КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2015 р. Справа№ 910/17021/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Самсіна Р.І.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі судового засідання Котовський С.О.

за участю представників:

від позивача: Білинова А.В. - довіреність № 01/123-56 від 02.01.2015 року;

від відповідача: Лабик Р.Р. - довіреність № 65 від 17.11.2014 року;

від третьої особи: не з'явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2014 року

у справі № 910/17021/14 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія"

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Бондаренко Олександр Анатолійович

про стягнення 53129,55 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" про стягнення 53129,55 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.10.2014 року у справі № 910/17021/14 (суддя Сташків Р.Б.) позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" задоволені частково, а саме стягнуто з відповідача 49000 грн. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), 687,96 грн. інфляційних, 338,30 грн. 3% річних, в іншій частині відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Українська охоронно-страхова компанія" звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає повному скасуванню.

Апелянт в обґрунтування своєї скарги посилається на те, що Бондаренком Олександром Анатолійовичем, не виконав умови, укладеного з Приватним акціонерним товариством "Українська охоронно-страхова компанія", договору страхування, а саме умови про повідомлення у строки та порядку визначеного законом про подію з забезпеченим ТЗ.

Скаржник, також зазначає про відсутність доказів виплати Позивачем всієї суми страхового відшкодування.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді - Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю., апеляційна скарга прийнята до розгляду, порушено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 21.01.2015 року.

Позивач, згідно з поданим до суду 21.01.2015 року відзивом, проти доводів апеляційної скарги заперечив та просить суд апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Третя особа до судового засідання, що відбулось 21.01.2015 року, не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників третьої особи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності третьої особи є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

25.09.2013 року по вулиці Якуба Коласа в м. Києві була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобіля "Рено" (державний реєстраційний номер АА9859АО), яким керував Бондаренко О.А., з автомобілем "Мітсубісі" (державний реєстраційний номер АА0704СО), яким керував Устименко М.С., та останній в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем "Фіат" (державний реєстраційний номер АА7208ТС), яким керувала Зубкова В.М.

Причинами ДТП стало те, що водій Бондаренко О.А., керуючи автомобілем "Рено" (державний реєстраційний номер АА9859АС), не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Мітсубісі" (державний реєстраційний номер АА0704СО), який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем "Фіат" (державний реєстраційний номер АА7208ТС), і такими діями Бондаренко О.А. порушив п. 12.1 ПДР України, а також п. 2.5 ПДР України відмовившись від проходження медогляду.

Дані обставини підтверджуються короткою та розгорнутою довідками ДАІ про обставини ДТП, копії яких містяться у матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль "Мітсубісі" (державний реєстраційний номер АА0704СО), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить Устименко С.П. на праві власності, був під керуванням Устименко М.С. на час ДТП, та який був застрахований Позивачем на підставі Договору добровільного страхування від 29.11.2012 року. Вигодонабувачем за вказаним договором є Устименко С.П.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування, враховуючи Консультацію № 4996 від 25.10.2013 року про оцінку пошкодженого Застрахованого автомобіля (ринкова вартість пошкодженого після ДТП Застрахованого автомобіля 52458,33 грн.), Звіт оцінювача № 4608 від 25.10.2013 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику Застрахованого автомобіля (Ез = 0, розмір збитку 107921,43 грн.), Позивач, як страховик, розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 52041,67 грн., з яких 17856,67 грн. було видано Устименко С.П. через касу (видаткові касові ордери від 11.12.2013 року, 17.12.2013 року, 19.12.2013 року та 20.12.2013 року), а 16335,00 грн. та 17850,00 грн. зараховані в рахунок сплати чергових страхових платежів за договорами № 06-R/01-06701201 від 14.11.2013 року та № 06-R/01-06701202 від 19.11.2013 року.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 52041,67 грн., а також нарахованих в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України 359,30 грн. 3% річних та 728,58 грн. інфляційних.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що Приватне акціонерне товариство "Українська охоронно-страхова компанія", як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував Позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля "Рено" (державний реєстраційний номер АА9859АО), Бондаренко О.А., під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено постановою Святошинського районного суду м. Києва від 28.10.2013 року.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність Бондаренко О.А., як особи, яка експлуатує автомобіль "Рено" (державний реєстраційний номер АА9859АО) на законних підставах, була застрахована Відповідачем на підставі договору (полісу) № АС/0089316 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50000 грн., франшиза - 1000,00 грн.

Отже, Відповідач є особою на яку полісом № АС/0089316 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля "Рено" (державний реєстраційний номер АА9859АО) на час спірної ДТП.

Заяву Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" № 03/264 від 18.02.2014 року з вимогою здійснити страхове відшкодування в зв'язку з ДТП Відповідачем було отримано 18.02.2014 року, проте залишено без задоволення. В матеріалах справи відсутні докази протилежного.

Відповідно до п. 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (тут і надалі - Закон) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до Звіту оцінювача № 4608 від 25.10.2013 вартість відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля з урахуванням зносу, завдана внаслідок його пошкодження в ДТП, становить 107921,43 грн., при цьому коефіцієнт фізичного зносу деталей автомобіля дорівнює 0.

Інших висновків сертифікованих оцінювачів або аварійних комісарів щодо встановлення іншого розміру оціненої шкоди, завданої внаслідок пошкодження Застрахованого автомобіля у ДТП, та на доведення іншого коефіцієнту фізичного зносу Застрахованого автомобіля, суду також надано не було.

Щодо доводів викладених в апеляційній скарзі стосовно того, що Бондаренком Олександром Анатолійовичем, не виконано умови, укладеного з Приватним акціонерним товариством "Українська охоронно-страхова компанія", договору страхування, а саме про повідомлення у строки та порядку визначеного законом про подію з забезпеченим ТЗ, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Тобто зазначена норма статті передбачає наявність права у страховика на пред'явлення регресного позову, а не відсутність такого права.

Даний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 07.11.2011 року у справі № 3-118гс11 та від 12.03.2012 року у справі № 3-12гс12, а тому в силу положень статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковим для застосування.

Отже, стаття 38 вищевказаного Закону не звільняє відповідача від виплати страхового відшкодування на користь позивача, а навпаки вказує на те, що після здійснення такої виплати у відповідача з'явиться право на регресний позов до свого страхувальника за полісом № АС/0089316 або до водія забезпеченого транспортного засобу, що в даному випадку є однією особою - Бондаренко О.А.

Також, як вірно зазначив суд першої інстанції, для позивача відсутня необхідність спочатку оскаржувати відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування, і лише після цього звертатись до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування. Суд зазначає, що положення чинного законодавства, в тому числі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", таких вимог та умов не містять, а підстава необґрунтованості відмови у виплаті страхового відшкодування, тобто сама по собі протиправність такої відмови є предметом доведення Позивачем та дослідження при розгляді даного позову про стягнення суми страхового відшкодування, що і було встановлено вище судом.

Доводи апелянта щодо відсутності доказів виплати Позивачем всієї суми страхового відшкодування колегією суддів відхиляються з огляду на те, що матеріали справи містять докази виплати Устименку С.П. 17856,67 грн. (видаткові касові ордери від 11.12.2013 року, 17.12.2013 року, 19.12.2013 року та 20.12.2013 року), а також виплати 16335,00 грн. та 17850,00 грн. було виплачено шляхом зарахування в рахунок сплати чергових страхових платежів за договорами № 06-R/01-06701201 від 14.11.2013 року та № 06-R/01-06701202 від 19.11.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, умови полісу № АС/0089316 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування", статті 993, 1192 ЦК України, суд дійшов висновку, що Відповідач повинен відшкодувати Позивачу шкоду, виходячи з оціненого розміру матеріального збитку, завданого власнику Застрахованого автомобіля в зв'язку з його пошкодженням в ДТП, який встановлений звітом оцінювача (107921,43 грн.), в межах суми, право на вимогу якої перейшло до Позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування (52041,67 грн.), обмежуючись лімітом відповідальності Відповідача за спірним страховим випадком, встановленим виданим ним полісом (50000 грн.), та за мінусом франшизи (1000 грн.) і отже в сумі 49000 грн.

Також, з матеріалів справи слідує, що Позивач з метою отримання коштів від Відповідача звернувся до останнього з вимогою № 03/264 від 18.02.2014 року про виплату страхового відшкодування за полісом № АС/0089316, дана заява із доданими до неї документами, була отримана Відповідачем наручно 18.02.2014 року, про що міститься відмітка на самій вимозі.

Враховуючи вимоги пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування (регламентна виплата) за полісами ОСЦПВВНТЗ повинна бути виплачена страховиком (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Проте, відповідач після отримання заяви 03/264 від 18.02.2014 року та обов'язкового відповідно до закону переліку документів, у встановлений пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк суми страхового відшкодування на користь позивача не виплатив.

Таким чином, судом першої інстанції вірно враховано заперечення Відповідача, щодо того, що його відповідальність обмежується встановленим полісом № АС/0089316 лімітом в 50000,00 грн., за вирахуванням франшизи в розмірі 1000,00 грн. Доводи апелянта з цього приводу колегією суддів до уваги не приймаються, а тому вимоги про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, судом вірно задовольняються частково в розмірі 49000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на наведене, позивачем з 20.05.2014 року нараховуватися санкції в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України на суму заборгованості 49000 грн., оскільки регресна вимога позивача була отримана відповідачем наручно 18.02.2014 року, то встановлений п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" максимальний 90 денний строк на виплату страхового відшкодування закінчився 19.05.2014 року,

За таких обставин, враховуючи, що несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань підтверджено обставинами та доказами у справі, колегія суддів погоджується зі зробленим у межах заявленого Позивачем періоду нарахування з 20.05.2014 - по 11.08.2014 року.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних та 3% річних підлягають частковому задоволенню: 687,96 грн. та 338,30 грн. відповідно.

З огляду на викладене позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" є обґрунтованими та такими, що вірно задоволені частково судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 29.10.2014року у справі № 910/17021/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" на рішення господарського суду міста Києва від 29.10.2014 року у справі № 910/17021/14 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" на рішення господарського суду міста Києва від 29.10.2014 року у справі № 910/17021/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2014 року у справі № 910/17021/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/17021/14 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді Р.І. Самсін

Є.Ю. Шаптала