ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р.Справа № 922/5339/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання П'ятак А.С.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "ДТЕК "Ровенькиантрацит"
до ДП "Донбасантрацит"
про стягнення коштів
за участю :

позивача - Шамкій В.М. - дов.;

відповідача - не з"явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК "Ровенькиантрацит" звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача, державного підприємства "Донбасантрацит" заборгованість, яка сформувалась на підставі наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 236 від 26.05.2005 р. та розподільчого балансу в сумі 8 136 571,27 грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в призначені судові засідання не з"явився, відзив на позов не надав.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень на позов, в зв'язку з чим справа розглядається в порядку статті 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами справи.

Суд, розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне:

Позивач свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 01.12.2011 р. між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та ТОВ "ДТЕК "Ровенькиантрацит" на підставі наказу Міністерства № 741 було укладено концесійний договір про передачу в управління цілісним майновим комплексом ДП "Ровенькиантрацит" на умовах взяття концесіонером на себе зобов"язання щодо використання цілісного майнового комплексу підприємства для комплексного забезпечення громадських потреб. Так, згідно п. 33.8. Концесійного договору концесіонер, ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" є правонаступником ДП "Ровенькиантрацит" за майновими та немайновими правами та обов"язками, що сформувались у підприємства станом на дату укладання між сторонами договору та передані концесіонеру за зведеним актом приймання-передачі майна, передбаченим п. 33.4. договору з моменту його укладання між сторонами.

як визначено п. 33.4 договору, зведений акт приймання-передачі майна формується на підставі передавальних актів, в тому разі і передавального акту дебіторської та кредиторської заборгованості, яка сформувалась у підприємства на дату укладання договору за результатами правовідносин з третіми особами.

На виконання умов концесійного договору та наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України "Про забезпечення виконання концесійних договорів щодо цілісного майнового комплексу ДП "Ровенькиантрацит" № 773 від 01.12.2011 р. підприємством передано товариству державне майно за передавальним актом № 1/РА від 01.12.2011 р., яке надається у концесію та передавальним актом № 3/РА від 01.12.2011 р. передана кредиторська та дебіторська заборгованість ДП "Ровенькиантрацит", яка сформувалась на дату підписання договору концесії. Згідно передавального акту № 3/РА від 01.12.2011 р. позивач прийняв дебіторську заборгованість ДП "Донбассантрацит" в сумі 8136571,27 грн.

26.05.2005 р. згідно з наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України "Про реорганізацію ДП "Луганська вугільна компанія" на баланс ДП "Ровенькиантрацит" прийнято майно, майнові права та обов"язки на підставі розподільчого балансу. Отже, як зазначає позивач, до балансу ДП "Ровенькиантрацит" було передано дебіторську заборгованість ДП "Донбассантрацит" в сумі 9 030 881,42 грн., що підтверджується балансом ДП "Ровенькиантрацит" станом на 30.06.2005 р. та актом звіряння розрахунків станом на 01.12.2005 р.

як вважає позивач, господарське зобов"язання ДП "Донбасантрацит" перед позивачем виникло на підставі наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України "Про реорганізацію ДП "Луганська вугільна компанія" № 236 від 26.05.2005 р. як акту управління господарською діяльністю. Зміст зобов"язання сторін, строк його виконання у наказі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 26.05.2005 р. не визначено.

11.10.2014 р. позивач на адресу відповідача направив вимогу № 1-3/625 від 09.10.2014 р. про виконання грошового зобов"язання в сумі 8 136 571,27 грн., яка була залишена відповідачем без задоволення.

Надаючи правову оцінку вище викладеним обставинам суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначає позивач заборгованість, яку останній просить стягнути з відповідача, утворилась в результаті виконання договору №26-04/у від 01.11.2004 року на поставку вугілля, укладеного між ДП "Ровенькиантрацит" та ДП "Луганська вугільна компанія".

Копія зазначеного договору №26-04/у від 01.11.2004 року разом з актом звірки долучена позивачем до матеріалів справи.

Разом з тим, позивачем не надано суду жодного первісного документу в підтвердження поставки-приймання вугілля на суму 9 030 881,42 грн. за договором №26-04/у від 01.11.2004 року, в тому числі на суму 8 136 571,27 грн., яка є предметом розгляду у даній справі.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позов не обгрунтованим належним чином та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати залишаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1,12,22,33,34,43,44,49,75,82-85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 26.01.2015 р.

Суддя С.А. Прохоров

справа №922/5339/14