РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/19359/14 21.01.15

За позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»
до Товариства з обмеженою відповідальністю "МКТ-КОМЮНІКЕЙШН"
простягнення 9612,74 грн.
Судді Васильченко Т.В. (головуючий)

Любченко М.О.

Ломака В.С.

в присутності представників сторін:

від позивача Сінькевич В.А., довіреність №01-22/6-100 від 17.01.2015;
від відповідачане з'явилися.

Суть спору: Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МКТ-КОМЮНІКЕЙШН" про стягнення 9612,74 грн., з яких 5265,74 грн. - пеня та 4347,00 грн. - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов договору №52-292-27 від 29.12.2012 направив відповідачу письмову заявку №90-22-43 від 18.01.2013 на поставку товару, втім відповідач в порушення умов даного договору зобов'язання по поставці товару у встановлений договором строк не виконав, у зв'язку із чим зобов'язаний сплатити позивачу пеню та штраф.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.09.2014 порушено провадження у справі №910/19359/14 та призначено до розгляду.

05.11.2014 позивач, через відділ діловодства суду, подав письмові пояснення, в яких вказав, що постачальник в порушення п. 5.4.2 договору не проінформував замовника про список осіб уповноважених на отримання письмових заявок, а тому заявка вручена Норко Олександру Миколайовичу, який обіймає посаду комерційного директора Товариства з обмеженою відповідальністю "МКТ-КОМЮНІКЕЙШН".

07.11.2014 відповідач, через відділ діловодства суду, подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з підстав того, що позивач ні листом, ні повідомленням факсимільного, електронного або іншого засобу зв'язку на адресу постачальника не направляв будь-яких заявок, що свідчить про відсутність підстав для висновку про порушення строку поставки, а додана до позовної заяви заявка є неналежним доказом, оскільки не містить оригінального підпису уповноваженої особи постачальника. Крім того, зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності.

В судовому засіданні 07.11.2014 продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та у відповідності до вимог ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 14.11.2014.

13.11.2014 позивач, через відділ діловодства суду, подав письмові пояснення по справі, в яких наголосив на тому, що відповідачем було отримано заявку, про що свідчить відповідний підпис посадової особи відповідача. До того ж, позивач наголошує на тому, що письмову заявку від 18.01.2013 №90-22-43 позивач направляв відповідачу також засобами факсимільного зв'язку, що підтверджується звітом про відправку.

При цьому, твердження відповідача щодо спливу строку позовної давності вважає безпідставними та такими, що суперечать п. 7.5 договору, оскільки обов'язок по сплаті пені та штрафу у відповідача виник в листопаді 2013 року, а Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулося до суду у вересні 2014 року, в межах строку встановленого ст. 258 Цивільного кодексу України.

В судовому засіданні 14.11.2014 суд дійшов висновку про призначення колегіального розгляду даної справи.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 14.11.2014 призначено колегіальний розгляд справи №910/19359/14 у наступному складі суду: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Ломака В.С., Любченко М.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.11.2014 справу №910/19359/14 прийнято до провадження колегії суддів у складі: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Ломака В.С., Любченко М.О. та призначено до розгляду.

В судовому засіданні 21.01.2015 у відповідності до вимог ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 21.01.2015.

Представник позивача в судовому засіданні 21.01.2015 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач своїх представників в судове засідання не направив, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 21.01.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, які приймали участь під час розгляду справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

29.12.2012 між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МКТ-КОМЮНІКЕЙШН" (постачальник) укладено договір №52-292-27, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити замовникові товар, зазначений в п. 1.2 договору, а замовник - прийняти та оплатити такий товар відповідно до специфікації, яка наведена у п.1.3 договору.

Зокрема, пунктом 1.3 договору (специфікація) сторони визначили товар що буде поставлятись його кількість та ціну, а саме: Inert, Simulant Extended Explosives Training Kit- навчальний набір імітаторів вибухових речовин у складі: електричних детонаторів (алюміній, мідь, картон), не електричних детонаторів (алюміній, мідь, картон), джерел живлення, імітаторів вибухових речовин (С4, Semtex H, 6мм Deta-Sheet, TNT Bulk, NG Liquid, NG Dynamite, TATP, ANFO, Smokeless Powder, Black Powder) в кількості 1 одиниці на суму 18900,00 грн. з ПДВ; Inert, Simulant Concealed Devices Training Kit- навчальний набір предметів з імітаторами вибухових речовин у складі: DVD диск, ліхтар, фен, фляга, бляшана банка, електробритва, папка в кількості 1 одиниці на суму 26700,00 грн. з ПДВ; Inert, Simulant Anti Vehicle Training Kit- навчальний набір імітаторів для розміщення в транспортному засобі у складі: плоский пристрій, пристрій натискної дії, піддонна бомба, піддонний трубчастий пристрій, металопластикова магнітна міна, сенсорний прилад -1 шт. в кількості 1 одиниці на суму 26700,00 грн. з ПДВ.

Сума, визначена у договорі (ціна договору) становить 62100,00 грн., включаючи ПДВ 20% - 10350,50 грн. і складається із ціни одиниць товару, що підлягають поставці за договором (п. 3.1 договору).

Згідно п. 4.1.1 договору замовник протягом 15-ти банківських днів після підписання сторонами накладної на фактично поставлений товар перераховує на поточний рахунок постачальника 100% ціни фактично поставленого товару.

Пунктами 5.1, 5.2 договору сторони погодили строк поставки товару: протягом 8-ми тижнів з дати отримання заявки від замовника та місцем поставки (передачі) товару є DDP (08307, Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», склад ДП «МА «Бориспіль») відповідно до офіційних правил з тлумачення термінів Інкотермс 2010.

За змістом п.п. 5.4.1, 5.4.2 договору постачальник зобов'язаний підтвердити отримання письмової заявки від замовника.

Підтвердженням отримання письмової заявки постачальником від замовника може бути оригінальний підпис уповноваженої особи постачальника на заявці, обмін листами між сторонами договору, повідомлення факсимільного електронного або іншого засобу зв'язку.

При цьому, після підписання договору постачальник зобов'язаний письмово проінформувати замовника не пізніше 5-ти календарних днів про список уповноважених осіб на отримання письмових заявок від замовника та про зміни в цьому списку впродовж всього строку дії договору.

Датою поставки товару за договором вважається відповідна дата підписання сторонами накладної на фактично поставлений товар, який поставляється поетапно, окремими партіями, згідно з письмовими заявками замовника (п.п. 5.3, 5.4 договору).

Договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до 30.04.2013. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов'язань, що лишились невиконаними (п. 10.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач передав відповідачу письмову заявку на поставку товару від 18.01.2013 №90-22-43, яка отримана останнім 25.01.2013, про що свідчить відмітка з підписом Норко О.М. на заявці, який є комерційним директором відповідача.

Отже, поставка товару повинна була бути здійснена не пізніше 22.03.2013.

Втім, відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором, не здійснив поставку визначеного товару у встановлений договором строк.

11.11.2013 позивач направив на адресу відповідача лист від 04.11.2013 №08-22-1255, в якому зазначив, що відповідачем порушено строк поставки товару, у зв'язку з чим вимагав сплатити пеню та штраф відповідно до умов п. 7.5 договору, додавши відповідні рахунки-фактури №12/168 та 12/169 від 29.10.2013.

Однак, відповідач відповіді на даний лист не надав, у визначений п. 7.5 договору 15-денний строк, сплату пені та штрафу згідно виставлених рахунків-фактур не здійснив, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.1 договору сторони передбачили строк поставки товару, а саме протягом 8-ми тижнів з дати отримання письмової заявки від замовника.

Як вбачається з матеріалів справи, заявка отримана відповідачем 25.01.2013, а отже товар повинен був бути поставлений в строк до 22.03.2013.

Втім, відповідач у визначений договором строк поставку товару не здійснив.

Тоді як, в силу приписів ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

При цьому, частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.1 договору сторони погодили, що у разі порушення строку поставки товару, зазначеного в п. 5.1 договору, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від ціни договору, за кожний день прострочення.

При цьому, пеня нараховується до моменту виконання постачальником зобов'язань за договором та за порушення строку поставки товару понад 30-ть календарних днів, додатково стягується штраф у розмірі 7% від ціни договору.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення поставки товару позивачу, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 7.1 договору, позивачем за період з 23.03.2013 по 29.10.2013 нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 5265,74 грн. та штраф в розмірі 7 % від ціни договору у загальній сумі 4347,00 грн.

Пунктом 7.5 договору сторони визначили, що у разі застосування пені та/або штрафу, постачальник зобов'язаний сплатити суму пені та/або штрафу на підставі окремо виставленого, у кожному випадку, рахунку.

Оплата рахунку проводиться постачальником протягом 15-ти банківських днів з дати їх виставлення замовником.

Рахунок на оплату пені та/або штрафу направляється постачальнику факсимільним чи іншим видом зв'язку, з подальшим направленням оригіналу рахунку із супровідним листом поштою (рекомендованим з повідомленням) на адресу, що вказана в договорі.

У зв'язку з цим, позивач направив на адресу відповідача рахунки-фактури №12/168 та 12/169 від 29.10.2013 щодо сплати пені та штрафу рекомендованим листом з повідомленням, яке отримано останнім 18.11.2013.

Отже, з огляду на вимоги п. 7.5 договору сплата нарахованих пені та штрафу повинна була бути здійснена 19.11.2013. Втім, відповідач сплату пені та штрафу згідно виставлених рахунків-фактур у встановлений п. 7.5 договору строк не здійснив.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності і в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 28.02.2011 р. у справі №23/225 та від 27.04.2012 р. у справі №06/5026/1052/2011.

Отже, оскільки сторони самостійно передбачили додатково крім сплати пені ще й штраф, та враховуючи те, що положення пункту 7.1 договору не суперечать нормам чинного законодавства, так як його зміст встановлює механізм одноразового обчислення розміру штрафу на визначену договором суму, і є правовим наслідком прострочення поставки товару з вини відповідача, що не має нічого спільного із постійним нарахуванням пені за весь період неналежного виконання зобов'язання, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, а доводи про те, що строк здійснення поставки не настав, оскільки заявка отримана не уповноваженою особою, не приймаються судом до уваги, оскільки жодних доказів того, що комерційний директор Товариства з обмеженою відповідальністю "МКТ-КОМЮНІКЕЙШН" Норко О.М. не мав повноважень на отримання заявок суду не надано. Навпаки, в матеріалах справи наявний договір №52-32/1-53 від 29.10.2013, який виконаний відповідачем в повному обсязі, на підставі заявки позивача, отриманої також комерційним директором Норко О.М.

До того ж, за умовами п. 5.4.2 договору відповідач взяв на себе обов'язок не пізніше 5 днів після укладення договору письмово повідомити позивача про список уповноважених осіб на отримання заявок, однак не виконав його.

Відтак, оскільки відповідач не надав жодних доказів у підтвердження вказаних доводів, суд дійшов висновку про отримання заявки уповноваженою особою і, відповідно, наявність обов'язку здійснити поставку протягом 8 тижнів з дати її отримання, чого він не зробив.

Не приймає суд до уваги і доводи відповідача про пропуск строку позовної давності, оскільки в п. 7.5 договору сторони визначили особливий порядок сплати пені та штрафу, а саме протягом 15-ти банківських днів з дати виставлення замовником рахунку.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ч. 3 ст. 6 вказаного Закону).

Конституційним Судом України у рішенні від 11.07.2014 №7-рп/2013 наголошено, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Доказів визнання пункту 7.5 договору недійсним суду не надано, а відтак, враховуючи визначену ст. 204 Цивільного кодексу України презумпцію дійсності договору, дана умова договору приймається судом до уваги.

Як вбачається з розрахунку позивача, ним здійснено нарахування пені та штрафу у відповідності до вимог ч. 6 ст. 232 Цивільного кодексу України та виставлено 29.10.2013 відповідний рахунок на оплату даних штрафних санкцій, який у відповідності до п. 7.5 договору повинен бути оплачений 19.11.2013.

За таких обставин, враховуючи, що обов'язок відповідача сплатити пеню та штраф виник 19.11.2013, а з позовом позивач звернувся 12.09.2014, про що свідчить відмітка штемпеля господарського суду міста Києва на позовній заяві, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати пропущеним строк позовної давності.

З огляду на викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МКТ-КОМЮНІКЕЙШН" (04053, м.Київ, вул. Артема, 26-А, ідентифікаційний код 23151836) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08307, Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», ідентифікаційний код 20572069) 5265 (п'ять тисяч двісті шістдесят п'ять) грн. 74 коп. пені, 4347 (чотири тисячі триста сорок сім) грн. 00 коп. штрафу та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення підписано 23.01.2015.

Головуючий суддя Т.В. Васильченко

Судді М.О.Любченко

В.С.Ломака