ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.01.15р. Справа № 904/9918/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного обладнання", м. Харків

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.", м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

про стягнення 70 133,46 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: Гринько І.С. - представник (дов. № ЮР/214 від 26.12.2014)

від відповідача: Кузьменко Ю.М. - представник (дов. № 14 від 14.01.2014)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного обладнання" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е." про стягнення заборгованості за договором № 13-2118-02 від 20.11.2013 у розмірі 70 133,46 грн., з яких: основний борг у розмірі 64 224,00 грн., пеня у розмірі 2 825,84 грн., 3 % річних у розмірі 321,99 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2 761,63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 13-2118-02 від 20.11.2013, в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2014 порушено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 13.01.2015.

13.01.2014 представник відповідача надав відзив на позов, в якому просить суд припинити провадження на підставі статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач сплатив суму боргу до порушення провадження у справі.

13.01.2014 представник позивача надав заяву про зменшення розміру позовних вимог у зв'язку зі сплатою основного боргу у розмірі 64 224,00 грн. та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 2 825,84 грн., 3 % річних у розмірі 321,99 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2 761,63 грн.

Частиною 4 статті 22 господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд прийняв заяву про зменшення розміру позовних вимог до розгляду.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 13.01.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного обладнання" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е." (покупець) було укладено договір № 13-2118-02 (а.с.7).

Відповідно до пункту 1.1 договору продавець зобов'язується виготовити і поставити , а покупець прийняти та оплатити продукцію, вказану в специфікації, яка додається до цього договору. Кількість, номенклатура, ціна і терміни виготовлення та поставки товару, умови оплати визначені в специфікації, яка додається до цього договору і складає його невід'ємну частину.

Сторонами була підписана специфікація № 1, в якій сторони узгодили кількість, номенклатуру, ціну і терміни виготовлення та поставки товару, умови оплати (а.с.10).

На виконання умов договору, позивач поставив товар відповідачу, що підтверджується видатковою накладною № 117 від 02.10.2014 на суму 160 560,00 грн. (а.с.13) та товарно-транспортною накладною (а.с.15).

Відповідач отримав товар на підставі довіреності № 930/04 від 30.09.2014 (а.с.14).

Пунктом 4.2 договору встановлено, що розрахунки за товар по даному договору здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця в порядку, зазначеному в специфікаціях.

Відповідно до пункту 1 специфікації № 1 умови оплати: попередня оплата 60% після пред'явлення рахунку, 40% протягом 5-ти банківських днів з моменту поставки товару на склад покупця після пред'явлення рахунку.

Відповідачем 25.07.2014 було перераховано позивачу попередню оплату у розмірі 96 336,00 грн., що становить 60%, та підтверджується банківською випискою.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар складає 64 224,00 грн.

Відповідачем суму заборгованості у розмірі 64 224,00 грн. не оплачено, що є причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 1 специфікації № 1 до договору, строк оплати поставленого товару є таким, що настав 09.10.2014.

В ході судового розгляду позивач надав заяву про зменшення розміру позовних вимог у зв'язку зі сплатою 12.12.2014 відповідачем суми основного боргу у розмірі 64 224,00 грн., що підтверджується банківською випискою.

При цьому, слід зазначити, що позовна заява № 60-02-4/7-1848 була направлена до господарського суду Дніпропетровської області поштою 10.12.2014, що підтверджується поштовим штампом на конверті. Тобто погашення заборгованості відбулось після того, як позивач звернувся до суду. Водночас, провадження по справі було порушено 17.12.2014, що виключає можливість припинення провадження по справі на підставі п.1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, як на тому наполягає відповідач.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник має передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Сторонами було укладено протокол узгодження розбіжностей до договору (а.с.12), відповідно до якого узгодили редакцію п. 8.4, а саме: у разі порушення термінів оплати поставленого товару згідно з умовами даного договору, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно оплаченої в термін суми, за кожен день прострочення.

У зв'язку з тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, позивачем нараховано пеню за період з 10.10.2014 по 09.12.2014 у сумі 2 825,84 грн.

Перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що вимоги позивача щодо стягнення пені у розмірі 2 825,84 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивачем нараховано 3% річних за період з 10.10.2014 по 09.12.2014 у сумі 321,99 грн. та інфляційні втрати за період жовтень-листопад 2014 у сумі 2 761,63 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 321,99 грн. та інфляційних втрат у розмірі 2 761,63 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, при задоволені позову судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 - 85, 115 - 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е." (51925, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Кірова, 18-Б; ідентифікаційний код 05393043) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного обладнання" (61019, м. Харків, пр. Ілліча, 118; ідентифікаційний код 19364229) - 2 825,84 грн. пеню, 321,99 грн. 3% річних, 2 761,63 грн. інфляційні втрати та 1 827,00 грн. судовий збір, про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 14.01.2015.

Суддя Я.С. Золотарьова