Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

від "13" січня 2015 р. Справа № 906/1529/14

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

- від позивача: Лозовий Д.А. - довіреність №1333 від 28.11.2014;

- від відповідача: не з'явився;

- прокурор Барілов Д.В. - посвідчення №012685, видане 05.11.2012;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Військового прокурора Миколаївського гарнізону в інтересах держави в особі Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" (м. Миколаїв)

до Державного підприємства "Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання "Промінь" (с. Новоівницьке, Андрушівський район, Житомирська область)

про стягнення 19986,00 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 19986,00грн. за договором зберігання.

12.01.2015 від Корпорації "Об'єднання підприємств "Марс", у відповідь на запит суду, надійшов лист (а.с. 53).

13.01.2015 від позивача, із супровідним листом надійшли копії документів (а.с. 60-67).

13.01.2015 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в обґрунтування якого вказано, що відповідачем 13.01.2015 було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Янчевською О.В., яка не мала можливості ознайомитись з матеріалами справи та 15.01.2015 об 11:00год. зайнята в іншому судовому засіданні. Також вказує, що інших юридично обізнаних представників підприємство не має.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, вимоги ухвали суду не виконав.

Прокурор та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача подав клопотання, яке було задоволено судом, про долучення до матеріалів справи документів (а.с. 69-70). Заперечив стосовно задоволення клопотання відповідача, вважає останнє безпідставним та спрямованим на затягування розгляду спору. Вказав на зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, як сторони у справі.

Розглянувши зазначене клопотання, суд дійшов висновку про його відхилення, з огляду на таке.

Згідно ст.77 ГПК України, господарський суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України. При цьому, підставами для відкладення є о б с т а в и н и, за яких спір н е м о ж е бути вирішено в даному судовому засіданні, зокрема: нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; неподання витребуваних доказів; необхідність витребування нових доказів; залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

Натомість, враховуючи наявні у справі матеріали, відсутність представника відповідача, на думку суду, не перешкоджає вирішенню спору по суті, у відповідності до ст.75 ГПК України, за наявними в ній документами.

Так, відповідно до ст.28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Таким чином, за змістом наведених положень, право на представництво юридичної особи пов'язане не з конкретною фізичною особою. При цьому, слід зазначити, що ГПК не обмежує кількості представників, яких може призначити одна особа.

Суд також звертає увагу, що в попередніх судових засіданнях приймав участь уповноважений представник відповідача, при цьому явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася. Також відповідач мав право через канцелярію господарського суду подати всі необхідні документи, про що зазначалося в ухвалах господарського суду про відкладення розгляду даної справи. Крім того, у вказаних ухвалах суд попереджав відповідача, що у разі неподання ним витребуваних судом документів, справа буде розглянута за наявними в ній матеріалами, згідно приписів ст.75 ГПК України.

За вказаного, наведені відповідачем у клопотанні про відкладення розгляду справи обставини, зокрема, факт укладення відповідачем договору про надання правової допомоги 13.01.2015, не розцінюються судом, як підстави для відкладення розгляду справи, оскільки відповідач не був позбавлений можливості для захисту власних інтересів з моменту порушення провадження у справі - 19.11.2014.

До того ж, 2-х місячний строк розгляду спору, передбачений ч.1 ст. 69 ГПК України, по даній справі закінчується 17.01.2015, а для належного повідомлення сторін, з урахуванням часу виготовлення ухвали та поштового обігу, 8 днів, що залишилися до закінчення цього строку, не достатньо.

Згідно ч.1 ст. 69 ГПК, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів (ч.3 ст.69ГПК України).

Натомість, клопотання про продовження строку вирішення спору, згідно ч.3 ст. 69 ГПК України, матеріали справи не містять.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані до справи документи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вказує прокурор, 13 серпня 2013 року між Державним підприємством "Миколаївський бронетанковий завод" (зберігач, позивач) та Державним підприємством "Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання "Промінь" (поклажодавець, відповідач) укладено договір зберігання №41 (далі - Договір (а.с.5)).

Відповідно до акту наданих послуг, за договором №41 від 13.08.2013 позивачем надано послуги по зберіганню на суму 19986,00грн., вартість яких, на дату звернення з позовом до суду, відповідачем не оплачено.

Прокурор у позовній заяві вказує, що в результаті проведеної прокурорської перевірки встановлено спричинення шкоди державі в особі ДП "Миколаївський бронетанковий завод", в зв'язку з невиконанням відповідачем взятих за Договором зобов'язань.

Представник позивача в процесі розгляду справи пояснив, що позивачем зберігалися БТР, придбані відповідачем 03.11.2010 на підставі договору купівлі-продажу №33/11/10, укладеного з Корпорацією "Об'єднання підприємств Марс". При цьому майно, яке є предметом договору зберігання від 13.08.2013, з 2008 року та після його придбання відповідачем і до моменту підписання договору зберігання, перебувало на зберіганні позивача. Рахунок на оплату послуг надавався відповідачу одночасно з підписанням договору.

Відповідач, у письмових запереченнях на позовну заяву (а.с. 30-31), та його представник в судових засіданнях заперечували проти позову, стверджуючи, що: - сторонами не дотримано вимог ст. 937 ЦК України щодо письмової форми договору, оскільки документів про передачу майна та про його повернення позивачу за договором зберігання №41 від 13.08.2013, сторони не підписували, тому даний договір є договором про наміри, який не створює для сторін жодних прав та обов'язків; - акт приймання наданих послуг від 13.08.2013 не може прийматися судом до уваги, оскільки є нікчемним, так як він підписаний Марковим В.П. поза межами повноважень, встановлених довіреністю від 06.08.2013, оскільки акти прийому-передачі наданих послуг не відносяться до матеріальних документів на отримання матеріальних цінностей, повноваження на підписання яких, зокрема, надано цією довіреністю; - відповідно до п.4.1. Договору, строк його дії закінчився, тому припинились і зобов'язання сторін за цим Договором, що узгоджується з приписами ст. 598 ЦК України; - на адресу відповідача не надходило жодних рахунків, претензій, передбачених ст.ст. 5-10 ГПК України.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, врахувавши доводи представників сторін, господарський суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, враховуючи наступне.

Згідно ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Зобов'язанням, відповідно до п. п. 1, 2 ст. 509 цього Кодексу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються на укладеному між сторонами договорі зберігання №41 від 13.08.2013 (а.с. 5).

Згідно ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберегти річ, яка їй передана другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 936 ЦК України, письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Так, договір зберігання від 13.08.2013 викладений письмово та підписаний обома сторонами, тобто в даному випадку відсутня необхідність у посвідченні факту укладення договору зберігання розпискою, квитанцією або іншим документом, що вказує на помилковість тверджень відповідача в цій частині.

Статтею 938 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

У пункті 1.1 Договору сторони погодили, що поклажодавець визнає фактичне надання послуг зі зберігання двох одиниць БТР-70 №№У04РТ9030, Е03РТ1079 в період з 03.11.2010 по 03.09.2013, претензій з цього приводу до зберігача не має і готовий на підставі Акту наданих послуг та виставленого рахунку оплатити фактичне зберігання цього майна.

Матеріалами справи також підтверджено, що згідно акту приймання наданих послуг за договором №41 від 13.08.2013, який є додатком до вказаного договору, зберігачем надано, а поклажодавцем прийнято послуги по зберіганню двох одиниць БТР-70 №№У04РТ9030, Е03РТ1079 в період з 03.11.2010 по 03.09.2013 на загальну суму 19986,00грн. (а.с.6).

У п.4.1. Договору сторони обумовили, що останній набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до м о м е н т у й о г о о с т а т о ч н о г о в и к о н а н н я, але в б у д ь - я к о м у в и п а д к у до 31.12.2013.

Наведене узгоджується з приписами ч.7 ст. 180 ГК України та спростовує твердження відповідача стосовно відсутності доказів передачі майна на зберігання та стосовно припиненя зобов'язань сторін у зв'язку з припиненням дії Договору.

Так, згідно ч.7 ст. 180ГК України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, я к щ о д о г о в о р о м н е п е р е д б а ч е н о і н ш е. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи, договір та акт приймання наданих послуг, який є додатком до договору, підписано з боку відповідача заступником директора Марковим В.П. на підставі довіреності від 06.08.2013 (а.с. 12). Вказаною довіреністю останньому надано повноваження на представлення інтересів підприємства, підписання договорів та матеріальних документів на отримання матеріальних цінностей ДП "Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання "Промінь" на Миколаївському ремонтно-механічному заводі.

Згідно Статуту Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" (а.с. 25-27), підприємство є правонаступником всіх прав та обов'язків державного підприємства "Миколаївський ремонтно-механічний завод".

Оскільки вказаний акт є додатком до договору, а повноваження на підписання договорів від імені підприємства надані Маркову В.П. на підставі довіреності від 06.08.2013, доводи відповідача про те, що акт приймання наданих послуг від 13.08.2013р. є нікчемним, суд вважає безпідставними.

Відповідно до п.2.1. Договору, поклажодавець оплачує зберігачу послуги з фактичного зберігання майна в період з 03.11.2010 по 03.09.2013 (всього 34 місяця) згідно акту наданих послуг та виставленого рахунку. Вартість послуг з фактичного зберігання двох одиниць БТР-70 №№У04РТ9030, Е03РТ1079 в період з 03.11.2010 по 03.09.2013 складає 19989,00грн. (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят шість гривень 00 коп.), в тому числі ПДВ 20% - 3331,00грн. (три тисячі триста тридцять одна гривня 00 коп.). Термін оплати - десять банківських днів з м о м е н т у п і д п и с а н н я цього договору.

Зважаючи на те, що у п.2.1 Договору сторони визначили термін оплати, виходячи виключно з дати підписання цього Договору, то заперечення відповідача про те, що на його адресу не надходило жодних рахунків, претензій, передбачених ст.ст. 5-10 ГПК України, є недоречними та не впливають на його обов'язок провести розрахунки у встановлений Договором строк та у погодженій сторонами сумі.

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тобто, відповідач, згідно умов п. 2.1. Договору зобов'язаний був оплатити надані послуги в строк - до 28.08.2013, у сумі, визначеній Актом приймання наданих послуг, який без зауважень підписано сторонами.

Нормами ст.ст. 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 193 ГК України передбачає, що суб'єкти господарювання та учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст. 526 ЦК України. Так, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно умовам договору та вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у разі відсутності таких умов і вимог - згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань по оплаті за надані послуги по зберіганню майна, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 32 ГПК, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідач доказів на спростування позовних вимог суду не надав. При цьому позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Отже, позов підлягає задоволенню на суму 19986,00грн.

Судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 69, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання "Промінь" (13419, Житомирська обл., Андрушівський р-н, с. Новоівницьке, ід. код 31599777)

на користь Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" (54017, Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул. 1 Слобідська, буд. 120, ід. код 07856371)

- 19986,00грн. заборгованості.

3. Стягнути з Державного підприємства Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання "Промінь" (13419, Житомирська обл., Андрушівський р-н, с. Новоівницьке, ід. код 31599777) в доход Державного бюджету України 1827,00грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.01.15

Суддя Вельмакіна Т.М.

Друк:

1 - до справи;

2 - відповідачу (рек. з пов.)