ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" січня 2015 р. Справа № 916/4405/14
За позовом: Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго"

До відповідача: Південної митниці Міндоходів

про стягнення 3773,95 грн.

Суддя Д'яченко Т.Г.

Представники:

Від позивача: Михайлова Ю.С., представник за довіреністю

Від відповідача: Приймака І.В., представник за довіреністю

В судовому засіданні 12.01.2015р. на підставі ст. 77 ГПК України було оголошено перерву з 11 год. 30 хв. до 11 год. 50 хв.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Комунальне підприємство "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" звернувся до господарського суду Одеської області із позовною заявою, у якій просить суд стягнути з Південної митниці Міндоходів суму нарахованої пені у розмірі 1492,64 грн., суму втрат від інфляції в розмірі 2003 грн., суму нарахованих 3% річних в сумі 278, 31 грн.

Відповідач - Південна митниця Міндоходів проти задоволення позовних вимог у справі заперечує, що вбачається з наданого суду письмово відзиву на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

22 січня 2013 року та 18 березня 2014року між Південною митницею Міндоходів (Замовник) та Комунальним підприємством "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (Учасник) укладено договори про закупівлю за державні кошти послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води для опалення № І-111, відповідно до умов яких Комунальним підприємством "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" було прийнято на себе зобов'язання у 2013 та 2014 роках постачати Південній митниці Міндоходів послугу з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води та опалення, а Південна митниця Міндоходів зобов'язалася прийняти та оплатити послугу у строки, передбачені договором.

За умовами п. 4.4 Договорів сторонами було погоджено, що розрахунковим періодом є календарний місяць, розрахунки проводяться у грошовій формі відповідно до встановлених тарифів у такому порядку: до 20 числа розрахункового місяця 80% очікуваної вартості надання послуги в поточному розрахунковому періоді; кінцевий розрахунок за спожиту послугу здійснюється Замовником згідно виставленого платіжного документу протягом 5 банківських днів з дня отримання документу, за мінусом оплаченої вартості в розрахунковому періоді. При непогодженні з сумою, зазначеною у платіжному документі, Замовник зобов'язується впродовж терміну оплати, повідомити про свої зауваження в письмовому вигляді і підтвердити їх документально. Відповідно до п. 4.5 Договорів передбачалось, що у разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за надані послуги здійснюється протягом 5 банківських днів з дати отримання Замовником бюджетного призначення на фінансування відповідних послуг на свій реєстраційний рахунок.

Як вбачається з письмових пояснень представника позивача, впродовж дії договорів про закупівлю за державні кошти послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води для опалення Комунальним підприємством "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" надавались Південній митниці Міндоходів обумовлені договорами послуг, однак вартість таких послуг сплачувалась відповідачем несвоєчасно.

Так, впродовж дії договорів Комунальним підприємством "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" було складено наступні акти-фактури:

- № 1400 від 15.10.2013р. на суму 6544,06 грн., вартість послуг за яким оплачена відповідачем 24.10.2013р. (доказів отримання такого рахунку відповідачем матеріали справи не містять)

- №1500 від 30.10.2013р. на суму 1457,95 грн., оплачений відповідачем 11.11.2013р. (фактично вказаний рахунок було отримано відповідачем 31.10.2013р., що підтверджує залучена до матеріалів справи копії реєстру отримання рахунків з відміткою про вручення)

- № 1772 від 28.11.2013р. на суму 10543,55 грн., вартість послуг за яким оплачена відповідачем 26.12.2013р. (фактично вказаний рахунок було отримано відповідачем 02.12.2013р., що підтверджує залучена до матеріалів справи копії реєстру отримання рахунків з відміткою про вручення)

- № 406 від 31.01.2014р. на суму 24378,02 грн., вартість послуг за яким оплачена відповідачем 26.02.2014р. (фактично вказаний рахунок було отримано відповідачем 02.12.2013р., що підтверджує залучена до матеріалів справи копії реєстру отримання рахунків з відміткою про вручення)

- № 567 від 07.02.2014р. на суму 17043,90 грн., вартість послуг за яким оплачена відповідачем 25.04.2014р. (доказів отримання такого рахунку відповідачем матеріали справи не містять)

- № 607 від 27.02.2014р. на суму 9468,82 грн. вартість послуг за яким оплачена відповідачем 15.08.2014р. (доказів отримання такого рахунку відповідачем матеріали справи не містять)

- № 1030 від 31.03.2014р. на суму 17926,85 грн. вартість послуг за яким оплачена відповідачем 25.04.2014р. (доказів отримання такого рахунку відповідачем матеріали справи не містять)

У зв'язку з простроченням сплати вартості спожитої теплової енергії, позивачем здійснено розрахунок пені, інфляйфних та 3% річних. Так, відповідно до даних такого розрахунку за відповідачем рахується:

пеня у сумі 1492,64 грн. розрахована наступним чином

- за актом-фактурою № 1400 від 15.10.2013р. на суму 6544,06 грн. за період з 25.10.2013р. по 10.11.2013р. на суму 39,62 грн.

- за актом-фактурою №1500 від 30.10.2013р. на суму 1457,95 грн. за період з 05.11.2013р. по 10.11.2013р. на суму 3,11 грн.

- за актом-фактурою № 1772 від 28.11.2013р. на суму 10543,55 грн. за період з 07.12.2013р. по 25.12.2013р. на суму 71,34 грн.

- за актом-фактурою № 406 від 31.01.2014р. на суму 24378,02 грн. за період з 12.02.2014р. по 25.02.2014р. на суму 121,55 грн.

- за актом-фактурою № 567 від 07.02.2014р. на суму 17043,90 грн. за період з 17.02.2014р. по 24.04.2014р. на суму 434,73 грн.

- за актом-фактурою № 607 від 27.02.2014р. на суму 9468,82 грн. за період з 16.03.2014р. по 14.08.2014р. на суму 747,64 грн.

- за актом-фактурою № 1030 від 31.03.2014р. на суму 17926,85 грн. за період з 17.04.2014р. по 24.04.2014р. на суму 74,65 грн.

3% річних у сумі 278,31 грн., розраховані наступним чином

- за актом-фактурою № 1400 від 15.10.2013р. на суму 6544,06 грн. за період з 25.10.2013р. по 10.11.2013р. на суму 9,14 грн.

- за актом-фактурою №1500 від 30.10.2013р. на суму 1457,95 грн. за період з 05.11.2013р. по 10.11.2013р. на суму 0,72 грн.

- за актом-фактурою № 1772 від 28.11.2013р. на суму 10543,55 грн. за період з 07.12.2013р. по 25.12.2013р. на суму 16,47 грн.

- за актом-фактурою № 406 від 31.01.2014р. на суму 24378,02 грн. за період з 12.02.2014р. по 25.02.2014р. на суму 28,05 грн.

- за актом-фактурою № 567 від 07.02.2014р. на суму 17043,90 грн. за період з 17.02.2014р. по 24.04.2014р. на суму 93,86 грн.

- за актом-фактурою № 607 від 27.02.2014р. на суму 9468,82 грн. за період з 16.03.2014р. по 14.08.2014р. на суму 118,29 грн.

- за актом-фактурою № 1030 від 31.03.2014р. на суму 17926,85 грн. за період з 17.04.2014р. по 24.04.2014р. на суму 11,78 грн.

інфляційні у сумі 2003 грн., розраховані наступним чином

- за актом-фактурою № 567 від 07.02.2014р. на суму 17043,90 грн. за період з березня по квітень, сукупний індекс інфляції за даний період 1,056 на суму 949,79 грн.

- за актом-фактурою № 607 від 27.02.2014р. на суму 9468,82 грн. за період березня по липень, сукупний індекс інфляції за даний період 1,111 на суму 1053,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням умов Договору відповідачем щодо своєчасної оплати спожитої теплової енергії та направлені на стягнення з відповідача пені у розмірі 1492,64 грн., суми втрат від інфляції в розмірі 2003 грн., суми нарахованих 3% річних в сумі 278, 31 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Згідно положень ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст. 193 ГК України). Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно п. 40 „Правил користування тепловою енергією" затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007р., споживач зобов'язаний дотримуватись вимог договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Як вбачається з положень п. 4.4 укладених між сторонами спору Договорів, кінцевий розрахунок за спожиту послугу здійснюється Замовником згідно виставленого платіжного документу протягом 5 банківських днів з дня отримання документу. Тобто, з цього слідує, що за умовами договору у Південної митниці Мін доходів обов'язок кінцевого розрахунку виникав після закінчення п'яти банківських (робочих) днів з дня отримання платіжного документу позивача на сплату вартості послуг. З цього слідує, що для суду є обов'язковим встановлення обставин справи щодо отримання платіжних документів відповідачем. Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, акт-фактура №1500 від 30.10.2013р. на суму 1457,95 грн., акт-фактура № 1772 від 28.11.2013р. на суму 10543,55 грн., акт-фактур №406 від 31.01.2014р. на суму 24378,02 грн. були отримані відповідачем. Щодо решти актів-фактур відомості про їх отримання відповідачем матеріали справи не містять. З цього слідує, що встановити момент виникнення зобов'язання по решті рахунків не є можливим.

Як зазначалось представником позивача, решта актів-фактур також були надіслані відповідачу, однак доказів їх вручення у позивача немає, у зв'язку з чим момент виникнення зобов'язання було розраховано позивачем приблизно, з урахуванням примірного строку поштового обігу кореспонденції. Додатково про факт обізнаності з розміром заборгованості за актом-фактурою від № 607 від 27.02.2014р. на суму 9468,82 грн., на думку представника позивача, вказує факт отримання 05.05.2014р. претензії, у якій фігурувала інформація про наявність заборгованості у відповідача станом на 28.04.2014 р. у сумі 9468,82 грн. Вказані твердження представника позивача, на думку суду, є некоректними, оскільки претензія про яку згадує позивач, могла бути надіслана як підставно (після вручення розрахункового документа відповідачу) так і безпідставно (за відсутності вручення розрахункового документа), що б засвідчувало відсутність підстав для виникнення зобов'язання по сплаті заборгованості, що обліковувалась у позивача станом на 28.04.2014р. у розумінні п. 4.4 укладених між сторонами договорів.

Щодо заявлених вимог про стягнення пені в сумі 1492,64 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Оскільки, з наявних у матеріалах справи договорів від 22 січня 2013 року та 18 березня 2014року про закупівлю за державні кошти послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води для опалення № І-111 не вбачається згоди Південної митниці Міндоходів та Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" щодо розміру пені, в разі прострочення платежу за надані послуги, суд вважає що заявлені позивачем вимоги про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені є необґрунтованими. Крім того, стягнення пені за актами-фактурами, докази отримання яких відповідачем матеріали справи не містять, на думку суду є неправомірним, оскільки виникнення зобов'язання у відповідача перед позивачем у період зазначений у розрахунку можливо лише припускати, у зв'язку з чим такий розрахунок не може бути достовірним.

Щодо заявлених вимог про стягнення втрат від інфляції в розмірі 2003 грн., суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На думку суду, наявні у матеріалах справи докази не дають суду можливості перевірити та встановити конкретну дату виникнення у Південної митниці Міндоходів зобов'язання по сплаті заборгованості за актом-фактурою №567 від 07.02.2014р. на суму 17043,90 грн. та за актом-фактурою №607 від 27.02.2014р. на суму 9468,82 грн., оскільки доказів вручення даних розрахункових документів матеріали справи не містять, у зв'язку з чим, виникнення зобов'язання у відповідача сплатити вартість послуг за даними документами саме 16.02.2014р. та 15.03.2014р. - є лише припущенням позивача, не підтвердженим належними та допустимими доказами. У зв'язку з тим, що висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях, суд вважає що проведений позивачем розрахунок інфляційних є таким, що не ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах, у зв'язку з чим вимоги про стягнення інфляційних на підставі такого розрахунку не можуть бути задоволені судом.

Щодо заявлених вимог про стягнення 3% річних в розмірі 278,31 грн., суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, акт-фактура №1500 від 30.10.2013р. на суму 1457,95 грн., акт-фактура № 1772 від 28.11.2013р. на суму 10543,55 грн., акт-фактур № 406 від 31.01.2014р. на суму 24378,02 грн. були отримані відповідачем 31.10.2013р., 02.12.2013р. та 07.02.2014р., відповідно.

Як було встановлено судом з перевіреного судом розрахунку 3% річних, позивачем проводилось нарахування 3% річних з некоректним тлумаченням змісту положень п. 4.4 договорів, у т.ч. з нарахуванням 3% річних по закінченню 5 календарних днів (замість визначених договорами 5 банківських днів) з моменту виникнення зобов'язання. З наведених підстав судом було здійснено власний розрахунок 3 % річних за актами-фактурами №1500 від 30.10.2013р., № 1772 від 28.11.2013р. та № 406 від 31.01.2014р.

Так, момент виникнення зобов'язання, виходячи з положень п. 4.4 договорів за актом-фактурою №1500 від 30.10.2013р. настав починаючи з 08.11.2013р. (після закінчення 5 робочих днів з 31.10.2013р.), у зв'язку з чим сума 3% річних повинна розраховуватись за період з 08.11.2013р. по 10.11.2013р. включно (без урахування дня оплати). Розрахована сума 3% річних за період з 08.11.2013р. по 10.11.2013р. з суми боргу 1457,95 грн. становить 0,36грн.

Момент виникнення зобов'язання, виходячи з положень п. 4.4 договорів за актом-фактурою №1772 від 28.11.2013р. настав починаючи з 10.12.2013р. (після закінчення 5 робочих днів з 02.12.2013р.), у зв'язку з чим сума 3% річних повинна розраховуватись за період з 10.12.2013р. по 25.12.2013р. включно (без урахування дня оплати). Розрахована сума 3% річних за період з 10.12.2013р. по 25.12.2013р. з суми боргу 10543,55 грн. становить 13,87грн.

Момент виникнення зобов'язання, виходячи з положень п. 4.4 договорів за актом-фактурою №406 від 31.01.2014р. настав починаючи з 15.02.2014р. (після закінчення 5 робочих днів з 07.02.2014р.), у зв'язку з чим сума 3% річних повинна розраховуватись за період з 15.02.2014р. по 25.02.2014р. включно (без урахування дня оплати). Розрахована сума 3% річних за період з 15.02.2014р. по 25.02.2014р. з суми боргу 24378,02 грн. становить 22,04грн.

На думку суду, наявні у матеріалах справи докази не дають суду можливості перевірити та встановити конкретну дату виникнення у Південної митниці Міндоходів зобов'язання по сплаті заборгованості за актом-фактурою № 1400 від 15.10.2013р. на суму 6544,06 грн., актом-фактурою № 567 від 07.02.2014р. на суму 17043,90 грн., за актом-фактурою № 607 від 27.02.2014р. на суму 9468,82 грн. та за актом-фактурою № 1030 від 31.03.2014р. на суму 17926,85 грн., оскільки доказів вручення даних розрахункових документів матеріали справи не містять, у зв'язку з чим, виникнення зобов'язання у відповідача сплатити вартість послуг за даними документами 24.10.2013р., 16.02.2014р., 15.03.2014р. та 17.04.2014р. є лише припущенням позивача, не підтвердженим належними та допустимими доказами. У зв'язку тим, що висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях, суд вважає що проведений позивачем розрахунок 3% річних у даній частині є таким, що не ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах, у зв'язку з чим вимоги про стягнення 3% річних задовольняються судом у тій частині, що відповідає обставинам справи та наявним у справі доказам у сумі 36,27грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене, позовні вимоги Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" підлягають задоволенню частково зі стягненням з відповідача 3% річних у сумі 36,27 грн. Також на підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України на відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору в сумі 17,55 грн., пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 77, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Південної митниці Міндоходів (65078, м. Одеса, вул. Гайдара, 21-а, код 35819019; р/р 4955 в ГУДКСУ Одеської області, МФО 828011) на користь Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Клушина, 5-а, код 05514413; р/р 0168 філії Одеського ОУ АТ „Ощадбанк", МФО 328845) 36 (тридцять шість) грн. 27 коп. 3% річних та 17 (сімнадцять)грн. 55 коп. судового збору.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Повний текст рішення складено 13.01.2015 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д'яченко