ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2015 р. Справа № 911/5075/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг"

до відповідача Фермерського господарства "АЛЬТІМ",

Товариства з обмеженою відповідальністю "Евромаркетинг"

про стягнення 34290,95грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - Науменко Д.Г. (довіреність б/н від 19.12.2014);

від відповідача 1 - не з'явився;

від відповідача 2 - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (далі - ТОВ "Хімагромаркетинг") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Фермерського господарства "АЛЬТІМ" (далі - ФГ "АЛЬТІМ"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Евромаркетинг" (далі - ТОВ "Евромаркетинг") та просить стягнути з відповідачів солідарно 34290,95грн заборгованості у т.ч.:

- 22189,45грн - основна заборгованість;

- 6934,20грн - курсова різниця;

- 802,47грн - проценти за період з 16.10.2014 по 17.11.2014;

- 510,66грн - пеня за період з 16.10.2014 по 17.11.2014;

- 3854,17грн - штраф.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення ФГ "Альтім" зобов'язань за договором поставки № АП -11-0179 від 16.05.2014, за виконання яких поручилось ТОВ "Евромаркетинг" в силу договору №ПР-ІІ-0179 від 04.06.2014, в частині оплати за поставлений товар у встановлений договором строк (а.с.3-6)

Відповідачі у справі - ФГ "АЛЬТІМ" та ТОВ "Евромаркетинг" письмового відзиву по суті заявлених вимог не надали.

Розгляд справи здійснено за відсутності представників відповідачів з наступних підстав:

- копія ухвали від 27.11.2014 про порушення провадження у даній справі направлена відповідачам рекомендованим поштовим відправленням за адресами, які вказані у спеціальних витягах з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 16.12.2014 (а.с.40-43) та отримані ними, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень: відповідачу 2 - 05.12.2014, (№ 105); відповідачу 1 - 09.12.2014 (№ 605) (а.с.35-36);

- копія ухвали від 16.12.2014 про відкладення розгляду справи направлена відповідачам за тією ж адресою, що підтверджується відміткою на зворотному боці ухвали (а.с.46-47, зворот);

- відповідачі вдруге в судове засідання не з'явились і про причини своєї неявки суд не повідомили;

- клопотань про відкладення розгляду справи від сторін не надходило;

- матеріалів справи достатньо для розгляду заявлених вимог.

У судовому засіданні 13.01.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

16.05.2014 між - ТОВ «Хімагромаркетинг» (далі - продавець) та ФГ «Альтім» (далі - покупець) укладено договір поставки № АП-11-0179 (а.с.16-17, далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар (далі - товар) (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору, вартість товару на дату укладення договору становить 11670,00грн у т.ч. ПДВ 20%; вартість товару може змінюватись у порядку, передбаченому п.2.2, при цьому, така ціна є узгодженою сторонами та не потребує додаткових узгоджень шляхом підписання змін та доповнень до вказаного договору.

Кількість, асортимент товару, який підлягає поставці, за умовами договору визначається відповідно до його п. 1.1; за бажанням покупця кількість та асортимент товару може бути збільшені, що оформлюється додатковою угодою, у якій визначається кількість та асортимент товару, що підлягає поставці та строк оплати (п. 1.4 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, покупець зобов'язаний сплатити продавцю вартість товару, зазначену у п. 1.2 вказаного договору, а саме:

- не пізніше 25.05.2014 - 3501,00грн;

- не пізніше 15.10.2014 - 8 169,00грн.

Право власності на товар виникає у покупця з дня передачі товару (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 7.1 вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.01.2016, а в частині розрахунків - до повного виконання покупцем своїх зобов'язань за цим договором.

Крім того, між ТОВ «Хімагромаркетинг» та ФГ «Альтім» підписано додаткові договори № АП-0179ДС1 від 30.05.2014 та № АП-0179ДС2 від 02.06.2014.

Відповідно до додаткового договору № АП-0179ДС1 від 30.05.2014 сторони домовились збільшити перелік товару, який постачається; вартість додаткової кількості товару визначена у розмірі 9704,45грн; строком оплати: не пізніше 05.06.2014 - 2 911,34грн; не пізніше 15.10.2014 - 6 793,11грн.

Згідно до додаткового договору № АП-0179ДС2 від 02.06.2014 сторони домовились збільшити перелік товару, що постачається; вартість такого товару визначена у розмірі 4320,00грн; строком оплати: не пізніше 10.06.2014 - 1 296,00грн; не пізніше 15.10.2014 -3024,00грн.

Як встановлено під час розгляду справи, позивачем на виконання умов договору поставлено відповідачу 1 товар на загальну суму 25 694,45грн, що підтверджується видатковими накладними № АП-11-0194 від 17.05.2014 на суму 11670,00грн, № АП-11-0242 від 30.05.2014 на суму 9704,45грн, № АП-11-0253 від 04.06.2014 (а.с.22, 24, 26).

Повноваження осіб, які отримали товар від імені відповідача 1, підтверджуються довіреностями (а.с. 23, 25, 27), і відповідний факт не спростований відповідачем.

Відповідачем 1 в рахунок оплати товару, поставленого за договором № АП-11-0179 від 16.05.2014 сплачено на користь позивача грошові кошти у сумі 3505,00грн, що підтверджується випискою з рахунку позивача (а.с.29)

За твердженням позивача, неоплаченою є частина поставленого товару у сумі 22 189,45грн. Також, позивачем донараховано до заборгованості за поставлений товар 6934,20грн з урахуванням зміни курсу долара США по відношенню до гривні.

04.06.2014 між ТОВ «Хімагромаркетинг» (далі - кредитор) та ТОВ «Евромаркетинг» (далі - поручитель) укладено договір поруки № ПР-11-0179 (далі - договір поруки) (а.с.39).

У відповідності до п. 1.1 договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язків ФГ «Альтім» за договорами, передбаченими розділом 2 вказаного договору - договором №АП-11-0179 від 16.05.2014 та додатковими договорами (далі - основний договір).

Як визначено п.1.2 договору поруки, у разі порушення боржником основного договору та/або зобов'язання боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно п. 1.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником у повному обсязі; поручитель відповідає у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи оплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки, курсові втрати, витрати кредитора тощо.

У випадку виконання поручителем обов'язків боржника перед кредитором, до поручителя переходять усі права кредитора за основним договором (п. 3.1 договору поруки).

Згідно п. 3.3 договору поруки кредитор має право змінювати умови основного договору без згоди на те поручителя, якщо внаслідок такої зміни збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Договір поруки вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (п. 4.1 договору поруки).

Згідно п. 4.2 договору поруки вказаний договір діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених ст. 559 ЦК України.

У зв'язку з невиконанням боржником - відповідачем 1 умов договору поставки щодо оплати переданого йому товару у визначений договором строк, позивачем 12.11.2014 вручено відповідачу 2 - ТОВ «Євромаркетинг» вимогу б/н від 10.11.2014 про сплату протягом 3 календарних днів з моменту отримання суми основного боргу у розмірі 22 189,45грн (а.с.31).

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем 1 та відповідачем 2 зобов'язань з оплати переданого товару, а також застосування до них відповідальності, встановленої умовами договору та чинним законодавством за порушення відповідного зобов'язання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом виконання зобов'язань, яке визначено ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 712 ЦК України, що регулює відносини сторін при поставці, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, що передбачено вказаною нормою.

Так, згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При укладенні договору позивачем та відповідачем 1 змінено загальне правило, відповідно до якого товар, переданий за договором купівлі-продажу, оплачується після його прийняття, шляхом встановлення іншого строку оплати у п. 2.1 договору та п. 3 додаткових договорів.

Однак, як встановлено під час розгляду справи, відповідач 1 не у повному обсязі здійснив оплату поставленого йому за накладними товару у строк, вказаний у п. 2.1 договору та п. 3 додаткових договорів, що ним під час розгляду спору у даній справі не спростовано шляхом надання доказів оплати.

Крім того, відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником; порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Приписами чч. 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідач 2, після звернення до нього позивача з вимогою, не виконав зобов'язання відповідача 1 з оплати поставленого товару.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, відповідачі, які відповідають солідарно за виконання відповідного зобов'язання, є такими, що допустили порушення зобов'язання.

Враховуючи, що відповідач 1 та відповідач 2 з настанням строку оплати виконали взяті на себе зобов'язання з оплати товару лише частково, заявлені вимоги про стягнення заборгованості за поставлений товар є обґрунтованими, однак, суд не може погодитись з розміром заборгованості за такий товар, що заявлений до стягнення - 29 123,65грн, яка включає в себе 21 189,45грн заборгованості за поставлений та неоплачений товар та 6934,20грн донарахування вартості товару з наступних підстав.

Суд погоджується з тим, що заборгованість за поставлений та неоплачений товар становить 22 189,45грн, оскільки позивачем поставлено товар на загальну суму 25694,45грн, а сплачено на суму 3505,00грн (25694,45-3505,00=22189,45).

В силу ч. 2 ст. 632 ЦК України, яка є загальною, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Як визначено чч. 1, 3 ст. 691 ЦК України, що регулює спірні відносини сторін, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу; якщо договором купівлі-продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару. При цьому, положення ч.3 вказаної норми про визначення ціни товару застосовуються, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання.

Як узгоджено сторонами у п. 2.2 договору, при розрахунку здійснюється перерахунок вартості товару з урахуванням фактичного курсу купівлі долара США на дату оплати відповідно до графіку, закріпленого в п. 2.1 вказаного договору, за наступною формулою S1=S0*A1/A0, де:

S0 - сума договору, яка повинна бути перерахована відповідно до графіку закріпленого у п. 2.1 договору;

S1 - сума у гривнях, що підлягає сплаті з урахуванням п. 2.2 вказаного договору;

А0 - вартість у гривнях 1 долара США за фактичним курсом, що встановлений на дату укладення даного договору;

А1 - вартість у гривнях 1 долара США за фактичним курсом, що встановлений на дату оплати відповідно до графіку.

Таким чином, умовами договору сторонами узгоджено можливість зміни ціни товару.

Отже, зміна ціни товару позивачем є правомірною, оскільки це передбачено договором.

Разом з тим, відповідно до чч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

На момент настання строку оплати, визначеного п. 2.1 договору та п. 3 додаткових договорів, курс гривні збільшився по відношенню до іноземної валюти - долара США у порівняно з відповідним курсом на момент підписання договору, що за умовами договору є підставою здійснення перерахунку.

Проте, позивачем невірно визначено вартість товару, який залишився неоплаченим, з урахуванням зміни курсу долару, оскільки перерахунок здійснено з урахуванням курсу купівлі долара США станом на момент подачі позовної заяви, тоді як у п. 2.2 договору зазначено про курс на дату оплати відповідно до графіку; дати оплати узгоджені сторонами у п. 2.1 договору та п. 3 додаткових договорів.

Враховуючи викладене, згідно розрахунку, здійсненого судом, донарахування суми заборгованості складає 1756,66грн, а саме: курс долара США станом на 15.10.2014 - дату оплати згідно графіку - 12,95 за 1 долар США; курс долара США станом на 16.05.2014 - дату укладення договору - 12 за 1 долар США (зазначений у договорі - п.1.3 договору); 22 189,45грн сума неоплаченого товару (12,95/12,00*22189,45-22189,45=1756,66).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 23946,11грн основного боргу, з яких: 22189,45грн - вартість неоплаченого товару; 1756,66грн - донарахування вартості товару.

В задоволенні вимог про стягнення 5177,54грн донарахування вартості товару суд відмовляє.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 510,66грн пені за період з 16.10.2014 по 17.11.2014 на заборгованість відповідача за договором, а також 3854,17грн штрафу, які підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Так, відповідно до п. 5.2 договору, покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару й сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу; при розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє в період прострочення.

Відповідно до п. 5.4 договору у випадку прострочення виконання зобов'язань, більше ніж на 30днів винна сторона додатково сплачує іншій стороні за даним договором штраф у розмірі 15% від ціни договору.

Розмір пені, за розрахунком суду, з урахуванням заявленого позивачем періоду, сум заборгованості з оплати, які визначені з урахуванням ціни товару, що визначена у порядку, встановленому договором та на момент настання строку перерахування коштів, узгоджено сторонами (з урахуванням курсової різниці), здійснених відповідачем оплат та призначення платежу, складає більшу суму, ніж заявлено позивачем, між тим у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню - 510,66грн пені.

У даній справі позивачем нараховано штраф у сумі 3854,17грн, що становить 15% від загальної суми поставок за договором - 25694,45грн.

Заявлені вимоги є обґрунтованими, однак, суд вважає за необхідне зменшити розмір штрафу, який підлягає стягненню до 3591,91грн (12,95/12,00*22189,45/100*15), з урахуванням наступного.

Згідно п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вказана норма кореспондується з загальними нормами, які визначають підстави для такого зменшення.

Так, відповідно до чч. 2, 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Обраховуючи розмір штрафу, позивач виходив із загальної суми поставки товару за договором, що відповідає положенням його п.5.4, згідно якого такий штраф обраховується від ціни договору. Разом з тим, обставиною, яка має істотне значення є те, що відповідач допустив порушення виконання зобов'язання з оплати товару більш ніж на 30 днів не щодо оплати всієї кількості товару, який поставлений, що становлять ціну договору, а щодо товару, вартістю 22 189,45грн і вартість якого з урахуванням зміни курсу долару на момент настання строку оплати складає 23 946,11грн (12,95/12-22189,45)

З урахуванням відповідної обставини, а також, зважаючи на те, що договором встановлена відповідальність у межах одного виду (господарсько-правова), однак, у вигляді сплати неустойки двох видів - штрафу та пені, зважаючи на встановлені істотні обставини виконання зобов'язань, суд вважає за можливе розмір штрафу зменшити до 3591,91грн.

При цьому, враховуючи зменшення розміру штрафу у задоволенні вимог про стягнення 262,26грн штрафу суд відмовляє.

Поряд з цим, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача процентів за період з 15.10.2014 по 17.11.2014 у розмірі 802,47грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 5.5 договору, сторони прийшли до згоди щодо зміни розмір процентної ставки, передбаченої ст. 625 ЦК України, і встановлюють її у розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару, протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев'яносто шість відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев'яноста календарних днів з дня закінчення строків оплати.

Таким чином, сторонами у договорі встановлений інший розмір процентів, а саме 40% від простроченої суми.

Проте, проценти могли бути нараховані позивачем лише з 16.10.2014 (наступний день після того, коли зобов'язання мало бути виконано - не пізніше 15.10.2014) по 17.11.2014.

За розрахунком суду, розмір процентів, який обраховано з урахуванням вказаного періоду прострочення, розміру заборгованості, що визначена з ціни товару з урахуванням зміни курсу, встановленого у договорі за згодою сторін розміру процентів, складає більшу суму, ніж заявлено позивачем, між тим у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню - 802,47грн пені.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів, з огляду на таке.

У разі коли господарський суд на підставі п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (див. п. 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2014 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Таким чином, судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів солідарно (зважаючи на те, що відповідач 2, згідно п.1.3 договору поруки відповідає і в частині витрат кредитора), з урахуванням відмови у позові в частині стягнення 5177,54грн основного боргу, а саме у розмірі 1551,14грн

В судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини рішення; повне рішення складено 17.01.2015.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтім» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромаркетинг» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» 23946,11грн основного боргу, 510,66грн пені, 3591,91грн штрафу, 802,47грн процентів, а також 1551,14грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 5177,54грн основної заборгованості та 262,26грн штрафу відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ейвазова А.Р.