ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року Справа № 56/239
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б. (доповідач), Гольцової Л.А., Козир Т.П.,
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2014
у справі№ 56/239 Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"
до1. Спільного українсько-німецького підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародні технології друку "Інтертехнодрук" 2. Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ВЕТА"
за участюГенеральної прокуратури України
простягнення заборгованості
за участю представників сторін:

прокуратури: Гудименко Ю.В., посв. від 21.01.2013 №014715

позивача: Кузьменко Ю.С., дов. від 16.12.2011 № 010-01/10288

відповідача-1: Коршун Т.О., дов. від 12.03.2014 № 12-03/14

Горецький О.В., дов. від 12.03.2014 № 12-03/14

Полюхович А.І., дов. від 12.03.2014 № 12-03/14

відповідача-2: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням уточнення до заяви про зміну предмету позову № 040-02/3169 від 14.05.2012) до Спільного українсько-німецького підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародні технології друку "Інтертехнодрук" та Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ВЕТА" про:

- стягнення з Спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародні технології друку "Інтертехнодрук" та Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ВЕТА" солідарно на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" суми боргу за Кредитним договором № 27107К12 від 02.08.2007, укладеним в рамках Генеральної угоди 27108N5 від 27.08.2008, яка станом на 10.04.2012 становить загальну суму 5027795,35 грн.

- стягнення з Спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародні технології друку "Інтертехнодрук" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" суму боргу за Кредитним договором № 27109К7 від 30.06.2009, укладеним в рамках Генеральної угоди 27108N5 від 27.08.2008, яка станом на 03.01.2012 становить загальну суму 3825387, 93 грн.,

та у рахунок погашення заборгованості Спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародні технології друку "Інтертехнодрук" за Генеральною угодою №27108N5 від 27.08.2008 в загальній сумі 8853183,28 грн., з яких: заборгованість за Кредитним договором № 27107К12 від 02.08.2007 станом на 10.04.2012 становить загальну суму 5027795,35 грн. та заборгованість за Кредитним договором № 27109К7 від 30.06.2009 станом на 03.01.2012 становить загальну суму 3825387,93 грн.,

звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 27108Z115, посвідченим 27.08.2008 Коваленко Н.Є., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №3392:

- підвальне приміщення (в літ. А) площею 257,8 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 30-А;

- нежиле приміщення на першому поверсі (в літ. А) площею 226,2 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 30-А;

- підвальне приміщення (в літ. А) площею 218,7 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-А;

- нежиле приміщення на першому поверсі (в літ. А) площею 192,9 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-А,

для задоволення грошових вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" за Кредитним договором № 27107К12 від 02.08.2007 та Кредитним договором № 27109К7 від 30.06.2009, укладеним з Спільним українсько-німецьким підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародні технології друку "Інтертехнодрук" в рамках Генеральної угоди № 27108N5 від 27.08.2008 та кошти від реалізації предмету іпотеки направити на погашення заборгованості Спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародні технології друку "Інтертехнодрук" за Кредитним договором № 27107К12 від 02.08.2007 та Кредитним договором № 27109К7 від 30.06.2009, укладеними в рамках Генеральної угоди № 27108N5 від 27.08.2008.

Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки за Іпотечним договором № 27108Z115 шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з початковою ціною реалізації:

- для підвального приміщення (в літ. А) площею 257,8 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 30-А, та нежилого приміщення на першому поверсі (в літ. А) площею 226,2 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 30-А - 6976054 грн.;

- для підвального приміщення (в літ. А) площею 218,7 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-А та нежилого приміщення на першому поверсі (в літ. А) площею 192,9 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-А - 5932586 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.06.2012 у справі № 56/239 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Сташків Р.Б., Літвінова М.Є., Куркотова Є.Б.) позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2014 (колегія суддів у складі: головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Синиці О.Ф., Шевченка Е.О.) рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2012 у справі № 56/239 скасовано; резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2012 у справі № 56/239 викладено в наступній редакції:

"1. Відмовити Публічному акціонерному товариству "Державний експортно-імпортний банк України" в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача-1 за кредитним договором № 27107К12 від 02.08.2007 пені на загальну суму 438398, 47 грн. та за кредитним договором № 27109К7 від 30.06.2009 пені на загальну суму 798221,28 грн.

2. Припинити провадження в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами № 27107К12 від 02.08.2007 та № 27109К7 від 30.06.2009, укладеними між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та Спільним українсько-німецьким підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародні технології друку "Інтертехнодрук" в рамках Генеральної угоди № 27108N5 від 27.08.2008.

3. Припинити провадження в частині зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ВЕТА" за Іпотечним договором № 27108Z11 від 27.08.2008, укладеним між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "ВЕТА", який посвідчено 27.08.2008 приватним нотаріусом Коваленко Н.Є. Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 3392."

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2014 у справі № 56/239 повністю, рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2014 у цій справі - залишити в силі.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення та неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

До Вищого господарського суду України від Спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародні технології друку "Інтертехнодрук" надішли пояснення по справі № 56/239, у яких відповідач-1 просить оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

18.12.2014 до Вищого господарського суду України надійшло повідомлення Генеральної прокуратури України про вступ у розгляд справи № 56/239.

Сторони згідно з приписами статті 111-4 Господарського процесуального кодексу України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак відповідач-2 не скористався передбаченим законом правом на участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового акту, вважає касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено апеляційним господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 27.08.2008 між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - Банк), та Спільним українсько-німецьким підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародні технології друку "Інтертехнодрук" та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Вета" було укладено Генеральну угоду № 27108N5 (надалі - Генеральна угода), в рамках якої діє Кредитний договір № 27107К12 від 02.08.2007 (з Додатком 1 та Договором про внесення змін № 27107К12-1 від 27.08.2008, Договором про внесення змін № 27107К12-2 від 30.12.2008, Договором про внесення змін № 27107К12-3 від 31.03.2009, Договором про внесення змін № 27107К12-4 від 02.09.2009) та Кредитний договір № 27109К7 від 30.06.2009 (з Додатком 1 та Договором про внесення змін та доповнень № 27109К7-1 від 29.01.2010 року) (надалі - Кредитні договори, а кожен окремо - Кредитний договір), що укладені між Спільним українсько-німецьким підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародні технології друку "Інтертехнодрук" (далі - позичальник) та ВAT "Укрексімбанк".

Пунктом 4.3 Генеральної угоди визначено, що термін користування кредитом за Генеральною угодою встановлюється до 25.08.2015.

Згідно із п. 6.2.1 Генеральної угоди позичальник зобов'язаний погасити основний борг по Кредиту та інші платежі згідно з умовами Кредитного договору. Строки, передбачені Кредитним договором, є обов'язковими для Позичальника.

Відповідно до умов Кредитного договору №27107К12 від 02.08.2007 банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 581277,92 доларів США з кінцевим терміном погашення кредиту до 31.07.2014, цільове призначення кредиту - оплата по договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 06.06.2007, укладеного між позичальником та Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві Ради (п. 3.2. Кредитного договору № 27107К12 від 02.08.2007).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що банк на виконання умов Кредитного договору № 27107К12 в повному обсязі та належним чином виконав свої зобов'язання та надав відповідачу-1 кошти в сумі 581277,92 доларів США.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що виконання зобов'язань відповідача-1 як позичальника за Кредитним договором № 27107К12 забезпечується порукою відповідача-2 відповідно до Договору поруки № 27107Р16 від 02.08.2007, укладеним між позивачем, відповідачем-1 та відповідачем-2 (поручитель) (надалі - Договір поруки).

Пунктом 3.1 Договору поруки передбачені зобов'язання відповідача-2 солідарно із відповідачем-1 відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником Основного зобов'язання, а також відшкодувати понесені Кредитором витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного (неповного) виконання Основного зобов'язання.

Відповідно до умов Кредитного договору № 27109К7 від 30.06.2009 банк зобов'язався надати позичальнику кредит у формі невідновлюваної кредитної лінії у гривнях в межах ліміту кредитування в сумі 2000000 грн. з кінцевим терміном погашення кредиту 29.06.2010, цільове призначення кредиту - для фінансування поточних витрат підприємства в межах погашення діючої заборгованості за кредитним договором № 27108К16 від 27.08.2008.

Як з'ясовано судом апеляційної інстанції, банк в повному обсязі та належним чином виконав свої зобов'язання за Кредитним договором № 27109К7 від 30.06.2009 та надав відповідачу-1 в межах ліміту кредитування кошти в сумі 2000000 грн.

27.08.2008 між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Вета" (далі - іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір № 27108Z115 (без випуску заставної) в забезпечення виконання зобов'язань за Генеральною угодою № 27108N5 та усіма Кредитними договорами до неї (надалі - Договір іпотеки).

Відповідно до п. 1.3 Договору іпотеки предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у Кредитному договорі зобов'язань Боржника (Спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародні технології друку "Інтертехнодрук") та іпотекодавця, є нерухоме майно, що складається з нежилих приміщень, а саме:

- підвальне приміщення (в літ. А) площею 257,8 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 30-А,

- нежиле приміщення на першому поверсі (в літ. А) площею 226,2 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 30-А,

- підвальне приміщення (в літ. А) площею 218,7 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-А,

- нежиле приміщення на першому поверсі (в літ. А) площею 192,9 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-А (далі - Предмет іпотеки).

Невиконання відповідачем-1 взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором № 27107К12 та Кредитним договором № 27109К7 стало підставою для звернення позивача з даним позовом про:

стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за Кредитним договором № 27107К12 від 02.08.2007 у розмірі 5027795, 35 грн., з яких: заборгованість за кредитом 227356,60 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом 210400 доларів США, прострочена заборгованість за відсотками 125821,11 доларів США, заборгованість по сплаті комісії за управління кредитом 89228,87 грн., сума пені, що нарахована на прострочену заборгованість відповідача-1 за несвоєчасне погашення часток кредиту 36622,69 доларів; сума пені, що нарахована на прострочену заборгованість (борг) відповідача-1 за несвоєчасне погашення нарахованих процентів 16781,09 доларів; сума пені, що нарахована на прострочену заборгованість (борг) відповідача-1 за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом 11969,29 грн.

стягнення з відповідача-1 заборгованості за Кредитним договором № 27109К7 у розмірі 3825387,93 гривні, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 2000000 грн., прострочена заборгованість за відсотками 977666,64 гривень; заборгованість по сплаті комісії за управління кредитом 49500,01 грн., сума пені, що нарахована на прострочену заборгованість відповідача-1 за несвоєчасне погашення кредиту 642183,47; сума пені, що нарахована на прострочену заборгованість (борг) відповідача-1 за несвоєчасне погашення нарахованих процентів 148630,53 гривні; сума пені, що нарахована на прострочену заборгованість (борг) відповідача-1 за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом 7407,28 грн.

та звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 27108Z115 у рахунок погашення заборгованості Спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародні технології друку "Інтертехнодрук" за вищевказаними Кредитними договорами.

Місцевий господарський суд, вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач-1 не виконав взяті на себе зобов'язання згідно Кредитного договору № 27107К12 від 02.08.2007 та Кредитного договору № 27109К7 від 30.06.2009 і доказів на підтвердження факту сплати заборгованості за вказаними договорами матеріали справи не містять; відповідач-2, як поручитель, відповідає солідарно і в повному обсязі за зобов'язаннями відповідача-1 перед позивачем, що випливають із Кредитного договору № 27107К12 від 02.08.2007; враховуючи наяву заборгованість позичальника, банк отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 27108Z115 від 27.08.2008 за початковою ціною продажу предмета іпотеки, визначеною за результатами незалежної експертної оцінки від 12.01.2012, яка позивачем та відповідачами не заперечувалась.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу у повному обсязі згідно із положеннями ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, не погодився із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову виходячи з того, що суд першої інстанції не врахував вимоги ч. 5 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" щодо можливості задоволення вимог позивача за рахунок не чотирьох, а трьох предметів іпотеки; місцевим господарським судом не досліджувався факт надсилання іпотекодавцю та боржнику письмової вимоги про усунення порушення; оцінка предмету іпотеки була виконана з порушенням ч. 6 статті 38 Закону України "Про іпотеку", так-як її вартість була встановлена значно менше за звичайні ціни на цей вид майна і незалежна оцінка була проведена відповідачем-1 через наполягання позивача; місцевим господарським судом не було враховано положення ч. 3 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" та не з'ясовано, чи є звернення стягнення на предмет іпотеки достроковим, та чи завдає порушення зобов'язання збитків позивачу, наявності яких позивачем не доведено; нарахування позивачем відсотків за користування кредитом і одночасне нарахування комісії за управління кредитом не узгоджується з вимогами чинного законодавства України.

Вказуючи про те, що позивач надмірно нараховує кошти за користування кредитами, створює для себе умови отримання надприбутку і за такими умовами виключає для себе настання будь-яких збитків, виходячи з того, що позивачем не було надано доказів щодо співвідношення заявленої до стягнення неустойки і розміру збитків, завданих відповідачем, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що розмір неустойки занадто великий, що має істотне значення, та враховуючи вжиття відповідачем-1 заходів до повного виконання зобов'язання, апеляційний господарський відмовив у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача-1 пені у сумі 438398, 47 грн. за кредитним договором № 27107К12 від 02.08.2007 та пені у сумі 798221,28 грн. за кредитним договором № 27109К7 від 30.06.2009 у зв'язку із їх необґрунтованістю, скасувавши в цій частині рішення суду першої інстанції.

Також зазначивши про погашення відповідачем-1 наявної заборгованості по кредитних договорах перед позивачем, що підтверджується аудиторським висновком від 26.03.2014 аудитора Приватного підприємства "Аудиторська фірма "Інтертест" станом на 28.03.2013, та припинення у зв'язку із цим всіх правочинів, спрямованих на забезпечення виконання таких зобов'язань (в т.ч. іпотеки), суд апеляційної інстанції припинив провадження у справі в цій частині на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи, колегія суддів Вищого господарського суду України, переглядаючи у касаційному порядку постанову суду апеляційної інстанції у цій справі, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ч.ч. 1, 2, 7 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки

Як визначено статтею 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно із ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням (відповідна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 09.09.2014 у справі № 3-71гс14).

Встановивши факт невиконанням відповідачем-1 як позичальником за Кредитним договором № 27107К12 від 02.08.2007 та Кредитним договором № 27109К7 від 30.06.2009 своїх зобов'язань по поверненню суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії за управління кредитом, врахувавши, що відповідач-2 поручився за виконання відповідачем-1 зобов'язань за Кредитним договором № 27107К12, а також виступив майновим поручителем відповідача-1 за Генеральною угодою та укладеними в її рамках Кредитними договорами, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та припиняючи провадження у справі в частині стягнення заборгованості за Кредитними договорами та в частині зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ВЕТА" за Іпотечним договором № 27108Z11 від 27.08.2008, суд апеляційної інстанції виходив з факту погашення відповідачем-1 наявної заборгованості по кредитних договорах перед позивачем, що підтверджується аудиторським висновком від 26.03.2014.

Як визначено п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У застосуванні вказаної норми слід враховувати, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Уточнення від 14.05.2012 № 040-02/3169 до заяви про зміну предмету позову позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість та штрафні санкцій за невиконання Кредитних договорів, що виникла станом на 10.04.2012.

Натомість, в основу висновку апеляційного господарського суду про погашення відповідачем-1 наявної у нього заборгованість по Кредитних договорах перед позивачем покладено аудиторський висновок від 26.03.2014 аудитора Приватного підприємства "Аудиторська фірма "Інтертест" щодо стану розрахунків Спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародні технології друку "Інтертехнодрук" за Кредитним договором № 27109К7 від 30.06.2009 і Кредитним договором № 27109К12 від 02.08.2007 станом на 28.03.2013.

Як свідчить зміст вказаного аудиторського висновку, завданням аудиторської перевірки було визначення стану розрахунків відповідача-1 за період з 10.04.2012 по 28.08.2013 та визначення суми залишку заборгованості за Кредитними договорами станом на 28.08.2013, тобто після прийняття рішення місцевим господарським судом.

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду та припиняючи провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції не врахував, що частиною першою статті 104 Господарського процесуального кодексу України не передбачено можливості скасування або зміни рішення у зв'язку із зміною стану розрахунків між сторонами (наприклад, зменшення або збільшення заборгованості), якщо така зміна сталася після прийняття рішення місцевого господарського суду.

При цьому, судом апеляційної інстанції не було враховано, що питання сплати відповідачем суми заборгованості після прийняття рішення розглядалося Господарським судом міста Києва за заявою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про роз'яснення рішення суду у справі № 56/239, і ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2014 визначено, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2012 у справі № 56/239 підлягає виконанню тільки в непогашеній частині - в сумі 1876512,65 грн.

Таким чином, внаслідок порушення судом апеляційної інстанції вимог процесуального законодавства, передбачених ст.ст. 80, 101, 104 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції безпідставно скасував рішення місцевого господарського суду та припинив провадження у справі в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами № 27107К12 від 02.08.2007 та № 27109К7 від 30.06.2009, укладеними між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та Спільним українсько-німецьким підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародні технології друку "Інтертехнодрук" в рамках Генеральної угоди № 27108N5 від 27.08.2008

З огляду на наведене, помилковими є і висновки апеляційного господарського суду про припинення правочинів, спрямованих на забезпечення виконання зобов'язань за вищенаведеними Кредитними договорами, і відсутність у позивача права на іпотеку на підставі Іпотечного договору № 27108Z115 від 27.08.2008 та припинення у зв'язку із цим провадження у справі в частині зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ВЕТА" за Іпотечним договором № 27108Z11 від 27.08.2008, укладеним між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "ВЕТА", який посвідчено 27.08.2008 приватним нотаріусом Коваленко Н.Є. Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 3392.

За наявності між сторонами спору щодо наявності підстав для припинення іпотеки, такий спір може бути вирішений в судовому порядку.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно із ст. 549 Цивільного кодексу є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено місцевим господарським судом, п. 8.1 Генеральної угоди №27108N5 від 27.08.2008 передбачено, що у разі порушення строків сплати основного боргу по Кредиту, процентів за користування Кредитом та інших грошових зобов'язань за цією Генеральною угодою Позичальник сплачує Банкові пеню. Пеня нараховується на суму несвоєчасно сплачених грошових зобов'язань, із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості і до дати повного погашення такої заборгованості, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалася пеня, якщо інше не передбачено Кредитним договором. Сплата позичальником пені передбачена також і пунктами 7.2. Кредитних договорів № 27107К12 від 02.08.2007 і № 27109К7 від 30.06.2009.

Згідно із ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених норм законодавства зменшення розміру санкцій є правом суду і вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення пені, суд апеляційної інстанції наведених приписів законодавства не врахував, належним чином не обґрунтував поданими сторонами доказами наявності вищевказаних підстав для зменшення пені чи повної відмови у її задоволенні. При цьому суд апеляційної інстанції помилково зазначив про недоведеність позивачем співвідношення заявленої до стягнення неустойки і розміру збитків завданих відповідачем, оскільки відповідно до вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обґрунтування наявності обставин, які відповідно до вищенаведених норм законодавства можуть бути підставами для зменшення розміру неустойки, покладається на сторону, яка заявляє про такі обставини.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача-1 пені за кредитними договорами у загальній сумі 1236619,75 грн., зокрема, з тих підстав, що одночасне нарахування позивачем відсотків за користування кредитом та комісії за управління кредитом не узгоджується з вимогами законодавства, суд апеляційної інстанції не врахував при цьому і норми ст.ст. 6, 627, 628 Цивільного кодексу України щодо свободи договору.

Колегія суддів вважає також помилковими висновки суду апеляційної інстанції про порушення судом першої інстанції вимог ч. 5 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" щодо можливості задоволення вимог позивача за рахунок не чотирьох, а трьох предметів іпотеки, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити вимогу за основним зобов'язанням, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання; відповідно до ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені ст. 43 вказаного Закону (повернення авансового внеску сторін та інших осіб на організацію та проведення виконавчих дій; компенсування витрат державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, не покриті авансовим внеском; задоволення вимог стягувача та стягнення виконавчого збору у розмірі 10% фактично стягнутої суми; стягнення штрафів, тощо), тобто за рахунок заставленого майна здійснюється не лише погашення заборгованості по кредитному договору.

Крім цього, відповідно до ч. 7 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" після розподілу коштів від продажу предмета іпотеки, решта коштів повертається іпотекодавцю.

Такими, що не відповідають вимогам ч. 2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку", є посилання суду апеляційної інстанції на недослідження місцевим господарським судом факту надсилання іпотекодавцю та боржнику письмової вимоги про усунення порушення, оскільки недотримання такої вимоги не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. До того ж відповідні вимоги банку про усунення порушення містяться в матеріалах справи.

За відсутності в матеріалах справи належних і допустимих доказів та за відсутності на момент розгляду справи у суді першої інстанції відповідних заперечень сторін, є необґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про здійснення оцінки предмету іпотеки з порушенням ч. 6 статті 38 Закону України "Про іпотеку" та встановлення його вартості менше за звичайні ціни на цей вид майна.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому у суду апеляційної інстанції не було правових підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 111-9 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню в силі.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Києві задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2014 у справі № 56/239 скасувати.

Рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2012 у справі № 56/239 залишити в силі.

Стягнути з Спільного українсько-німецького підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародні технології друку "Інтертехнодрук" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 9407,50 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ВЕТА" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 9407,50 грн.

Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

Головуючий суддя: Л. Іванова

судді: Л. Гольцова

Т. Козир