ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року Справа № 920/613/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Грейц К.В.,
суддів :Бакуліної С.В. (доповідач), Глос О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиСумської міської ради
на постановувід 27.08.2014 Харківського апеляційного господарського суду
у справі№ 920/613/14
господарського суду Сумської області
за позовомСумської міської ради
доФізичної особи - підприємця ОСОБА_4
провизнання недійсним договору оренди земельної ділянки

в судовому засіданні взяли участь представники :
від позивача: від відповідача:Парфененко М.С. (довіреність № 2602/020202-17 від 26.12.14) не з'явились
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Сумської області (суддя Котельницька В.Л.) від 26.05.2014 у справі № 920/613/14 позов задоволено; визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 02.02.2011, укладений між ФОП ОСОБА_4 та Сумською міською радою, зареєстрований в Управлінні Держкомзему у м. Сумах 01.07.2011 за №00123; стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь Сумської міської ради 1 218,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду (головуючий суддя Бондаренко В.П., судді - Івакіна В.О., Ільїн О.В.) від 27.08.2014 рішення Господарського суду Сумської області від 26.05.2014 у справі № 920/613/14 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено; стягнуто з Сумської міської ради на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 609,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 27.08.2014, а рішення Господарського суду Сумської області від 26.05.2014 у справі № 920/613/14 залишити в силі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.6, 15 Закону України "Про оренду землі", ст.ст.203, 215 ЦК України.

Відзиву на касаційну скаргу відповідач не надіслав.

Відповідач не скористався наданим процесуальним правом на участь у засіданні суду касаційної інстанції.

Заслухавши пояснення по касаційній скарзі представника позивача, який підтримав викладені в ній доводи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Сумська міська рада звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 01.07.2011 №00123, укладеного між Сумською міською радою і ФОП ОСОБА_4 Позовні вимоги вмотивовані посиланням на обставини щодо скасування рішенням позивача раніше прийнятого радою рішення про надання відповідачу земельної ділянки в оренду, оскільки на момент прийняття останнього радою не було додержано вимоги ст.16 Закону України "Про оренду землі" щодо необхідності проведення аукціону, що є підставою для визнання договору недійсним в судовому порядку.

Судами встановлено таке.

04.07.2008 Сумською міською радою було прийнято рішення №1712-МР "Про надання в оренду, продовження терміну користування земельними ділянками підприємствам, установам, організаціям і підприємцям", яким вирішено надати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 в оренду земельну ділянку строком на 5 років, площею 0,0984 га, розташовану по АДРЕСА_1 у м. Сумах.

На підставі даного рішення 02.02.2011 між Сумською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки, за яким останній отримав у строкове платне користування вищезазначену земельну ділянку під розміщення торгово-офісного будинку, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.07.2011 №00123. Даний договір оренди був укладений на строк до 24.07.2013.

30.11.2011 рішенням Сумської міської ради №990-МР "Про часткове скасування рішення Сумської міської ради №1712-МР від 04.07.2008" було скасовано пункти 5-8 додатку 1 до рішення Сумської міської ради від 04.07.2008 №1712-МР "Про надання в оренду, продовження терміну користування земельними ділянками підприємствам, установам, організаціям і підприємцям" щодо надання, зокрема, відповідачу, в оренду земельної ділянки, розташованої у місті Сумах по АДРЕСА_1; доручено правовому управлінню вчинити дії щодо розірвання укладених договорів оренди земельних ділянок (з відповідачем у тому числі) у порядку, встановленому чинним законодавством.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.05.2012 у справі № 5021/29/12 відмовлено ФОП ОСОБА_4 у задоволенні позову про скасування вищевказаного рішення Сумської міської ради №1712-МР від 30.11.2011. Постановою Вищого господарського суду України від 29.11.2012 зазначене судове рішення апеляційної інстанції залишено без змін.

26.06.2012 Зарічним районним судом м. Суми прийнято постанову у справі № 2-а-316/12, якою визнано протиправним рішення Сумської міської ради №1712-МР від 04.07.2008 в частині надання ФОП ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_1 у м. Сумах з підстав порушення Сумською міською радою порядку надання вищезазначеної земельної ділянки в оренду, передбаченого ст. 16 Закону України "Про оренду землі".

Рішенням Господарського суду Сумської області від 28.10.2013 по справі №920/1313/13, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.02.2014, визнано незаконним та скасовано рішення Сумської міської ради від 19.06.2013 №2486-МР "Про відмову у поновленні підприємцю ОСОБА_4 договору оренди земельної ділянки"; визнано укладеною додаткову угоду до договору оренди землі про його поновлення (державна реєстрація договору оренди земельної ділянки від 01.07.2011 № 00123) між Сумською міською радою та фізичною особою-підприємцем - ОСОБА_4, 24.08.1962 народження, на тих самих умовах, які були передбачені спірним договором та терміном до 04.07.2015.

Суд першої інстанції, з посиланням на ст.16 Закону країни "Про оренду землі", п.2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", ст.ст.203, 215 ЦК України прийшов до висновку, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки укладений без дотримання вимог закону.

Харківський апеляційний господарський суд скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у позові, виходячи із такого.

Рішення Сумської міської ради від 04.07.2008 №1712-МР "Про надання в оренду, продовження терміну користування земельними ділянками підприємствам, установам, організаціям і підприємцям", на підставі якого було укладено спірний договір, є індивідуальним актом органу місцевого самоврядування, яким реалізовано волевиявлення територіальної громади міста Суми як учасника цивільних відносин на передання земельної ділянки в оренду відповідачу, та відповідно до п.5 рішення Конституційного суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009 це рішення є індивідуальним актом одноразового використання і вичерпує свою дію фактом його виконання.

Тобто, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. І як вже було зазначено, ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

На підставі викладеного, скасоване в судовому порядку рішення органу місцевого самоврядування, яке вичерпало свою дію фактом підписання договору оренди земельної ділянки не є підставою визнання недійсним даного договору, тому посилання суду першої інстанції на рішення Сумської міської ради від 30.11.2011 №990-МР "Про часткове скасування рішення Сумської міської ради від 04.07.2008 № 1712-МР "Про надання в оренду, продовження терміну користування земельними ділянками підприємствам, установам, організаціям і підприємцям" та на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 26.06.2012 у справі № 2-а-316/12, є безпідставними.

Касаційна інстанція, погоджуючись з висновком суду апеляційної інстанції про безпідставність позовних вимог, також виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки є недійсним у зв'язку з відсутністю правових підстав для його укладення.

При цьому місцевим господарським судом залишено поза увагою вимоги статті 1 ГПК України та статті 15 ЦК України про те, що в порядку господарського судочинства підлягають захисту саме порушене право або інтерес, та не враховано, що матеріалами справи не підтверджується і судом не встановлено обставин, які б засвідчували порушення діями відповідача прав або інтересів позивача у зв'язку з недотриманням останнім процедури розпорядження земельною ділянкою.

Касаційна інстанція також відзначає, що Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини" 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно з частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Рішенням Європейського суду з права людини "Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії" від 24.06.2003 № 44277/98 встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", тому визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Отже, правова позиція Європейського суду з прав людини полягає в тому, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування Харківським апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи, в зв'язку з чим підстав для скасування прийнятої у справі постанови колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Сумської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 27.08.2014 у справі № 920/613/14 залишити без змін.

Головуючий-суддя К.Грейц

Судді С.Бакуліна

О.Глос