КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2015 р. Справа№ 910/17753/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Самсіна Р.І.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

За розглядом апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2014р. (суддя Бондарчук В.В.) у справі № 910/17753/14

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Київського міського територіального відділення

Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним та скасування рішення

за участю представників сторін:

від позивача (скаржник): Коваленко Н.М. (довіреність № 91/2014/09/05-3 від 05.09.2014р.);

від відповідача: Кропко А.М. (довіреність № 6 від 05.01.2015р.);

Клюсова Т.М. (довіреність № 1 від 05.01.2015р.);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2014р. відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним та скасування рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 16.07.2014р. № 68/01-р/к.

Ухвалою суду від 05.12.2014р. прийнято до провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго», у якій, скаржник просив скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 13.11.2014 по справі № 910/17753/14 повністю та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Позивач вважає, що рішення Господарського суду міста Києва є незаконним та не відповідає нормам чинного законодавства.

Згідно доводів апеляційної скарги, судом не прийнято до уваги докази у справі та пояснення позивача, що надання послуг з підключення не є окремим ринком і не може досліджуватись окремо від єдиного процесу приєднання споживачів до електричних мереж Київенерго, що в першу чергу суперечить розумінню монопольного становища Київенерго.

Оскільки, за твердженням скаржника, ПАТ «Київенерго» не є таким, що займає монопольне (домінуюче) становище саме на ринку надання послуг з підключення споживачів до електричних мереж, до нього не може бути застосована ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Включення у прямі витрати по оплаті праці витрати по оплаті праці диспетчера РКМ та начальника РКМ є правомірним та не є таким, що призводить до завищення вартості послуг з підключення на приєднання об'єктів архітектури до електричних мереж; на підтвердження завищення вартості послуг відповідачем не здійснювався альтернативний розрахунок, судом першої інстанції такий розрахунок не вимагався, що свідчить про необґрунтованість висновків суду; в порушення норм процесуального права (ст. 33, 43, ч. 3 ст. 84 ГК України), судом не було прийнято до уваги, не досліджено та не надано правову оцінку доводам позивача щодо того, що калькуляції вартості робіт з підключення споживачів до електричних мереж погоджені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (НКРЕ), яка є органом державного регулювання діяльності в енергетиці; зазначені калькуляції не були визнані недійсними у встановленому законом порядку, та не були скасовані Державним органом, що їх погодив.

За розглядом матеріалів справи, при дослідженні наявних доказів, враховуючи пояснення представників сторін та доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, судом відзначається про відсутність підстав для скасування судового рішення при врахуванні наступного.

Рішенням адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 16.07.2014р. № 68/01-р/к (справа № 20-01/03.14) визнано, що Публічне акціонерне товариство «Київенерго» протягом періоду з 01.01.2012 по 30.06.2013 займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж, які знаходяться на балансі (у володінні, користуванні, оперативному управлінні тощо) товариства, розташованих на території м. Києва, з часткою 100%, оскільки на цьому ринку у нього немає жодного конкурента (п. 1 рішення); визнано дії Публічного акціонерного товариства «Київенерго», що полягають у встановленні завищеної вартості послуг з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж, шляхом необґрунтованого включення у прямі витрати по оплаті праці начальника РКМ та диспетчера РКМ, порушенням, передбаченим п. 2 ст. 50 та п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж, які знаходяться на балансі (у володінні, користуванні, оперативному управлінні тощо) товариства, розташованих на території м. Києва, шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (п. 2 рішення).

Згідно п. 3 вказаного рішення, за вчинене порушення, відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» накладено на Публічне акціонерне товариство «Київенерго» штраф у розмірі 50 000 грн..

Предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача визнати недійсним та скасувати рішення відповідача, зокрема, з урахуванням наступних доводів:

- процедура приєднання - це одна послуга, яка не може бути поділена на окремі послуги з видачі технічних умов, технічних рішень, підключення тощо;

- включення у прямі витрати по оплаті праці витрат по оплаті праці працівників, які безпосередньо виконували роботи з підключення ( у т.ч. диспетчера РКМ та начальника РКМ) є правомірними, прямо передбачено спеціальними нормами Методики розрахунку вартості робіт з підключення електроустановки споживачів до електричних мереж ліцензіата та інших додаткових робіт і послуг, пов'язаних із ліцензованою діяльністю, затвердженої постановою НКРЕ від 25.12.2008р. № 1522, та не є таким, що призводить до завищення вартості послуг з підключення споживачів до електричних мереж Київенерго;

- Київенерго виконано обов'язок щодо проведення процедури погодження вартості зазначених послуг, а заяв споживачів щодо завищеної плати ПАТ «Київенерго» на послуги з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж товариства не надходило.

Відповідно до п. 11 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Таким чином, повноваження Антимонопольного комітету України, проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження) прямо передбачені п. 11 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України».

Згідно рішення Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України №68/01-р/к від 16.07.2014р. у справі №20-01/03.14 становище ПАТ «Київенерго» на ринку послуги з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж, які знаходяться на балансі у володінні, користуванні, оперативному управлінні тощо) Товариства, розташованих на території м. Києва, визначалось відповідно до Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002р. № 49-р з урахуванням особливостей, визначених пунктом 2.2 цієї Методики.

За результатами аналізу, проведеного відповідачем згідно Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, було встановлено, що оскільки ПАТ «Київенерго» є єдиною організацією, яка надає послуги з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж, які знаходяться на балансі (у володінні, користуванні, оперативному управлінні тощо) Товариства, розташованих на території м. Києва, у Споживачів вказаних послуг відсутня альтернатива в її отриманні.

Посилання апелянта на п. 5 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002р. № 49-р не спростовують встановлених відповідачем обставин, а згідно приписів п. 15.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» суд не в праві перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, зокрема визначення меж певних товарних ринків.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Доказів на підтвердження того, що ПАТ «Київенерго» зазнавало значної конкуренції на ринку послуг з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж, які знаходяться на балансі у володінні, користуванні, оперативному управлінні позивача, розташованих на території м. Києва у періоді з 01.01.2012р. по 30.06.2013р., не було надано а ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, а ні під час перегляду рішення в апеляційному порядку.

Доводи апелянта, що надання послуг з підключення не є окремим ринком і не може досліджуватись окремо від єдиного процесу приєднання споживачів до електричних мереж Київенерго, не свідчать про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи чи про порушення або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні спору, оскільки, згідно положень ст. 43 ГПК України, судом першої інстанції було надано належну оцінку наявним у справі доказам та зроблено правильний висновок, що визначення монопольного становища ПАТ «Київенерго» на ринку послуг з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж, які знаходяться на балансі у володінні, користуванні, оперативному управлінні позивача, розташованих на території м. Києва здійснено у відповідності із затвердженою методикою.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.06.1996р. № 15 затверджені Умови та Правила здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами (далі - Умови та Правила), згідно з пунктом 3.7.7. Умов та Правил, ліцензіат може отримувати додатковий прибуток шляхом здійснення нових підключень до його електричних мереж споживачів або шляхом виконання інших додаткових робіт і послуг, що пов'язані з ліцензованою діяльністю.

Відповідно до пункту 1.2 Методики розрахунку вартості робіт з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж ліцензіата та інших додаткових робіт і послуг, пов'язаних із ліцензованою діяльністю, затвердженої постановою НКРЕ від 25.12.2008р. № 1522, додаткові роботи (послуги) - роботи (послуги), які надаються виключно ліцензіатом з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та з постачання електричної енергії за регульованим тарифом і пов'язані з його ліцензованою діяльністю.

Підключення та/або відключення електроустановок віднесено до переліку додаткових робіт (послуг) згідно з додатком 1 до Методики (позиція 2).

Пунктом 2.1. вказаної Методики передбачено, що розрахунок вартості додаткових робіт (послуг) базується на відшкодуванні економічно обґрунтованих витрат виконавця з виконання додаткових робіт (послуг) та здійснюється за формами, наведеними в додатку 2 до цієї Методики.

Вартість додаткової роботи (послуги) визначається шляхом калькулювання витрат відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 № 318 і зареєстрованого Міністерством юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248.

Згідно п. 2.3. та підпункту 2.3.1. Методики, ціна додаткових робіт (послуг) включає економічно обґрунтовані витрати та норматив прибутку. Розрахунок витрат на виконання окремих додаткових робіт і послуг здійснюється на підставі Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати». До виробничої собівартості додаткових робіт (послуг) включаються: прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці та загальновиробничі витрати.

Так, пунктом 13 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» передбачено, що до складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві продукції, виконанні робіт або наданні послуг, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Відповідно до п. 15.1. Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», до складу загальновиробничих витрат включаються, зокрема, витрати на управління виробництвом (оплата праці апарату управління цехами, дільницями тощо; відрахування на соціальні заходи й медичне страхування апарату управління цехами, дільницями; витрати на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо).

Як встановлено в пункті 5.4 Положення про порядок формування та розподілу витрат АК «Київенерго», затвердженого наказом Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» «Про затвердження Положення про порядок формування та розподілу витрат АК «Київенерго» від 31.12.2010р. № 503, до загальновиробничих витрат належать витрати на управління виробництвом.

З урахуванням наведеного, правильним є висновок відповідача про те, що до складу прямих витрат на оплату праці, під час визначення собівартості послуги з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж, які знаходяться на балансі у володінні, користуванні, оперативному управлінні позивача, розташованих на території м. Києва, має включатися лише заробітна плата робітникам зайнятим у виконанні робіт та наданні відповідної послуги з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж позивача, а витрати на управління виробництвом, в тому числі і оплата праці начальника РКМ та диспетчера РКМ, мають включатися до загальновиробничих витрат.

Згідно з п. 2.3.4 Методики, затвердженої постановою НКРЕ від 25.12.2008р. № 1522 загальновиробничі витрати формуються за складом витрат відповідно до п. 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати». Відсоток загальновиробничих витрат розраховується як відношення загальновиробничих витрат з передачі електричної енергії до прямих витрат на оплату праці з передачі електроенергії. Сума загальновиробничих витрат визначається у відсотках до витрат на оплату праці.

Таким чином, включення позивачем до складу прямих витрат на оплату праці заробітної плати начальника РКМ та диспетчера РКМ, які відносяться до загальновиробничих витрат, та мали визначатися у відсотках до витрат на оплату праці (п. 2.3.4 Методики № 1552), свідчить про завищення вартості послуг з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж ПАТ «Київенерго» та підтверджує встановлене рішенням №68/01-р/к від 16.07.2014р. порушення у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж, які знаходяться на балансі (у володінні, користуванні, оперативному управлінні тощо) товариства розташованих на території м. Києва.

Обгрунтованими, зокрема, є посилання суду першої інстанції на п. 14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» за яким: для кваліфікації дій суб'єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або як антиконкурентних узгоджених дій, або як недобросовісної конкуренції не є обов'язковим з'ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків. Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Враховуючи наведені приписи, апеляційним господарським судом відхиляються посилання скаржника на те, що Київенерго виконано обов'язок щодо проведення процедури погодження вартості послуг у територіальному представництві НКРЕ, а заяв споживачів щодо завищеної плати ПАТ «Київенерго» на послуги з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж товариства не надходило, оскільки зазначені обставини не спростовують встановленого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

З огляду на наведене суд першої інстанції, встановивши, що рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 16.07.2014р. № 68/01-р/к прийнято з дотриманням приписів чинного законодавства та в межах наданих повноважень, за відсутності передбачених статтею 59 Закону «Про захист економічної конкуренції» підстав для зміни, скасування чи визнання його недійсним, дійшов обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позову ПАТ «Київенерго».

Враховуючи, що судом першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» та скасування рішення Господарського суду м. Києва від 13.11.2014 року.

Керуючись статтями 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2014 року у справі № 910/17753/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/17753/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Р.І. Самсін

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала