 статті 35 ГПК України слідує, що преюдиціальне значення мають саме факти встановлені рішенням господарського суду зі справи, а не норми права на які суди в них посилались. Водночас, господарські суди у вирішенні спорів повинні застосовувати норми права, якими регулюються спірні правовідносини у конкретних справах, та на підставі цих норм вирішувати спори.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2014 у справі №910/25194/13 встановлено факт того, що станом на 27.07.2012 відповідач орендоване приміщення по акту при йому - передач Товариству з обмеженою відповідальністю "Джеррад Україна" не повернув.

27.07.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс Лайн" (новий кредитор або позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Джеррад Україна" (первісний кредитор або орендар) укладено договір про відступлення права вимоги.

Згідно з п. 1.1 зазначеного договору первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги у розмірі 14647788,04грн, в якості неустойки за порушення Відкритим акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк", (28 квітня 2010 року рішенням Загальних зборів акціонерів найменування банку змінено на Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк"), , зобов'язання щодо повернення орендованого приміщення, що належить первісному кредиторові згідно договору суборенди нежитлового приміщення загальною площею 1624,56 квадратних метрів, розташованого на першому, третьому та четвертому поверхах будинку (далі - "приміщення"), за адресою: м. Київ, вул.Дегтярівська, 21, літ. "Г", укладеним 01.03.2009 з первісним кредитором та стає кредитором за основним договором.

Відповідно до п. 1.3 договору новий кредитор одержав право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника реального та належного виконання всіх зобов'язань за основним договором, що існують на момент укладення даного договору та з'являються відповідно до його умов в майбутньому.

Абзацом 1 пункту 1 статті 512 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним свої прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Внаслідок укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс Лайн" (новий кредитор або позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Джеррад Україна" (первісний кредитор або орендар) договору про відступлення права вимоги № б/н від 27.07.2012, до ТОВ "Офіс лайн" перейшло право вимоги до боржника за договором суборенди від 01.03.2009.

12.06.2013 позивачем направлено цінним листом відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги в зобов'язанні за договором суборенди від 01.03.2009 з зазначенням реквізитів нового кредитора.

Таким чином, відповідач в порушення покладеного на нього Законом та Договором обов'язку, своє зобов'язання щодо повернення орендованого приміщення не виконав, в зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення неустойки за період з 25.02.2012 по 16.07.2012 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 14647726,11 грн, згідно перерахунку неустойки здійсненого судом з урахуванням умов договору та фактичного періоду користування орендованими приміщеннями.

Крім того, Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" в апеляційній скарзі зазначає, що він мав право не виконувати вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю "Джеррад Україна" щодо повернення суборендованого приміщення у зв'язку з тим, що Генеральною прокуратурою України в рамках розслідування кримінальної справи №49-3364 було накладено арешт на житловий будинок по вул.Дегтярівська, 21, літ. "Г" загальною площею 9606,4кв.м. та передано зазначений об'єкт на відповідальне зберігання ПАТ «ВіЕйБі Банк». З цього виходить, що Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" підтвердило факт користування приміщенням після закінчення терміну дії договору суборенди та йому було відомо про наявність такої вимоги з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Джеррад Україна". Однак, жодних підтверджень, що банк прийняв приміщення на відповідальне зберігання в матеріалах справи відсутній та відповідачем не надавався.

Отже, незважаючи на закінчення строку дії договору, Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" продовжував фактичне користування приміщенням без підписання відповідної письмової угоди про це з Товариством з обмеженою відповідальністю "Джеррад Україна".

З огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 у справі №910/18552/13 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 у справі №910/18552/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/18552/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Л.В. Кропивна

Л.В. Чорна