РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2015 р. Справа № 918/1496/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Демидюк О.О.

суддів Бригинець Л.М.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Сібінвестград" на рішення господарського суду Рівненської області від 04.12.14 р.

у справі № 918/1496/14 (суддя Качур А.М. )

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний житловий комплекс"

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія Сібінвестград"

про розірвання інвестиційного договору на будівництво

за участю представників сторін:

позивача - Грабовський В.А. (довіреність б/н від 09.10.2014р.);

відповідача - Туревич О.О. (довіреність б/н від 01.01.2015р.).

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 04.12.2014 року у справі №918/1496/14 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний житловий комплекс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія Сібінвестград" про розірвання інвестиційного договору на будівництво - задоволено. Розірвано інвестиційний договір на будівництво, укладений 21 березня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "СібІнвестГрад".

Присуджено до стягнення з Товариства обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "СібІнвестГрад" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс" 1218,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Позивач - ТзОВ "Рівненський молодіжний житловий комплекс" у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представники сторін повністю підтримали вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, рішення місцевого господарського суду - скасувати.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс" (позивач/замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "СібІнвестГрад" (відповідач/інвестор) був укладений Інвестиційний договір на будівництво (далі - інвестиційний договір, а.с.7-9), відповідно до п.1.1 якого, відповідач зобов'язувався здійснити 100 відсотків інвестиції в фінансування нежитлових приміщень універсаму площею 2891,87 кв.м. та підземної стоянки автомобілів площею 5264,3 кв.м. в складі будівництва "першого пускового комплексу ІІ-ї черги будівництва мікрорайону МЖК на вул. Гагаріна м. Рівне", а позивач бере на себе зобов'язання:

- організувати будівництво об'єкта;

- ввести об'єкт в якому знаходиться майно в експлуатацію;

- передати майно інвестору на умовах та в строки визначених цим договором.

Згідно з пунктом 1.2 інвестиційного договору позивач також передає, а відповідач, в свою чергу, приймає майнові права на майно з подальшою передачею позивачем майна у власність відповідача.

Пунктом 3.1 інвестиційного договору передбачено, що фінансування здійснюється шляхом освоєння відповідачем власних та залучених коштів для спорудження майна. Відповідач є генпідрядником з будівництва майна за договорами генпідряду на капітальне будівництво № 1ст від 3 березня 2008 року та № 1у від 3 березня 2008 року. Відповідач спрямовує кошти на оплату витрат щодо будівництва майна безпосереднім постачальникам матеріалів, обладнання, виконавцям робіт, послуг, інших необхідних ресурсів, інших витрат.

Відповідно до п.3.2 інвестиційного договору, сума інвестиції за цим договором визначається на основі проектно-кошторисної документації на спорудження майна та складає 15 547 052,00 грн., в тому числі: за універсам загальною площею 2891,87 кв.м. за ціною 7 035 282,00 грн.; за підземну стоянку автомобілів загальною площею 5264,3 кв.м. за ціною 8 511 770,00 грн., з яких 6 860 000,00 грн. інвестор направляє частинами до 30 травня 2008 року на спорудження майна. Решта суми, а саме 8 687 052,00 гривень інвестор направляє на будівництво майна протягом всього строку його спорудження до моменту передачі майна замовником інвестору, але не пізніше трьох місяців після реєстрації права власності на це майно.

Інвестор зобов'язаний здійснювати витрати на спорудження майна, в тому числі, але не виключно, оплату вартості робіт та матеріалів, забезпечення технологічним, енергетичним, електротехнічним та іншим устаткуванням для здійснення спорудження об'єкта згідно узгоджених між ними формами № КВ-2в "Акт приймання виконаних підрядних робіт" та № КБ-2 "Довідки про вартість виконаних робіт та витрат" (п.5.1.1 інвестиційного договору).

Оскільки відповідач протягом дії інвестиційного договору не виконував своїх зобов'язань і не спрямував будь-яких коштів для фінансування інвестицій та, відповідно здійснення будівництва майна, позивач звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом про розірвання вказаного договору.

Місцевий господарський суд, посилаючись на те, що відповідач не виконав умови інвестиційного договору в частині спрямування передбачених умовами інвестиційного договору коштів на спорудження майна, прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог на підставі ч.2 ст.651 ЦК України.

Натомість, з такими доводами та власне висновками місцевого господарського суду колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Тобто, до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, за змістом цієї статті порушення права чи законного інтересу, або спір щодо них, повинні існувати на момент звернення до суду. Якщо в результаті розгляду справи виявиться, що порушення відсутнє, суд має відмовити в позові.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Рівненської області від 10.05.2012 року у справі № 5019/726/12 порушено провадження у справі про банкрутство Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія Сібінвестград" на підставі ст.52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції чинній до 19.01.2013 року, далі - Закон про банкрутство); вжито заходів до забезпечення грошових вимог кредиторів, а саме, накладено арешт на майно та грошові кошти, що належать Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія Сібінвестград"; введено мораторій на задоволення грошових вимог кредиторів ТзОВ "Інвестиційно-будівельна компанія Сібінвестград".

Згідно статті 1 Закону про банкрутство мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Таким чином, з моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов'язання, що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Тобто, з моменту порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія Сібінвестград" (10.05.2012 року), останнє являючись інвестором згідно умов спірного інвестиційного договору, не мало правових підстав виконувати свої зобов'язання щодо інвестування будівництва згідно вказаного договору.

Крім того, листом № 05-02-08/01 від 09.01.2013 року Головне управління статистики у Рівненській області повідомило, що впродовж 9 місяців 2010 р. та впродовж 2011-2012 рр. ТОВ "ІБК "Сібінвестград" фінансова звітність в органи державної статистики не подавалась, що в свою чергу свідчить про те, що підприємство вже з 2010 року не здійснювало своєї діяльності, а отже і не могло виконувати своїх зобов'язань згідно інвестиційного договору (а.с.50).

Постановою господарського суду Рівненської області від 07.06.2012 року у справі № 5019/726/12 ТОВ "ІБК "Сібінвестград" визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру ТОВ "ІБК "Сібінвестград", ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Гонтар Н.Б. (а.с.40).

Частиною 1 статті 23 Закону про банкрутство передбачено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури підприємницька діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу; строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута та зобов'язання щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів), повернення коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності вважається таким, що настав.

Отже, ліквідація підприємства являє собою комплекс заходів з припинення діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, а зобов'язання боржника припиняються з моменту винесення судом рішення (у формі постанови) про відкриття процедури ліквідації юридичної особи-банкрута. Таким чином, з моменту введення ліквідаційної процедури настає один з найістотніших правових наслідків визнання боржника банкрутом - припинення усіх зобов'язань за участю боржника.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Отже, розірвання договору є формою припинення зобов'язання, а в ліквідаційній процедурі договори припиняються безпосередньо внаслідок введення самої процедури ліквідації боржника.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України договір є розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили, колегія суддів прийшла до висновку, що вимога позивача про розірвання договору, за яким одна сторона (відповідач) припинила через об'єктивні причини свої зобов'язання ще у 2012 році, не може бути задоволена.

Відтак, колегія Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що скаржником доведено невідповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, з огляду на що, апеляційну скаргу відповідача слід задоволити, а рішення господарського суду Рівненської області - скасувати, прийнявши нове рішення, яким в позові відмовити.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія Сібінвестград"- задоволити.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 04.12.2014 року - скасувати. Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Бригинець Л.М.