ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22 січня 2015 року Справа № 925/1264/14

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Гень С.Г.,

за участю представників сторін:

від стягувача - представник не з'явився,

від боржника - Ганнисик О.Ю. - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву Канівського комунального підприємства теплових мереж

про відстрочку виконання рішення суду

у справі

за позовом публічного акціонерного товариства Національна акціонерна

компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Канівського комунального підприємства теплових мереж,

м. Канів, Черкаської області

про стягнення 5 110 357 грн. 54 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 05 серпня 2014 року позов задоволено частково, стягнуто з Канівського комунального підприємства теплових мереж на користь публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - 4 670 641 грн. 56 коп. основного боргу, 93 864 грн. 01 коп. 3% річних, 55 990 грн. 76 коп. інфляційних втрат, 286 921 грн. 89 коп. - пені та 73 036 грн. 15 коп. витрат на сплату судового збору. В решті вимог в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11 вересня 2014 року вищевказане рішення залишено без змін.

17 листопада 2014 року до господарського суду Черкаської області від Канівського комунального підприємства теплових мереж надійшла заява в порядку ст. 121 Господарського процесуального кодексу України про відстрочку виконання рішення суду.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 12 січня 2015 року розгляд заяви Канівського комунального підприємства теплових мереж про відстрочку виконання рішення призначено в судовому засіданні на 22 січня 2015 року.

Представник боржника в судовому засіданні вимоги викладені в заяві про відстрочку виконання рішення підтримав та просив суд відстрочити виконання судового рішення строком на 4 місяці.

Представник стягувача в судове засідання не з'явився, надіслав суду заперечення на заяву, в якій проти відстрочки виконання рішення заперечував та зазначав, що стягнута рішенням суду сума боргу виникла ще у 2012 році, водночас жодних повідомлень від боржника про наявність об'єктивних підстав, що унеможливлюють вчасне і належне виконання своїх договірних зобов'язань стягувачу не надходило. Крім того стягувач вказував, що його господарська діяльність обтяжена довгостроковими податковими та кредитними зобов'язаннями на суму 1 167 052 287 тис. грн., господарська діяльність підприємства за 9 місяців 2014 року завершилася зі збитками у розмірі 62 474 671 тис. грн., при цьому чистий прибуток склав 0,00 грн. В зв'язку з чим, стягувач вказував, що немає фінансової можливості відстрочувати виконання зобов'язань своїх контрагентів.

Також стягувач зазначав, що за договором (на підставі якого було стягнуто суму боргу, яку боржник просить відстрочити) постачався імпортований природний газ, закуплений стягувачем за зовнішньоекономічними контрактами, умовами яких встановлені чіткі строки розрахунків, а також жорсткі санкції за порушення цих строків, аж до припинення постачання природного газу на територію України.

Враховуючи вищенаведене, стягувач просив суд у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо (п. 7.1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року, № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (далі - постанова)).

В обґрунтування заявленого клопотання боржник зазначав, що заявник є збитковим підприємством, що підтверджується звітом про фінансові результати за 3-й квартал 2014 року, згідно з яким господарська діяльність останнього є збитковою та становить 3 млн. грн. На сьогодні заборгованість бюджету перед боржником по компенсації пільг та різниці у тарифах на послуги теплопостачання для споживачів станом на 01 листопада 2014 року складає 6,255 млн. грн. Таке становище викликане об'єктивними факторами, на які боржник не може вплинути. Встановлений тариф на газ є нижчим від економічно обґрунтованих витрат на виробництво теплової енергії. Згідно чинного законодавства у разі встановлення тарифу на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, орган, який встановлює тарифи, зобов'язаний відшкодувати різницю з відповідного бюджету. Однак зазначений обов'язок виконується неналежним чином, в зв'язку з чим перед боржником існує постійна заборгованість за компенсацію різниці в тарифах. Така ситуація, в свою чергу, призводить до неможливості боржника виконати свої зобов'язання перед іншими контрагентами.

Протягом листопада 2014 року підприємство оплатило спожитий природний газ в жовтні 2014 року в сумі 1,29 млн. грн., який використано для виробництва теплової енергії. За умовами договорів про надання послуг централізованого опалення від споживачів кошти за спожиту теплову енергію надійдуть лише в кінці листопада 2014 року. Крім того існує заборгованість організацій, що фінансуються з бюджетів різних рівнів, наразі така заборгованість становить 2,264 млн. грн. Заборгованість населення за теплопостачання становить 1,314 млн. грн. Незважаючина активну претензійно-позовну роботу, що здійснює підприємство, заборгованість не зменшується, а навпаки зростає у зв'язку з низьким рівнем платоспроможності населення, а також недостатнім та несвоєчасним фінансуванням бюджетних організацій для оплати теплопостачання.

Разом з тим, на даний час на підприємстві відсутні кошти для виконання рішення господарського суду від 05 серпня 2014 року в повному обсязі. Наявне обладнання боржник не має можливості реалізувати, оскільки його власником є територіальна громада міста Канева, а також підприємство залишиться повністю без засобів виробництва, його наявність дозволяє боржнику частково і невеликими темпами погашати наявну заборгованість перед кредитором. Так, платіжним дорученням № 618 від 24 вересня 2014 року було перераховано 300 000 грн. за спожитий природний газ в 2013 році згідно договору 13/3473-БО-36 від 28 грудня 2012 року, що свідчить про наявність наміру у боржника добровільно виконати рішення суду.

Наразі на підприємстві працює 70 осіб і фонд оплати праці складає біля 303 700 грн. 00 коп. Примусове виконання рішення суду призведе до утворення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам підприємства, сплаті податків до державного бюджету України та єдиного соціального внеску, що в свою чергу потягне за собою накладення штрафних санкцій на підприємство податковими органами та державними фондами. Крім інших негативних наслідків примусове виконання рішення призведе до припинення постачання підприємству електричної енергії, яка використовується в транспортуванні теплової енергії до споживачів.

Наведені обставини, як зазначав боржник, дають підставу вважати, що примусове виконання рішення створює реальну загрозу банкрутства підприємства, а також зриву опалювального сезону 2014-2015 років.

В обґрунтування безумовного виконання рішення суду в умовах відстрочки боржник вказав, що по мірі надходження коштів на рахунок підприємства від споживачів теплової енергії вони будуть добровільно перераховуватися на рахунок стягувача. Раніше виконати рішення суду боржник не мав можливості, адже в між опалювальний період нарахування за послуги з теплопостачання не проводилося, а надходження від споживачів заборгованості за попередні періоди спрямовувалася стягувачу, а також на проведення мінімальних робіт необхідних для вчасного початку опалювального сезону. В зв'язку з початком опалювального сезону надходження на рахунок підприємства будуть суттєво більшими, що дасть змогу погасити заборгованість в умовах відстрочки.

В зв'язку з чим, боржник просив суд відстрочити виконання рішення господарського суду Черкаської області від 05 серпня 2014 року строком на 4 місяці.

Розглянувши матеріали заяви боржника про відстрочку виконання рішення суду, заслухавши пояснення представника боржника, врахувавши матеріальні інтереси сторін, суд прийшов до висновку, що заява задоволенню не підлягає виходячи з наступного:

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (ст. 115 ГПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, в підтвердження свого скрутного матеріального становища, боржник надав фінансовий звіт за 9 місяців 2014 року, баланс (Звіт про фінансовий стан) станом на 30 вересня 2014 року, а також довідку банку про наявність коштів на рахунку боржника, з яких вбачається, що підприємство має кредиторську заборгованість.

Водночас слід зазначити, що після прийняття рішення суду від 05 серпня 2014 року боржником сплачено 750 000 грн. 00 коп. на погашення боргу стягнутого вказаним рішенням суду, що підтверджується копіями платіжних доручень.

В пункті 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року, № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" зазначено, що вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Враховуючи, що наявні інфляційні процеси в економіці держави спричинили тяжке фінансове становище для обох сторін, тобто фінансовий стан стягувача та боржника в цьому питанні є фактично рівним, а також враховуючи, що на даний час банкрутство не загрожує для комунального підприємства, що поставляє теплову енергію, суд не вбачає підстав для відстрочки судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, та керуючись ст. ст. 121, 86 ГПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву Канівського комунального підприємства теплових мереж про відстрочку виконання рішення суду залишити без задоволення.

2. Копію ухвали надіслати сторонам.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Суддя А.В.Васянович