ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2015 року Справа № 904/5523/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Орєшкіної Е.В. (доповідач)

суддів: Пруднікова В.В., Широбокової Л.П.

секретар судового засідання: Валяр М.Г.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, договір про надання правової допомоги №б/н від 15.12.2014 року;

від позивача: ОСОБА_2, представник, довіреність № 0269 від 12.06.2014 року;

відповідач в судове засідання не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2014 року у справі №904/5523/14

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, с.Дослідне, Дніпропетровська область

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Дніпропетровськ

про стягнення 124 806 грн. 84 коп.

В С Т А Н О В И В:

В липні 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (надалі - ФОП ОСОБА_4) звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (надалі - ФОП ОСОБА_3) на свою користь 114 964 грн. 03 коп. збитків, 8 104 грн. 18 коп. пені, 1 738 грн. 63 коп. 3% річних та понесених витрат по сплаті судового збору.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2014 року у справі №904/5523/14 (суддя Мілєва І.В.) позов задоволено частково; з ФОП ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_4 стягнуто 114 964 грн. 03 коп. збитків та 2 299 грн. 19 коп. судового збору; в решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд його скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Відповідач на виклик суду двічі не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а.с.117, 125), з огляду на що колегія суддів вважає можливим переглянути справу в апеляційному порядку за його відсутністю.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає їх необґрунтованими та безпідстамвними.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судових засідан-нях представників позивача, дослідивши матеріали справи, Дніпро-петровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (п.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Між ФОП ОСОБА_4 (поклажодавцем) та ФОП ОСОБА_3 (зберігачем) укладено договір зберігання № 1 від 31.12.2012 року (надалі - договір), за умовами якого поклажодавець передає, а зберігач приймає на зберігання в свої складські приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 протягом строку договору товар загальною вартістю 337 560 грн. 75 коп. у кількості згідно з переліком (додаток № 1, 2 до договору), про що складається акт його приймання-передачі.

Зберігання майна за договором сплачується в сумі 800 грн. в місяць шляхом внесення в касу підприємця готівки (п.1.2 договору).

Зберігач зобов'язаний, згідно п.2 договору, вжити усіх необхідних заходів для забезпечення схоронності майна протягом строку зберігання; нести відповідальність за втрату (нестачу) або пошкодження майна поклажодавця, переданого на зберігання зберігачеві у відповідності із договором та чинним законодавством України з моменту одержання майна від поклажодавця до моменту його повернення поклажодавцеві; повернути майно поклажодавцеві за першою вимогою останнього.

Зберігач несе відповідальність за збереження і цілісність майна з моменту передання майна на зберігання і до моменту його повернення поклажодавцеві. У випадку втрати (нестачі) або пошкодження майна, яке передане на зберігання, або його частини, зберігач повинен відшкодувати поклажодавцеві всі пов'язані з цим збитки (п.4.2 договору).

Передача майна за договором підтверджується актами приймання-передачі товару (майна) № 1 від 31.12.2012 року на суму 211 279 грн. 19 коп. та № 2 від 31.12.2012 року на суму 126 281 грн. 56 коп.(а.с. 29-36).

Комісією у складі ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 складено акт інвентаризації товару за договором станом на 30.03.2013 року, яким встановлено, що на складі за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться на зберіганні товар на загальну суму 198 017 грн. 29 коп. (а.с.37-39) та акти про виявлення відсутності товару, який знаходився на зберіганні за договором на суму 91 338 грн. 85 коп. (а.с.40-42) та 23 625 грн. 18 коп. (а.с. 43).

СПД ОСОБА_4 в позові зазначає, що товар на суму 198 017 грн. 29 коп. на момент пред'явлення позову до суду перебуває у позивача, однак товар, вказаний в актах про нестачу, відповідачем не повернутий, в зв'язку з чим просить стягнути з останнього збитки у сумі 114 964 грн. 03 коп.

Відповідно до ч.1 cт.936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання (ч.1 ст. 938 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 cт.942 Цивільного кодексу України встановлено, що зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості (ч.1 cт.949 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 cт.950 Цивільного кодексу України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до укладеного між сторонами договору відповідач прийняв на себе зобов'язання зберігати та повернути поклажодавцю майно, що було передано на зберігання та нести відповідальність за його втрату чи пошкодження.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Відшкодування збитків, завданих поклажодавцеві, передбачено ст.951 Цивільного кодексу України, відповідно до якої збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі -у розмірі її вартості.

Стаття 614 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань покладається при наявності вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише за певних, передбачених законом умов, сукупність яких формують склад правопорушення, що є підставою цивільно-правової відповідальності. При цьому складовими правопорушення, необхідними для відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є суб'єкт та об'єкт правопорушення, а також суб'єктивна та об'єктивна сторони.

Суб'єктом цивільного правопорушення є боржник, а об'єктом правопорушення -зобов'язальні правовідносини кредитора та боржника. Суб'єктивну сторону становить вина боржника, а об'єктивну -протиправна поведінка боржника (невиконання або неналежне виконання обов'язку), наявність збитків у майновій сфері кредитора, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Разом з тим, статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У цивільному праві непереборна сила, що є обставиною для звільнення від відповідальності, це надзвичайна та незапобіжна при даних умовах подія (стихійне лихо, військові дії, інші громадські явища). До категорії випадкового належить, зокрема, порушення зобов'язання, що спричинене зловмисними діями злочинців, якщо боржник при цьому виявив належну дбайливість про виконання зобов'язання.

Крадіжка, на думку колегії суддів, не є обставиною, яку неможливо попередити своїми заходами. Окрім того, цивільно-правова відповідальність зберігача є підвищеною, оскільки він несе відповідальність за втрату, нестачу чи пошкодження речі.

Відповідач, в свою чергу, у відповідності із ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не довів належними доказами того, що ним належним чином виконувалися зобов'язання, передбачені пунктом 4.2 договору, а саме вживалися усі заходи щодо схоронності майна.

Обставини, що склалися навколо викрадення майна, на що звертає увагу апелянт, можуть бути встановлені лише в межах розгляду кримінальної справи, порушеної за фактом його викрадення.

Наданий позивачем витяг з кримінального провадження №0001688 не доводить вжиття відповідачем всіх залежних від нього заходів для належного виконання зобов'язання за договором. Зазначений витяг не є належним доказом, на підставі якого можна робити висновки про те, що викрадення майна сталося не з вини відповідача. Таким доказом може бути вирок суду з кримінальної справи, в якому буде встановлено обставини викрадення та винних осіб, та який, з огляду на приписи ст.35 Господарського процесуального кодексу України, матиме приюдиційне значення для даної справи.

Доказів оплати завданих збитків в розмірі 114 964 грн. 03 коп. відповідач не надав, з огляду на що колегія суддів вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача на свою користь пеню у сумі 8 104 грн. 18 коп., яка нарахована за період: з 30.03.2013 року по 30.09.2013 року.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі; правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.547 Цивільного кодексу України).

Договором сторонами не передбачено забезпечення виконання зобов'язання у вигляді сплати пені, тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Позивачем пред'явлено до стягнення 3 % річних від суми завданих збитків в розмірі 1 738 грн. 63 коп., які нараховані за період: з 30.03.2013 року по 30.09.2013 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках відшкодування збитків та шкоди, оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав, тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вищезазначена вимога позивача задоволенню не підлягає.

Отже, Дніпропетровський апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права, ґрунтується на встановлених обставинах справи, з огляду на що підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2014 року у справі №904/5523/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя В.В. Прудніков

Суддя Л.П. Широбокова

(Повний текст постанови складено 13.01.2015 року).