РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24971/14 22.01.15 р.

За позовом Публічного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг"

до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна

залізниця"

про стягнення 16 027 999,38 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Пархоменко Ю.Л.,

за участю представників сторін:

від позивача: Опанасенко І.Ю. за довіреністю № б/н від 11.07.2014 р.;

від відповідача: Никипорець І.Ф. за довіреністю № 3394-НЮ від 25.11.2014 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Лізингова компанія "Укртранслізинг" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про стягнення 19 315 356,44 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.11.2014 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 26.11.2014 р.

У судовому засіданні 26.11.2014 р. представник відповідача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог та клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 26.11.2014 р. продовжено строк вирішення спору у справі.

У судовому засіданні 26.11.2014 р. оголошувалась перерва до 15.01.2015 р.

15.01.2015 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Представник позивача у судовому засіданні 15.01.2015 р. подав заяву про збільшення розміру позовних вимог.

У судовому засіданні 15.01.2015 р. оголошувалась перерва до 22.01.2015 р.

У судовому засіданні 22.01.2015 р. представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 16 027 999,38 грн., з яких 13 419 244,78 грн. заборгованості, 2 246 739,05 грн. пені та 362 015,56 грн. 3 % річних.

Суд приймає вказану заяву та здійснює подальший розгляд справи у відповідності до збільшених позовних вимог.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 22.01.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

18.06.2007 р. між Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (наділі - відповідач, Сублізингоодержувач) і Публічним акціонерним товариством "Лізингова компанія "Укртранслізинг" (надалі - позивач, Субізингодавець) укладено договір фінансового сублізингу № 72/ПЗ/Т-071623-НЮ (надалі - Договір), за умовами якого відповідачу були передані предмети лізингу, найменування яких визначено в Додатку № 1 до Договору.

Позивач передав, а відповідач прийняв електровози вантажопасажирські серії ДС-3 (№11-14) у кількості чотирьох одиниць, вартістю 95 200 000,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 1.1. Договору, майно передається позивачем в строкове платне володіння і користування відповідачу на умовах, визначених договором.

Пунктами 1.12. - 1.13. Договору передбачено, що за користуванням предметом сублізингу передбачений лізинговий платіж - сума грошових коштів, що підлягають перерахуванню Субізингодавецю в день розрахунку, відповідно до графіку нарахуванню платежів. «Коефіцієнт коригування» - розрахункова величина, одержувана з відношення: К= «Курс2» / «Курсі», де «Курсі » - курс, встановлений НБУ для одного долара СІЛА на дату підписання договору. «Курс2» - курс, встановлений НБУ для одного долара США на день, коли фактично здійснюється Лізинговий платіж.»

Згідно з п. 3.1. Договору, загальна ціна цього договору визначається виходячи з підписаних сторонами графіків нарахування платежів, який узгоджується і підписується сторонами та є невід'ємною частиною договору.

Величина лізингових платежів, що підлягають оплаті, зафіксована в графіку до Договору.

Пунктом 3.7. Договору сторони домовились, що лізингові платежі за користування предметом лізингу по кожному графіку здійснюються відповідачем не пізніше 10 числа поточного місяця, відповідно до Графіків сплати лізингових платежів.

У відповідності до умов п. 3.8. Договору, зобов'язання відповідача по оплаті лізингових платежів та інших сум, передбачених даним Договором, що підлягають сплаті, вважаються виконаними тільки після перерахування суми відповідного платежу на розрахунковий рахунок позивача. Датою виконання грошових зобов'язань відповідача, які передбачені цим договором, є дата перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача.

Згідно п. 3.9. Договору, лізингові платежі, що надійшли від Відповідача зараховуються Позивачем у наступному порядку: 1) в рахунок оплати прострочених лізингових платежів; 2) в рахунок оплати поточних лізингових платежів.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач передав відповідачу предмети лізингу за актами приймання-передачі від 30.08.2007 p., 26.10.2007 p., 26.11.2007 p. та 21.12.2007 р. В момент поставки між сторонами були підписані графіки нарахування та сплати лізингових платежів.

Відповідач, в порушення умов Договору, допустив прострочення платежів за Договором, у зв'язку з чим станом на час розгляду справи у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 13 419 244,78 грн.

Пунктом 9.2. Договору встановлено, що якщо відповідач порушує передбачені терміни перерахування лізингових платежів та інших сум, що підлягають сплаті згідно умов договору, то на суму простроченої заборгованості позивач має право нарахувати пеню, починаючи з наступного дня з дати настання терміну виконання зобов'язань, встановленого Договором, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на дату виникнення простроченої заборгованості, у відсотках від суми невиконаних зобов'язань за кожний день прострочення виконання зобов'язань.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, перевіреним судом та не спростованим у встановленому законом порядку відповідачем, останній за порушення зобов'язань за Договором має сплатити 2 246 739,05 грн. пені та 362 015,56 грн. 3 % річних.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та визнаними відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, до уваги судом не приймаються з підстав їх необґрунтованості та невідповідності фактичним обставинам справи.

При цьому, ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи обставини справи та те, що відповідач являється державним підприємством, суд вважає суму пені у розмірі 2 246 739,05 грн. завищеною та вважає за можливе зменшити її розмір до 1 123 369,53 грн.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, 6; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 32-Г, офіс 8; ) 13 419 277 (тринадцять мільйонів чотириста дев'ятнадцять тисяч двісті сімдесят сім) грн. 78 коп. заборгованості, 1 123 369 (один мільйон сто двадцять три тисячі триста шістдесят дев'ять) грн. 53 коп. пені, 362 015 (триста шістдесят дві тисячі п'ятнадцять) грн. 56 коп. 3 % річних та 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 23.01.2015 р.

Суддя Н.І. Зеленіна