номер провадження справи 33/105/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2015 Справа № 908/4601/14

за позовом Іноземного підприємства "Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед" (07442, смт. Велика Димерка Броварського району Київської області, 51 км Санкт Петербурзького шосе)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Буммір" (84331, м. Краматорськ Донецької області, бул. Краматорський, буд. 14-А)

про стягнення суми,

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача : Шаповалов Р.В. - довіреність № 1152-L від 25.08.2014 р.

від відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Іноземне підприємство "Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед", смт. Велика Димерка Броварського району Київської області звернулося в господарський суд Запорізької області із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Буммір", м. Краматорськ Донецької області заборгованості за договором поставки № /636 від 01.01.2013 р. в розмірі 38851, 57 грн., з яких: сума 30816,13 грн. основного боргу, сума 3115,36 грн. пені, сума 523,75 грн. 3% річних та сума 4396,33 грн. втрат від інфляції.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що на виконання умов укладеного між сторонами договору № /636 від 01.01.2013 р., позивач за накладними поставив відповідачу товар на загальну суму 30816,13 грн. В порушення умов договору, відповідач зобов'язання щодо оплати товару не виконав, що потягло за собою нарахування фінансових санкцій. Посилаючись на приписи ст.ст. 11-16, 20, 22, 526, 527, 530, 532, 546-551, 610-612 ЦК України та умови договору № /636 від 01.01.2013 р., позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.11.2014 р. порушено провадження у справі № 908/4601/14, розгляд якої призначено на 02.12.2014 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.12.2014 р. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 18.12.2014 р.

Ухвалою суду від 18.12.2014 р., за клопотанням представника позивача, на підставі ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду справи на 15-ть днів - до 20.01.2015р., розгляд справи відкладено на 19.01.2015 р.

За клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладенні у позовній заяві. Крім того, представник позивача надав суду Довідку (вих. № 4/14 від 16.12.2014 р.), згідно якої, сума основного боргу відповідача перед позивачем становить 30816,13 грн. Також, суду надано письмове пояснення, за змістом якого, жодна товарна накладна із списку, переліченого в додатках до позову, не була оплачена відповідачем. Будь-які оплати за заявленими накладними, як зазначив позивач, відсутні.

Відповідач - вимоги господарського суду Запорізької області, викладені в ухвалах від 04.11.2014 р., від 02.12.2014 р. та від 18.12.2014 р., щодо надання письмового відзиву та витребуваних судом документів не виконав.

Згідно телеграми, направленої на адресу суду 16.12.2014р., відповідач, посилаючись на неможливість явки його представника у судове засідання, клопотав про відкладення розгляду справи на іншу дату.

В судове засідання 19.01.2015 р., відповідач знову не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У відповідності до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 02.12.2014 р. місцезнаходження ТОВ "Буммір" визначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за адресою: 84331, м. Краматорськ Донецької області, бул. Краматорський, буд. 14-А.

На вказану адресу відповідачу направлялися ухвали суду від 04.11.2014 р. про порушення провадження у справі № 908/4601/14 і призначення її до розгляду на 02.12.2014р., від 02.12.2014р. про відкладення розгляду справи на 18.12.2014 р. та від 18.12.2014 р. про відкладення розгляду справи на 19.01.2015р.

Крім того, у відповідності до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014р. «Про внесення змін і доповнень до Інформаційного листа ВГСУ від 12.09.2014р. № 01-06/1290/14 «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням АТО», інформація про час і місце судового засідання (зміст ухвали суду від 18.12.2014р.) була розміщена 26.12.2014р. на сторінці господарського суду Запорізької області офіційного веб - порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет.

За таких обставин, судом вжиті усі можливі і достатні заходи для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи № 908/4601/14, внаслідок чого відповідач вважається повідомленим належним чином.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутності відповідача.

За письмовим клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 19.01.2015 р. справу розглянуто по суті спору; прийнято та оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 01.01.2013 р. між позивачем (Постачальником) та відповідачем (Покупцем) було укладено договір поставки № /636 (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов'язався передати у власність Покупцю, а Покупець прийняти та оплатити на умовах, викладених в Договорі Товар (сукупна продукція Категорії «безалкогольні напої», Категорії «соки», Категорії «алкогольні напої», в асортименті та за цінами, вказаними у Специфікації, яка підписана та скріплена печатками Сторін та є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 4.2 усі розрахунки за цим Договором здійснюються у національній валюті України. Оплата партії поставленого Товару провадиться на підставі товарно-транспортної накладної, підписаної Сторонами (або рахунку, якщо в Розділі 12 обрана «Передплата») в гривнях шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника чи готівкою у відповідності з лімітами та порядком, які встановлено чинним законодавством України.

В пункті 4.4.1 Договору Сторонами узгоджено, що на розсуд Сторін Покупець має право здійснити оплату поставленого Товару наступним чином:

Оплата на поточний рахунок Постачальника або готівкою у терміни, встановлені розділом 12, при цьому у разі прострочення Покупцем платежу, відстрочка в оплаті наступної партії Товару може надаватись Постачальником лише за умови проведення повного погашення простроченої заборгованості.

У випадку, якщо в Розділі 12 обрана «Оплата під час наступної поставки», Покупець зобов'язується здійснити оплату за попередню поставку до моменту або під час наступної Товару, а у разі відсутності поставок з будь-яких причин - не пізніше терміну, встановленого Розділом 12.

Якщо Сторони в Розділі 12 обрали схеми оплати «Передплата» або «Оплата під час наступної поставки», поставка наступної партії Товару здійснюється тільки за умови виконання Покупцем своїх обов'язків по оплаті в повному розмірі.

Згідно з умовами п. 12.2. Договору (з урахуванням Протоколу розбіжностей до Договору) термін оплати за поставлений товар категорія «безалкогольні напої» - 35 днів з дати поставки Товару даного виду; категорія «соки» - 35 днів з дати поставки Товару даного виду; категорія «алкогольні напої» - 60 днів з дати поставки Товару даного виду.

Пунктом 8.1 Договору встановлено, що у випадку порушення Покупцем строків оплати відповідно до п. 4.4.1 Договору він сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент виникнення боргу, від суми заборгованості за кожен день затримки платежу.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного між Сторонами Договору, позивачем було поставлено відповідачу Товар на загальну суму 30816,13 грн., що підтверджується товарними накладними: № від 24.01.2014 р. на суму 8952,01 грн., № від 30.01.2014 р. на суму 3339,72 грн., № від 06.02.2014 р. на суму 549,36 грн., № від 06.02.2014 р. на суму 2840,04 грн., № від 13.02.2014 р. на суму 2171,16 грн., № від 20.02.2014 р. на суму 3027,60 грн., № від 27.02.2014 р. на суму 1414,08 грн., № від 27.02.2014 р. на суму 3629,88 грн., № від 06.02.2014 р. на суму 3001,32 грн., № від 13.02.2014 р. на суму 412,98 грн., № від 20.02.2014 р. на суму 444,90 грн., № від 27.02.2014 р. на суму 1033,08 грн.

На всіх вищезазначених накладних міститься штамп та підпис представника відповідача про отримання Товару.

За отриманий Товар, відповідач у встановлений Договором строк не розрахувався.

У зв'язку з цим, позивачем на адресу відповідача була направлена Претензія (вих. № 53 від 10.06.2014 р.) з вимогою сплатити існуючу заборгованість за поставлений за Договором Товар та пеню за несвоєчасну оплату Товару.

Претензія позивача була залишена відповідачем без задоволення.

Позовні вимоги про стягнення з ТОВ "Буммір" заборгованості за договором поставки № /636 від 01.01.2013 р. в розмірі 38851, 57 грн., з яких: 30816,13 грн. сума основного боргу, 3115,36 грн. сума пені, 523,75 грн. сума 3% річних та 4396,33 грн. сума втрат від інфляції, стали предметом судового розгляду у даній справі.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Факт поставки, кількість та вартість переданого за Договором Товару на загальну суму 30816,13 грн. підтверджується долученими до матеріалів справи відповідними накладними.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

В даному випадку, в пункті 12.2 Договору ( в редакції протоколу розбіжностей від 01.01.2013р.) Сторонами було узгоджено, що термін оплати за поставлений Товар становить: категорія «безалкогольні напої» - 35 днів з дати поставки Товару даного виду; категорія «соки» - 35 днів з дати поставки Товару даного виду; категорія «алкогольні напої» - 60 днів з дати поставки Товару даного виду.

Станом на дату звернення позивача із даним позовом до суду, строк оплати за вказаними вище накладними наступив.

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманого Товару, всупереч умов Договору та вимог закону, належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворився основний борг за Договором в сумі 30816,13 грн.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині оплати отриманого Товару, та вищезазначені приписи норми чинного законодавства України, суд констатує правомірність заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 30816,13 грн., а тому задовольняє її у повному обсязі.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Невиконання відповідачем зобов'язання по сплаті основного боргу підтверджено матеріалами справи, а відтак позовна вимога про стягнення з відповідача втрат від інфляції в сумі 4396,33 грн. (нарахованих за період з березня по жовтень 2014 р.), є правомірною і обґрунтованою, а тому задовольняється у повному обсязі. Розрахунок втрат від інфляції судом перевірено та визнано вірним.

Разом з тим, перевіривши розрахунок 3% річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», суд відзначає, що вимога про їх стягнення підлягає частковому задоволенню. За заявлений позивачем період часу, належний до стягнення розмір 3% річних становить суму 521,18 грн., але не суму 523,75грн., яку заявлено позивачем, тому в решті позовної вимоги про стягнення 3% річних слід відмовити, як нарахованої та заявленої до стягнення необґрунтовано.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимога про стягнення пені заявлена позивачем на підставі пункту 8.1 Договору, за змістом якого, у випадку порушення Покупцем строків оплати відповідно до п. 4.4.1 Договору він сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент виникнення боргу, від суми заборгованості за кожен день затримки платежу.

Перевіривши розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», суд відзначає, що вимога про її стягнення підлягає частковому задоволенню. За заявлений позивачем період часу, належний до стягнення розмір пені становить суму 3066,18 грн., але не суму 3115,36 грн., яку заявлено позивачем, тому в решті позовної вимоги про стягнення пені слід відмовити, як нарахованої та заявленої необґрунтовано.

Отже, позов задовольняється частково.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Статтею 22 ГПК України встановлено загальний обов'язок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В даному випадку, відповідач не надав суду доказів, які могли б свідчити про належне виконання ним договірних зобов'язань.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Буммір" (84331, м. Краматорськ Донецької області, бул. Краматорський, буд. 14-А, код ЄДР 20316248, р/р № 07 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 335076) на користь Іноземного підприємства "Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед" (07442, смт. Велика Димерка Броварського району Київської області, 51 км Санкт Петербурзького шосе, код ЄДР 21651322, п/р № 7019 в ПАТ Сітібанк, МФО 300584) суму 30816 (тридцять тисяч вісімсот шістнадцять) грн. 13 коп. основного боргу, суму 521 (п'ятсот двадцять одна) грн. 18 коп. - 3% річних, суму 4396 (чотири тисячі триста дев'яносто шість) грн. 33 коп. втрат від інфляції, суму 3066 (три тисячі шістдесят шість) грн. 18 коп. пені та суму 1808 (одна тисяча вісімсот вісім) грн. 73 коп. судового збору.

Видати наказ.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 21.01.2015 р.

Суддя М.В. Мірошниченко