ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р.Справа № 922/5701/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом ТОВ НВП "Енерготехніка" м. Харків
до ФО-П ОСОБА_2, м. Краснокутськ
про стягнення 39 767,61грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1, дов. б/н від 17.12.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 26 852,81грн., пеню в розмірі 12 914,80грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки № 156 від 08.07.2011р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

В судовому засіданні 23.12.2014р., в порядку ст.77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 20.01.2015р. Після перерви судове засідання продовжено.

Представник позивача після перерви в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи, проте позивач не скористався своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника позивача за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача звернувся до суду із заявою, в якій просить суд застосувати строк позовної давності щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 156 від 08.07.2011р., укладеним між ним та позивачем, на підставі чого просить суд в задоволенні позову відмовити.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

08.07.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємства "Енерготехніка" (позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач) укладено договір поставки № 156 (далі договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача товари народного споживання, а відповідач прийняти та оплатити на умовах, визначених даним договором.

Найменування, одиниця виміру, загальна кількість кожної партії товару, ціна та загальна вартість товару, що поставляється за договором, зазначаються у видатковій накладній, яка є невід'ємною частиною даного договору (п.1.2 договору).

Поставка конкретної партії товару здійснюється на підставі замовленням відповідача (п.2.2 договору). Датою поставки товару, відповідно до п.2.6 договору, вважається день передачі товару позивачем відповідачу за видатковою накладною, в якій зазначається дата передачі товару.

Пунктом 3.1 даного договору сторони погодили умови оплати товару, а саме: відповідач зобов'язався здійснити оплату товару на умовах відстрочення платежу протягом одного календарного дня з моменту отримання товару шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача або шляхом внесення готівки в касу позивача.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд встановив наступне.

За своєю правовою природою укладені між сторонами договори є договорами поставки.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 26 852,81грн., що підтверджується копіями видаткових накладних № 011260 від 24.11.2011р. на суму 11 177,35грн. та № 11504 від 01.12.2011р. на суму 15 675,46грн.

Відповідач за поставлений за договором товар не розрахувався, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 26 852,81грн.

Окрім суми основного боргу, позивач, просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 12 914,80грн.

Відповідач звернувся до суду з заявою, в якій просить суд застосувати строк позовної давності до вимог щодо стягнення заборгованості за договором поставки № 156 від 08.07.2011р., у зв'язку з його пропуском.

Розглянувши позов, заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлено статтею 257 Цивільного кодексу України у три роки.

За приписами ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В спірних правовідносинах початком перебігу строку є початок прострочення виконання відповідачем зобов'язання з оплати поставленого за договором товару.

Статтею 530 Цивільного кодексу визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач за умовами п.3.1 договору за поставлений позивачем товар повинен був здійснити оплату протягом одного календарного дня з моменту отримання товару:

- за видатковою накладною № 011260 від 24.11.2011р. - в строк до 26.11.2011р.

- за видатковою накладною № 11504 від 01.12.2011р. - в строк до 03.12.2011р.

Таким чином, перебіг строку позовної давності за видатковою накладною № 011260 від 24.11.2011р. почався з 26.11.2011р. та закінчився 26.11.2014р.; за видатковою накладною № 11504 від 01.12.2011р. почався з 03.12.2011р. та закінчився 03.12.2014р.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач дійсно мав право на стягнення заборгованості за договором поставки № 156 від 08.07.2011р. укладеним між ним та відповідачем, однак, порушив строк позовної давності, оскільки звернувся до суду із позовною заявою про її стягнення 09.12.2014р., тоді як строк для звернення позивача з позовом про стягнення заборгованості по договору поставки за видатковою накладною № 011260 від 24.11.2011р. до суду скінчився 26.11.2014р., а за видатковою накладною № 11504 від 01.12.2011р. - 03.12.2014р.

Відповідно до ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, враховуючи те, що відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності до прийняття рішення по справі, позивач мав право на стягнення заборгованості з відповідача, однак, звернувся з позовом до суду з пропуском строку позовної давності щодо її стягнення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу за поставлений за договором товар задоволенню не підлягають.

Що стосується позовної вимоги в про стягнення пені за порушення виконання грошового зобов'язання за договором в розмірі 12 914,80грн., то вона також не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Вирішуючи питання розподілу судового збору суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України відповідно до якої судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.230, 256, 257, 261, 267, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 22.01.2015 р.

Суддя Т.А. Лавренюк