ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2015 р.Справа № 923/1235/14
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді Головея В.М.,

Суддів: Колоколова С.І., Шевченко В.В.

при секретарі судового засідання: Максіміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Єгоров В.С. (за довіреністю),

від відповідача - Колганова Ю.М. (за довіреністю), Пирожок Є.В. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду Херсонської області від 04.11.2014

по справі № 923/1235/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль»

про стягнення 40 091 604,63 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 13.01.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014р. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - ПАТ «НАК Нафтогаз України», позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» (далі - ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль», відповідач) про стягнення основної суми боргу 32 067 869,25 грн., пені - 3 341 221,28 грн., суми на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочки - 3 633 154,23 грн., 3% річних у розмірі 1 049 359,87 грн. та судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов, укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. №13/2489-ТЕ-33 не розрахувався в повному обсязі та своєчасно у встановлені договором строки за придбаний природний газ, а тому повинен сплатити борг, пеню передбачену умовами договору, понесені позивачем втрати від інфляції та 3% річних, нарахування яких передбачено умовами договору і ст. 625 ЦК України.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 04.11.2014 по справі №923/1235/14 позовні вимоги ПАТ «НАК Нафтогаз України» задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 32 067 869, 25 грн. основного боргу, 3 633 154,23 грн. з врахуванням встановленого індексу інфляції, 1 049 359,87 грн. - 3% річних, 1,00 грн. - пені, 73 080,00 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване наявністю порушень умов договору щодо своєчасної оплати за газ з боку ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» та обґрунтованістю вимог позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Щодо позовних вимог про стягнення пені у сумі 3 341 221,28 грн. суд першої інстанції відповідно із п.3 ст. 551 ЦК України, п.3 ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України зменшив її розмір до 1,00 грн. з посиланням на матеріальні інтереси сторін.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, ПАТ «НАК Нафтогаз України» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати в частині зменшення пені та в цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 3 341 220,28 грн., в іншій частині рішення - залишити без змін, судові витрати покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ПАТ «НАК Нафтогаз України» послалось на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права.

25.12.2014 ухвалою Одеського апеляційного господарського суду розгляд даної справи згідно з ст. 77 ГПК України було відкладено до 13.01.2015.

В судовому засіданні 13.01.2015 представник позивача надав пояснення, якими підтримав вимоги апеляційної скарги та просив останню задовольнити.

Представники відповідача в судових засіданнях від 25.12.2014 та 13.01.2015 надали пояснення, в яких просили відмовити позивачу в задоволенні апеляційної скарги у зв'язку з необґрунтованістю останньої та залишити рішення господарського суду без змін.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 28.12.2012р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» (покупець) укладений договір №13/2489-ТЕ-33 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір), за умовами якого, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України», за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) (п. 1.2. договору).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач у період з січня по грудень 2013 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 52 333 668,80 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які без зауважень підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками.

Відповідачем частково виконано зобов'язання з оплати поставленого природного газу та перераховано на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 20 265 799,55грн., що підтверджується довідкою про операції та довідкою про сальдо.

08 жовтня 2014 року між Територіальним органом казначейства у Херсонській області, Департаментом фінансів Херсонської обласної державної адміністрації, Департаментом бюджету і фінансів Херсонської міської ради, Департаментом житлово-комунального господарства Херсонської міської ради, ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль», ПАТ «НАК «Нафтогаз України» укладений договір № 674/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік»), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті Д 6 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 р. № 30.

Даним Договором визначено порядок проведення взаєморозрахунків, в тому числі погашення заборгованості за спожитий природний газ 2013 року згідно з договором від 28.12.2012 р. №13/2489 ТЕ-33.

Сума договору складає 32 067 869,25 грн.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором. Договір є дійсним лише у разі проведення відповідного фінансування (п. п. 14, 15 договору).

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки відповідача, станом на 23.10.2014р. заборгованість останнього перед позивачем складає 32 067 869,25 грн. (а.с. 88).

Враховуючи те, що відповідачем не надано належних доказів погашення зазначеної заборгованості, місцевий господарський суд, з яким погоджується судова колегія, з урахуванням приписів ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, дійшов висновку щодо правомірності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

Водночас, порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За вимогами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Згідно з ч. 2 ст. 615 та ч. 2 ст. 625 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок нарахованих сум 3% річних та інфляції, колегія суддів дійшла висновку, що їх зроблено методологічно та арифметично правильно.

Враховуючи викладені обставини та приписи ст. 625 ЦК України колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив позовну вимогу в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних та суму інфляційних втрат.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 3 341 221,28 грн., та висновків місцевого суду щодо необхідності зменшення розміру вказаної пені до 1,00 грн., колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Право на нарахування пені сторони узгодили в п.7.2. договору, яким передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору, продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю, або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів, дійшла висновку, що він зроблений арифметично і методологічно правильно, з урахуванням умов договору, чинного законодавства, періодів прострочки та розміру прострочених грошових сум.

Вирішуючи спір у частині стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов'язання з оплати отриманого природного газу, господарський суд виходив з наявності правових підстав для зменшення заявленої до стягнення суми пені до 1,00 грн.

Предметом апеляційного оскарження у даній справі є питання про необґрунтованість зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача внаслідок прострочення виконання зобов'язання з оплати отриманого природного газу.

У відповідності до ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 233 Господарського кодексу України передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відмовляючи частково у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, місцевий господарський суд, на підставі ст.83 ГПК України зменшив розмір нарахованої позивачем пені до 1,00 грн., посилаючись на те, що застосування до відповідача штрафних санкцій у повному обсязі може привести ще до більш тяжкого фінансового стану, в якому він знаходиться на теперішній час. При цьому місцевий суд вказав, що позивач не довів наявність понесених ним збитків саме за порушення відповідачем зобов'язань за договором.

Проте, з вказаним висновками господарського суду погодитись не можна, враховуючи наступне.

Згідно з приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 ЦК України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 названого Кодексу).

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Частиною першою статті 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру нарахованої пені та штрафу до 1,00 грн. В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилається на те, що газ був придбаний виключно для виробництва теплової енергії та постачання послуги з централізованого опалення таким категоріям споживачів як населення та релігійні організації. Однак зазначені категорії споживачів оплату за надані послуги своєчасно не здійснювали.

Відповідно до підпункту 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка доказам, якими заявник обґрунтовує клопотання про зменшення неустойки.

Колегією суддів при розгляді клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій враховується, що:

- заборгованість за поставлений позивачем природний газ, який використовувався виключно для подальшої реалізації теплової енергії населенню та релігійним організаціям (споживачам), виникла у зв'язку з тим, що останні несвоєчасно розраховуються за надані послуги;

- ступінь виконання відповідачем основного зобов'язання за договором на купівлю-продаж природного газу № 13/2489-ТЕ-33 від 28.12.2012р. (станом на час розгляду справи заборгованість за поставлений природний газ не сплачена у повному обсязі),

- позивач належить до державного сектору економіки,

- за договором № 13/2489-ТЕ-33 від 28.12.2012р. постачався імпортований природній газ, який Компанія отримує за зовнішньоекономічними контрактами,

- доказів, які б вказували на імовірність збитків або засвідчували наявність збитків у позивача, у зв'язку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобов'язань відповідачем матеріали справи не містять.

З урахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів вважає правильним врахувати, що при винесенні рішення про стягнення розміру господарський суд повинен був врахувати інтереси обох сторін спору та зменшити заявлені до стягнення пеню у два рази, тим самим, частково задовольнивши клопотання відповідача про зменшення заявленої до стягнення суми пені. Відповідно, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня у розмірі 1 670 610,64 грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду зміні, в частині зменшення суми пені до 1,00 грн. та в цій частині рішення суду першої інстанції необхідно викласти у новій редакції: «Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» в частині стягнення пені в розмірі 3 341 221,28 грн. - задовольнити частково. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» суму пені в розмірі 1 670 610,64 грн.» В іншій частині рішення господарського суду залишити без змін.

Статтею 33 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Керуючись ст. 99, 101-105 ГПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

1). Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - задовольнити частково.

2). Рішення господарського суду Херсонської області від 04.11.2014 - в частині зменшення розміру пені до 1,00 грн. змінити, виклавши другий пункт резолютивної частини рішення, в наступній редакції:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» суми пені в розмірі 3 341 221,28 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» суму пені в розмірі 1 670 610,64 грн.».

3). В іншій частині рішення господарського суду залишити без змін.

4). Зобов'язати господарський суд Херсонської області видати накази відповідно до резолютивної частини цієї постанови з зазначенням у них всіх необхідних реквізитів сторін.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 14.01.2015 року.

Головуючий суддя Головей В.М.

Судді Колоколов С.І.

Шевченко В.В.