КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р. Справа№ 910/10651/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі Кобець М.О.

за участю представників:

від позивача: Шенк О.Ю. - представник за довіреністю від 14.05.2014 року;

від відповідача: Донченко Т.Г. - представник за довіреністю від 15.08.2013 року;

від третьої особи: не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу у відкритому засіданні Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТ Грейнс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2014 року

у справі № 910/10651/14 (головуючий суддя Головатюк Л.Д., судді: Пукшин Л.Г., Чеберяк П.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТ Грейнс»

до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк»

третя особа Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетична група»

про стягнення 69 351 561, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСТ Грейнс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» про стягнення 69 351 561, 00 грн. заборгованості у зв'язку із наданням банківської гарантії за договором поставки сільськогосподарської продукції № О/Пе-п6 від 21.03.2013 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2014 року у справі № 910/10651/14 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою апелянт зазначає, що вимога платежу за гарантією була надіслана і отримана відповідачем у порядку та в строки передбачені гарантією. Крім того, на право позивача вимагати виконання гарантії від гаранта не впливає звернення чи не звернення позивача до постачальника з вимогою про повернення передоплати за договором.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2014 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ Грейнс" прийнято до свого провадження колегією суддів у складі Дідиченко М. А. (головуюча), Пономаренка Є. Ю., Руденко М. А. та призначено до розгляду на 13.01.2015 року.

Враховуючи перебування головуючого судді Дідиченко М. А. 13.01.2015 року у відпустці, судове засідання у справі № 910/10651/14 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ Грейнс" не відбулось.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 року призначено розгляд справи на 20.01.2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні 20.01.2015 року підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.01.2015 року заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 21.03.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Іст Грейнс" (надалі - позивач) та Tовариством з обмеженою відповідальністю "Енегретична група" (надалі - постачальник, принципал) було укладено договір поставки сільськогосподарської продукції № О/Пе-п6 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов'язався поставити, а позивач прийняти і оплатити сільськогосподарську продукцію (надалі - товар).

Згідно із п. 2.8 договору встановлено, що передоплата кожної партії товару, що вказаний у додаткових угодах до цього договору (внесених змін до додаткової угоди до цього договору), проводиться протягом 3-х (трьох) банківських днів за умови надання постачальником, зокрема, оригіналу банківської гарантії, що підписана банком, який виступає у якості гаранта постачальника в разі невиконання взятих на себе зобов'язань.

Банківська гарантія повинна включати та покривати суму передоплати, що буде визначатись відповідною додатковою угодою до цього договору та 30% від суми передоплати.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором, постачальник надав позивачеві банківську гарантію від 8 квітня 2013 року № GI 061160 виконання договору (надалі - гарантія), видану Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" (надалі - гарант, відповідач, банк).

Як вбачається з тексту гарантії, гарант безвідклично та безумовно, без заперечень, зобов'язався сплатити позивачеві на першу письмову вимогу будь-яку суму, яка не перевищує 84 825 000,00 грн. протягом п'яти днів з дати отримання вимоги про сплату у разі порушення постачальником зобов'язань за договором.

Також, 21.03.2013 року між позивачем та постачальником було укладено додаткову угоду № 1 до договору, якою сторони, зокрема, встановили суму попередньої оплати за поставлений товар у розмірі 100% від загальної вартості товару, що в грошовому виразі становить 65 250 000 грн. (п. 4 додаткової угоди до договору). Також сторони визначили, що сплата вищевказаної попередньої оплати повинна була бути проведена протягом трьох банківських днів з моменту укладення даної додаткової угоди та за умови надання всіх документів відповідно до умов договору.

На виконання умов договору та додаткової угоди № 1 до договору, позивач сплатив постачальникові передоплату за товар у розмірі 65 250 000,00 грн.

14.08.2013 року між позивачем та постачальником було укладено угоду на пролонгацію терміну поставки до договору.

Пунктом 1 вказаної угоди сторони за обопільною згодою та у зв'язку з виробничою необхідністю погодили, зокрема, продовжити терміни поставки товару визначили кінцеву дату поставки товару 1 жовтня 2013 року.

Згідно із п. 2 вказаної угоди, така угода вступала в силу за умови надання постачальником документа про продовження дії гарантії до 21 жовтня 2013 року включно.

У подальшому, 20.08.2013 року між позивачем та постачальником було укладено ще одну угоду на пролонгацію терміну поставки до договору.

Пунктом 1 вказаної угоди сторони за обопільною згодою та у зв'язку з виробничою необхідністю погодили продовжити термін поставки товару та визначили нову кінцеву дату поставки товару 21 жовтня 2013 року.

Згідно п. 2 вказаної угоди, дана угода вступала в силу за умови надання постачальником документа про продовження дії гарантії до 24 грудня 2013 року включно.

Позивач зазначає, що постачальник не виконав умови договору і взагалі не здійснив поставку товару за договором, в тому числі, з урахуванням угод про пролонгацію терміну поставки товару за договором, а тому у постачальника виникла заборгованість перед позивачем щодо попередньої оплати товару, який не був поставлений, у розмірі 65 250 000, 00 грн.

Тому, враховуючи на нездійснення постачальником поставок товару за договором та виникнення у постачальника заборгованості перед позивачем у розмірі здійсненої позивачем передоплати за договором, відповідно до положень гарантії, позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату платежу за гарантією від 12 грудня 2013 року з виконання договору.

Як вбачається з тексту вимоги платежу, позивач вимагав у відповідача сплати за гарантією наступних сум:

- 65 250 000, 00 грн. як суми отриманої та неповернутої постачальником попередньої оплати за договором, та

- 4 101 561, 00 грн. штрафних санкцій за невиконання постачальником зобов'язань за договором,

а всього 69 351 561,00 грн., що не перевищує 84 825 000,00 грн. як розміру наданої відповідачем гарантії з невиконання принципалом зобов'язань за договором.

Відповідно до гарантії встановлено, що вимога бенефіціара щодо сплати платежу повинна бути належним чином підписана уповноваженою особою та скріплена відбитком печатки бенефіціара, містити посилання на цю гарантію, в якій також повинно бути зазначено, що принципал не виконав свої зобов'язання за договором з зазначенням які саме зобов'язання не виконав принципал (надалі - вимога платежу), а також розмір штрафних санкцій та відшкодування бенефіціару збитків, зумовлених невиконанням або неналежним виконанням принципалом зобов'язань за договором.

З метою ідентифікації підписів вимога платежу бенефіціара повинна бути надана гаранту через обслуговуючий банк бенефіціара, який надішле поштою оригінал вимоги платежу та підтвердить, що підписи на ній є правочинними, шляхом відправлення авторизованого повідомлення по системі SWIFT відповідного змісту.

Тому, як зазначає позивач, згідно вищевказаних положень гарантії, вимога платежу була надіслана відповідачеві обслуговуючим банком позивача - AT "Дельта Банк" - шляхом доставки кур'єрською службою TOB "ТЕКС Україна".

Також, вимога була надіслана відповідачеві шляхом передачі обслуговуючим банком позивача - AT "Дельта Банк" - відповідного SWIFT- повідомлення з підтвердженням повноважень осіб, які підписали вказану вимогу платежу.

Позивач вважає, що вимога платежу була надана позивачем відповідачеві у порядку та в строки, встановлені в гарантії та у відповідності до вимог чинного законодавства України, але відповідач як гарант не здійснив оплату заборгованості постачальника, як це передбачено гарантією.

Відповідно до ст.200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управленої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Згідно із постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 №639 "Про затвердження положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах" визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов'язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов'язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов'язань у повному обсязі.

Безвідклична гарантія - гарантія, умови якої не можуть бути змінені і вона не може бути припинена банком-гарантом згідно із заявою принципала без згоди та погодження з бенефіціаром, 'безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов'язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

Відповідно до статті 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із статтею 562 Цивільного кодексу України зобов'язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов'язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов'язання.

В частині 1 статті 563 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

За приписами пункту 2 глави 4 розділу ІІ Положення про порядок здійснення банком операцій з гарантіями в національній та іноземній валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 одержана вимога/повідомлення бенефіціара або банку бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком-гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії. Сплата за вимогою/повідомленням коштів бенефіціару за гарантією здійснюється банком-гарантом (резидентом) на умовах і в строки, передбачені гарантією для оплати вимоги/повідомлення, та згідно з інструкціями і реквізитами, зазначеними в тексті гарантії та/або у вимозі/повідомленні, отриманими від бенефіціара/банку бенефіціара або іншого банку.

Особливістю гарантії є те, що гарантійне зобов'язання носить самостійний, автономний характер щодо основного зобов'язання.

Гарантія може забезпечувати як грошове, так і негрошове зобов'язання боржника. При цьому відповідальність гаранта перед кредитором носить виключно грошовий характер. При порушенні боржником основного зобов'язання, гарант повинен лише сплатити грошову суму відповідно до умов гарантії, а не виконати забезпечене зобов'язання в натурі.

Крім того, оскільки гарант відповідає перед кредитором за порушення основного зобов'язання боржником, законне право вимоги кредитора до гаранта може виникнути лише у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником.

Так, за договором поставки Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетична група" зобов'язувалося поставити сільськогосподарську продукцію Товариству обмеженою відповідальністю "Іст Грейнс".

Згідно із статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно із наданою банком гарантією, остання була надана для забезпечення належного виконання ТОВ «Енергетична група» своїх зобов'язань за договором поставки. Отже, умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю.

Отже, право покупця вимагати повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання, внаслідок якої припиняється зобов'язання продавця по поставці товару і виникає нове грошове зобов'язання.

При цьому, як вбачається із договору поставки, його умовами не передбачено строк повернення ТОВ «Енергетична група» попередньої оплати у зв'язку із невиконанням останнім зобов'язань щодо поставки товару.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи те, що умовами договору поставки не встановлено строк повернення покупцю внесеної передоплати, принципал був би зобов'язаний виконати таке грошове зобов'язання в семиденний строк від дня пред'явлення вимоги про повернення передоплати.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується позивачем, останній вимогу про повернення суми попередньої оплати ТОВ «Енергетична група» не направляв.

Таким чином, обов'язок повернути суму попередньої оплати в розмірі 65 250 000,00 грн. не виник у принципала ні на підставі договору, ні на підставі закону.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що строк повернення ТОВ «Енергетична група» попередньої оплати не настав.

Зважаючи на викладене, у відповідача також не виникло зобов'язання щодо сплати гарантії у зв'язку із невиконанням ТОВ «Енергетична група» обов'язку щодо повернення попередньої суми оплати.

Посилання ж позивача на те, що згідно із ст. 562 ЦК України що зобов'язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов'язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов'язання є необґрунтованим враховуючи наступне.

В розумінні даної статті зобов'язання гаранта не залежить від припинення або недійсності основного зобов'язання, а не від зобов'язань, встановлених цим договором. гарант відповідає саме за порушення грошових зобов'язань, встановлених договором, та, відповідно, не відповідає у випадку, якщо такі зобов'язання не були порушені.

Законом, а саме частиною 1 ст. 563 ЦКУ встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Частина 1 ст. 563 ЦК України кореспондує ч. 3 ст. 563 ЦК України, згідно якої у вимозі до гаранта кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником (принципалом) основного зобов'язання, забезпеченого гарантією.

Згідно п. 2 розділу 1 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, що затверджено Постановою Правління національного банку України від 15.12.2004 № 639, гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов'язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов'язання перед бенефіціаром сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов'язань у повному обсязі або їх частину в разі пред'явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії.

Відповідно до умов гарантії передбачено, що ПАТ "Укрінбанк" цим, безвідклично та безумовно, без заперечень, зобов'язуємось сплатити Бенефіціару, на першу письмову вимогу будь-яку суму, яка не перевищує 84 825 000,00 грн. протягом 5 днів після отримання вимоги про сплату у разі порушення принципалом зобов'язань за договором.

Щодо посилання позивача на постанову Вищого господарського суду України від 31.07.2014 по справі № 910/25242/13, яку позивач вважає аналогічною, то суд зазначає, що обставини справи № 910/25242/13 не є аналогічними даній справі.

Як вказано у постанові ВГСУ від 31.07.2014, умовами гарантії, що розглядалась у зазначеній справі не забезпечувалося виконання зобов'язання за договором поставки у встановлений строк та у повному обсязі, а забезпечувалось лише зобов'язання з повернення попередньої оплати товару та сплата штрафу.

Крім того, як зазначалося вище, відповідно до гарантії передбачено, що з метою ідентифікації підписів вимога платежу бенефіціара повинна бути надана гаранту через обслуговуючий банк бенефіціара, який надішле поштою оригінал вимоги платежу та підтвердить, що підписи на ній є правочинними, шляхом відправлення авторизованого повідомлення по системі SWIFT відповідного змісту.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що вимога платежу бенефіціара була надіслана не поштою, а кур'єрською службою ТОВ «Текс Україна», що підтверджується копією накладної № 12284413, наявною в матеріалах справи.

Водночас, позивач вказує, що так як гарантія не містить вимоги щодо надсилання Вимоги платежу з використанням послуг національного оператора поштового зв'язку "Укрпошта", а лише встановлює вимогу надсилання такої вимоги "поштою", то надсилання вимоги через кур'єрську службу відповідає вимогам гарантії, так як TOB "ТЕКС Україна" є оператором поштового зв'язку і має право на здійснення поштової діяльності та доставки поштових відправлень".

Доказом того, що TOB "ТЕКС Україна" є оператором поштового зв'язку позивач вважає те, що TOB "ТЕКС Україна" має код економічної діяльності 53.20 - Інша поштова та кур'єрська діяльність.

Проте, наявність у суб'єкта господарювання код виду економічної діяльності 53.20 не є доказом того, що ця юридична особа дійсно здійснює поштову діяльність.

Згідно ст. 1 Наказу Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010, № 457 "Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010" передбачено, що основне призначення КВЕД - визначати та кодувати основні та другорядні види економічної діяльності юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців.

Тобто КВЕД - це статистичний інструмент для впорядкування економічної інформації. Отже, класифікація не завжди відповідає всім потребам користувачів за межами статистичної системи, у зв'язку з чим можуть виникнути суперечності стосовно юридичного використання коду КВЕД. Слід мати на увазі, що код виду діяльності не створює прав чи обов'язків для підприємств і організацій, не спричинює жодних правових наслідків. Код виду діяльності не обов'язково достатній критерій для виконання умов, передбачених нормативними актами. У застосуванні нормативних актів чи контрактів код виду діяльності - це припущення, а не доказ".

Таким чином, наявність коду 53.20 не створює прав чи обов'язків для TOB "ТЕКС Україна" та не спричиняє жодних правових наслідків. Тому відсутні правові підстави стверджувати, що саме наявність у TOB "ТЕКС Україна" такого коду є доказом того, що вимога платежу дійсно була надіслана відповідачу поштою.

Поштова діяльність та надання послуг поштового зв'язку здійснюється в Україні на підставі відповідних нормативних актів, зокрема - згідно Закону України "Про поштовий зв'язок" від 04.10.2001 р. № 2759-3 та Правилам надання послуг поштового зв'язку, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Так, відповідно до ст. 13 Закону України "Про поштовий зв'язок" оператори надають користувачам послуги поштового зв'язку відповідно до законодавства України та провадять іншу підприємницьку діяльність в установленому законом порядку.

Послуги поштового зв'язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв'язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості.

Таким чином, факт того, чи дійсно суб'єкт господарювання здійснює поштову діяльність визначається не лише тим, який у нього код за КВЕД, а тим, чи проводить він цю діяльність згідно вимог відповідних вимог закону. Ліцензування поштової діяльності на даний час скасовано, але не скасовані норми, що регулюють порядок надання поштових послуг.

Позивач вказує, що доказом відправки поштою та отримання відповідачем вимоги платежу є копія накладної кур'єрської служби TOB "ТЕКС Україна" № 1228413.

Проте, дана накладна не підтверджує того, що це була саме поштова відправка. Бланк даної накладної № 1228413 не є спеціалізованим бланком, що застосовується у поштовому зв'язку.

Так, згідно п. 7 Правил надання послуг поштового зв'язку, зразки бланків, що застосовуються у поштовому зв'язку, затверджуються Мінтрансзв'язку.

Натомість, бланк накладної не відповідає жодному зразку бланків, що затверджені відповідним нормативним актом, а саме - Наказом Державного комітету зв'язку та інформатизації України від 12 липня 2002 року N 139 "Про затвердження спеціалізованих форм бланків, книг, ярликів, що застосовуються у поштовому зв'язку, та технічних умов щодо їх виготовлення для застосування у поштовому зв'язку".

За даних обставин надана накладна не є належним доказам того, що вимога платежу була надіслана саме поштою.

Крім того, згідно із ст. 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, одержувачем кореспонденції є адресат або особа, уповноважена ним на одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом.

Приймання вхідної кореспонденції в ПАТ «Український інноваційний банк» здійснюється відповідно до «Інструкції з діловодства ПАТ «Укрінбанк»», яка затверджена рішенням Правління ПАТ «Укрінбанк»від 29.03.2013 року.

Згідно із п. 3.1 зазначеної Інструкції передбачено, що уся кореспонденція, що надходить до установ банку, приймається, попередньо обробляється і розподіляється за призначенням: у Головному офісі - уповноваженими на це на підставі інструкції та/або довіреності банку працівниками відділу організації документообігу управління діловодства, у філіях - уповноваженим на це на підставі довіреності відповідальним виконавцем за діловодство філії/відділення.

Отже, вимога платежу повинна була бути одержана особою, уповноваженою від імені відповідача приймати поштову та іншу вхідну кореспонденцію, а саме працівником відділу організації документообігу управління діловодства відповідача.

Як вбачається із накладної, кореспонденція передана через кур'єрську службу ТОВ «Текс» була отримана невстановленою особою.

Позивач належних та допустимих доказів, що вищевказана кореспонденція була отримана уповноваженою особою ПАТ «Український інноваційний банк», суду не надав.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки строк виконання ТОВ «Енергетична група» зобов'язання щодо повернення попередньої оплати не настав та вимога платежу позивача за банківською гарантією № GI 061160 від 08.04.2013 не була надіслана відповідачу у спосіб, передбачений самою гарантією.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2014 року у справі № 910/10651/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТ Грейнс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2014 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2014 року у справі № 910/10651/14 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/10651/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко