РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24806/14 12.01.15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району»

про стягнення 208 867, 30 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники сторін:

від позивача: Кучкова Ю.В. за довіреністю № 91/2014/12/26-11 від 26.11.2014 р.;

від відповідача: Денисюк В.В. за довіреністю № 55-Д від 26.12.2014 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі - відповідач) про стягнення 208 867, 30 грн., в тому числі 180 312, 95 грн. основного боргу за теплову енергію в гарячій воді, 21 009, 63 грн. інфляційних втрат, 7 544, 72 грн. 3 % річних. Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 4 177, 35 грн., а також повернути зайве сплачений судовий збір в сумі 68, 87 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між сторонами Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8242147 від 01.11.2003 р. він поставив відповідачу теплову енергію у вигляді гарячої води, за яку останній в порушення взятих на себе зобов'язань не розрахувався, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем за період з 01.10.2011 р. по 01.05.2014 р. у розмірі 180 312, 95 грн. Враховуючи зазначене, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.11.2014 р. порушено провадження у справі № 910/24806/14, розгляд справи призначено на 02.12.2014 р.

При цьому, означеною ухвалою суд витребував у Комунального підприємства Київської міської державної адміністрації "Головний інформаційно-обчислювальний центр" інформацію про зарахування коштів на розрахунковий рахунок ПАТ "Київенерго" в оплату теплової енергії, поставленої протягом періоду з 01.10.2011 р. по 01.05.2014 р. за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8242147 від 01.11.2003 р., укладеним з Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району".

24.11.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Комунального підприємства Київської міської державної адміністрації "Головний інформаційно-обчислювальний центр" на виконання вимог ухвали господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі № 910/24806/14 від 12.11.2014 р. надійшла статистично-аналітична інформація про зарахування коштів на розрахунковий рахунок ПАТ "Київенерго" за підігрів холодної води, від розщеплення сплат мешканців, що обслуговуються КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" у період з 01.10.2011 р. по 30.04.2014 р. включно.

27.11.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача в судове засідання 02.12.2014 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, проте через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання 02.12.2014 р. не з'явився, проте через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.12.2014 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 18.12.2014 р.

03.12.2014 р. та 08.12.2014 р. представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва надані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 18.12.2014 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.12.2014 р. проти позову заперечив, подав заяву № 6070 від 18.12.2014 р. про розстрочку виконання рішення строком на 36 місяців із щомісячним платежем у розмірі 5 917, 90 грн. Означена заява мотивована тим, що у теперішній час на його підприємстві виникло скрутне фінансове становище, у зв'язку з накладенням арешту на його рахунки та майно, чим заблоковано його господарську діяльність, що в подальшому може призвести до банкрутства підприємства, і, як наслідок, невиконання зобов'язань перед позивачем. При цьому, відповідач зазначає, що він не ухиляється від відповідальності, а навпаки, вживає заходів для погашення дебіторської заборгованості перед позивачем, що дозволить відновити його порушені права.

Суд відклав розгляд означеної заяви до встановлення фактичних обставин справи.

У судовому засіданні 18.12.2014 р. судом в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 12.01.2015 р.

29.12.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані письмові пояснення № 93/21/6086 від 25.12.2014 р., згідно яких основний борг за спожиту відповідачем теплову енергію станом на 01.11.2014 р. складає 167 778, 69 грн. При цьому, позивач не заперечує проти надання відповідачу розстрочки виконання рішення строком на 12 місяців.

В судовому засіданні 12.01.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти розстрочки виконання рішення на 12 місяців не заперечував.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.01.2015 р. просив суд розстрочити виконання рішення на 36 місяців.

У судовому засіданні 12.01.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2003 р. між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (правонаступником якого є позивач) (далі - енергопостачальна організація/позивач) та відповідачем (далі - абонент) було укладено Договір № 8242147 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язався виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому Договорі.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що постачальник зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в Додатку 1.

Згідно з п. 2.3.1. Договору споживач зобов'язувався дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у Додатку 1, не допускати їх перевищення; своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними в додатку 2.

Відповідно до п. 9. Додатку № 2 до Договору, споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в МВРТ-7 за адресою: вул. Горького, буд. № 29, оформлену постачальником платіжну вимогу-доручення на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяць за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці; табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який оформляє та повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Згідно з п. 10 Додатку № 2 до Договору, споживач щомісячно: забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА; до 25 числа поточного місяця сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком.

Відповідно до п. 4.1. Договору, останній набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2003 р.

При цьому, Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення (п. 4.3.).

Як зазначає позивач, свої зобов'язання за зазначеним Договором відповідач не виконав належним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за використану теплову енергію в сумі 180 312, 95 грн.

Так, факт отримання послуг за Договором на суму 336 951, 76 грн. підтверджується доданими до матеріалів справи обліковими картками (табуляграмами) за період з вересня 2011 року по червень 2014 року включно, а саме: за вересень 2011 року - 1 812, 06 грн., за жовтень 2011 року - 9 303, 89 грн., за листопад 2011 року - 14 395, 87 грн., за грудень 2011 року - 15 687, 14 грн., за січень 2012 року - 20 922, 97 грн., за лютий 2012 року - 22 792, 09 грн., за березень 2012 року - 17 907, 85 грн., за квітень 2012 року - 8 258, 03 грн., за травень 2012 року - 2 291, 57 грн., за червень 2012 року - 1 887, 18 грн., за липень 2012 року - 929, 14 грн., за серпень 2012 року - 1 540, 81 грн., за вересень 2012 року - 2 976, 30 грн., за жовтень 2012 року - 9 617, 23 грн., за листопад 2012 року - 15 191, 45 грн., за грудень 2012 року - 24 753, 83 грн., за січень 2013 року - 22 685, 63 грн., за лютий 2013 року - 17 176, 36 грн., за березень 2013 року - 20 084, 23 грн., за квітень 2013 року - 8 511, 52 грн., за травень 2013 року - 2 354, 81 грн., за червень 2013 року - 1 728, 79 грн., за липень 2013 року - 1 628, 87 грн., за серпень 2013 року - 503, 12 грн., за вересень 2013 року - 2 579, 18 грн., за жовтень 2013 року - 9 364, 96 грн., за листопад 2013 року - 11 118, 89 грн., за грудень 2013 року - 15 716, 78 грн., за січень 2014 року - 17 020, 70 грн., за лютий 2014 року - 15 294, 68 грн., за березень 2014 року - 11 676, 66 грн., за квітень 2014 року - 4 789, 26 грн., за травень 2014 року - 2 510, 29 грн., за червень 2014 року - 1 939, 62 грн.

Як стверджував позивач, за поставлену теплоенергію на суму 335 139,70 грн. відповідач розрахувався частково, сплативши позивачу 154 600, 59 грн., у зв'язку з чим з урахуванням існуючої переплати за спожиту теплову енергію в сумі 226, 16 грн. у нього утворився борг перед позивачем на суму 180 312, 95 грн.

Оскільки відповідач в добровільному порядку вказану суму боргу не погасив, позивач вирішив звернутись з даним позовом до суду.

Під час провадження у даній справі сторони підписали Акт звірки розрахунків, відповідно до якого у період з 01.09.2011 р. по 01.07.2014 р. відповідачем спожито теплової енергії на суму 336 951, 76 грн., з яких оплачено 169 173, 07 грн., внаслідок чого сальдо на користь позивача станом на 01.11.2014 р. складає 167 778, 69 грн.

Означена сума боргу вказана позивачем також у довідці про надходження коштів за спожиту теплову енергію за період з липня 2014 року по жовтень 2014 року.

Доказів 100 % оплати спожитої протягом 01.09.2011 р. - 01.07.2014 р. теплової енергії, зокрема, в сумі 167 778, 69 грн. відповідачем суду на час розгляду даного спору по суті не представлено.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором енергопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

В силу приписів ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, сторонами було визначено, що споживач щомісячно: забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА; до 25 числа поточного місяця сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком.

Відповідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Оскільки відповідач взяв на себе зобов'язання з оплати поставленої позивачем теплової енергії, однак в обумовлені строки не сплатив позивачеві повністю її вартості, позовні вимоги в цій частині на суму боргу, яка існує на момент вирішення спору в суді в сумі 167 778, 69 грн. є законними та обґрунтованими.

При цьому, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 12 534, 26 грн. суд вважає необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні, оскільки означена сума боргу не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи через те, що позивачем під час розрахунку суми основного боргу безпідставно не було враховано здійснену відповідачем часткову оплату у липні 2014 року на суму 6 990, 90 грн., у серпні 4 920, 41 грн. та у вересні 2014 року на суму 622, 95 грн., яка вказана обома сторонами в акті звірки взаєморозрахунків.

Що стосується заявлених позивачем позовних вимог про стягнення 21 009, 63 грн. інфляційних втрат, 7 544, 72 грн. 3 % річних, слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Позивач нарахував відповідачу до сплати 21 009, 63 грн. інфляційних втрат та 7 544, 72 грн. 3 % річних, розрахунок яких є вірним.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе за договором обов'язки щодо оплати вартості поставленої позивачем теплової енергії, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням зазначеного.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеній частині позову.

При цьому, позивачу має бути повернуто з Державного бюджету України судовий збір в сумі 68, 87 грн., оскільки у позовній заяві він визначив позовні вимоги на загальну суму в розмірі 208 867, 30 грн., проте як при подачі позову сплатив судовий збір в сумі 4 246, 22 грн., хоча з заявленої до стягнення суми судовий збір мав становити 4 177, 34 грн.

Внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» є підставою для повернення відповідної суми судового збору.

Що стосується заявленого відповідачем клопотання про розстрочку виконання рішення суду, то суд вважає за необхідне його задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Також, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для відповідача при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, а також враховувати такі ж наслідки і для позивача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Господарський процесуальний кодекс України не містить переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, а тому суд у кожному окремому випадку оцінює докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Обґрунтовуючи подану до суду заяву, відповідач посилається, зокрема, на скрутне фінансове становище, у зв'язку з накладенням арешту на його рахунки та майно, чим заблоковано його господарську діяльність, що в подальшому може призвести до банкрутства підприємства, і, як наслідок, невиконання зобов'язань перед позивачем.

Так, з постанови відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції від 27.10.2014 р. вбачається, що в процесі здійснення виконавчого провадження ВП № 43116768 було накладено арешт на кошти відповідача (заявника), які містяться на належних йому рахунках, в межах суми 761 732, 03 грн.

Враховуючи можливі негативні наслідки відповідача при виконанні рішення господарського суду міста Києва у справі № 910/24806/14, з огляду на те, що основним джерелом надходження коштів на рахунки відповідача є оплата за спожиті житлово-комунальні послуги мешканцями будинків, які перебувають на його обслуговуванні, суд вважає, що одноразове виконання рішення суду та стягнення коштів через накладення арешту та вилучення грошових коштів, в тому числі тих, які знаходяться або надходитимуть на рахунки відповідача в установах банків, арешт та вилучення іншого майна, позбавить можливості забезпечувати господарську діяльність відповідача, оплачувати поточні витрати на утримання майна, здійснювати розрахунки за комунальні послуги та електроенергію, сплачувати податки і збори, виплачувати заробітну плату працівникам. Такі обставини можуть фактично призвести відповідача до банкрутства і значно ускладнять або взагалі зроблять неможливим виконання рішення суду про стягнення коштів на користь позивача.

При цьому, вирішуючи питання про надання розстрочки виконання рішення, суд враховує, що згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, не своєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне її надання на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує принципи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

В даному випадку, позивач - Публічне акціонерне товариство «Київенерго» є постачальником електричної та теплової енергії, а тому повинен забезпечувати безперебійне постачання електричної та теплової енергії підприємствам, установам, організаціям, населенню, постійно утримувати електричні та теплові мережі в належному стані, а отже, має велике соціальне значення.

Таким чином, враховуючи значний розмір заборгованості відповідача перед позивачем, суд вважає, що надання розстрочки виконання рішення на 36 місяців, як того вимагає відповідач, може значно погіршити фінансовий стан позивача та вплинути на його господарську діяльність.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, а також враховуючи те, що позивач не заперечує проти надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення, суд вважає за необхідне її задовольнити частково, а саме: розстрочити виконання рішення на 12 місяців, встановивши наступний порядок сплати грошових коштів:

- до 31.01.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 28.02.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 31.03.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 30.04.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 31.05.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 30.06.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 31.07.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 31.08.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 30.09.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 31.10.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 30.11.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 31.12.2015 р. - 16 688, 40 грн.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (03190, місто Київ, вулиця Кирпоноса, будинок 10/8, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ) 167 778 (сто шістдесят сім тисяч сімсот сімдесят вісім) грн. 69 коп. основного боргу, 21 009 (двадцять одну тисячу дев'ять) грн. 63 коп. інфляційних втрат, 7 544 (сім тисяч п'ятсот сорок чотири) грн. 72 коп. 3% річних та 3 926 (три тисячі дев'ятсот двадцять шість) грн. 66 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Розстрочити виконання рішення на 12 місяців, встановивши наступний порядок сплати грошових коштів:

- до 31.01.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 28.02.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 31.03.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 30.04.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 31.05.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 30.06.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 31.07.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 31.08.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 30.09.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 31.10.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 30.11.2015 р. - 16 688, 30 грн.;

- до 31.12.2015 р. - 16 688, 40 грн.

5. Повернути Публічному акціонерному товариству «Київенерго» (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ) зі спеціального фонду Державного бюджету України 68 (шістдесят вісім) грн. 87 коп. судового збору, сплаченого на підставі платіжного доручення № 52 від 30.09.2014 р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

6. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.01.2015 р.

Суддя В.С. Ломака