КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2015 р. Справа№ 927/1192/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Анісімовій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №01-07 від 06.11.2014 року Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення господарського суду Чернігівської області від 14.10.2014 року

у справі № 927/1192/14 (суддя - Моцьор В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ»

до 1. Фізичної особи-підприємця Клюйко Григорія Васильовича

2.Відкритого акціонерного товариства «Національна

акціонерна страхова компанія «Оранта»

3.Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Україна»

про стягнення 444 509,09 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Войстрикова К.М., представник за довіреністю б/н від 10.01.2014 року,

від відповідача 1: Сащенко Ю.В., представник за довіреністю б/н від 01.06.2014 року,

від відповідача 2: Павлович В.І., представник за довіреністю №08-03-29/189-14 від 04.08.2014 року,

Савісько В.В., представник за довіреністю №08-03-29/62-14 від 26.02.2014 року,

від відповідача 3: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» (позивач у справі) звернулося до господарського суду Чернігівської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Клюйко Григорія Васильовича (відповідач 1), Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (відповідач 2) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» (відповідач 3) про стягнення 444 509, 09 грн (а.с. 3-168 том 1).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31.01.2013 року на шляху з м. Калуга (Росія) до міста Києва, був пошкоджений належний Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» вантаж, що перевозився водієм Фізичної особи-підприємця Клюйко Г.В. Відшкодувавши заподіяні збитки власнику автомобілів (вантажу), позивач на підставі ст. 1191 ЦК України звернувся з позовом до суду про стягнення 439 517,00 грн страхового відшкодування з Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (відповідача 2) як страховика цивільно-правової відповідальності перевізника Фізичної особи-підприємця Клюйко Г.В. за договором добровільного страхування відповідальності автоперевізника №30 від 01.03.2012 року та про стягнення з Фізичної особи-підприємця, відповідача 1 -4 992,00 грн, суми франшизи.

22.08.2014 року у зв'язку з укладенням між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» угоди про врегулювання збитків від 20.03.2014 року, згідно якої залишки автомобілів, що не підлягали відновленню, Volkswagen «POLO Sedan»: XW8ZZZ61ZDG042921, XW8ZZZ61ZDG035840, XW8ZZZ61ZDG043083, були передані позивачу у справі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» подало до господарського суду Чернігівської області заяву б/н від 22.08.2014 року (вх. №2548), якою відмовилось від позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Україна», та просило суд визнати право на залишки цих автомобілів за Відкритим акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (а.с. 188-190 том 1). Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 29.09.2014 року суд прийняв відмову позивача від позовних вимог до відповідача 3 (а.с. 31-32 том 2).

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 14.10.2014 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Клюйко Григорія Васильовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» 4 992,00 грн та 99,84 грн судового збору. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» 439 517,09 грн страхового відшкодування та 8 790,34 грн судового збору. Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» передати залишки тотально пошкоджених автомобілів марки Volkswagen «POLO Sedan» за номерами кузовів: XW8ZZZ61ZDG042921, XW8ZZZ61ZDG035840, XW8ZZZ61ZDG043083 Відкритому акціонерному товариству «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (а.с. 106-119 том 2).

Приймаючи рішення, господарський суд Чернігівської області встановив факт настання відповідальності автоперевізника Фізичної особи-підприємця Клюйко Г.В., а тому згідно положень ст. ст. 990, 1166, 1191, 1194 ЦК України, ст. ст. 9, 20 Закону України «Про страхування» визнав доведеними та правомірними позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» про стягнення сплачених збитків у загальному розмірі 444 509,09 грн з Фізичної особи-підприємця Клюйко Григорія Васильовича, як перевізника за договором №SIDL/2012 від 01.10.2012 року на транспортно-експедиторське обслуговування і страхувальника за договором добровільного страхування відповідальності автоперевізника №30 від 01.03.2012 року та Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», як страховика за договором добровільного страхування №30 від 01.03.2012 року, та про передачу позивачем залишків тотально пошкоджених автомобілів Відкритому акціонерному товариству «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Не погодившись із прийнятим рішенням, Відкрите акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», 27.10.2014 року подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 14.10.2014 року у справі №927/1192/14 та відмовити повністю у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що вина водія Ковальчука Євгена Володимировича, який керував автомобілем Мерседес Бенц реєстраційний номер СВ 9272 АТ з причепом р.н. СВ 3901 ХТ, на якому перевозились автомобілі Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше України», не встановлена у визначеному законом порядку, оскільки відсутні будь-які рішення судів про визнання цього водія винним у скоєні дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2014 року апеляційну скаргу №01-07 від 06.11.2014 року Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення господарського суду Чернігівської області від 14.10.2014 року у справі №927/1192/14 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 22.12.2014 року.

17.12.2014 року через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив б/н від 12.12.2014 року (вх. №09-11/20219) на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти вимог апеляційної скарги, просить рішення господарського суду Чернігівської області від 14.10.2014 року залишити без змін. Поданий відзив разом з доданими до нього банківськими виписками долучений судом до матеріалів справи.

Від відповідача 1, Фізичної особи-підприємця Клюйко Григорія Васильовича, 17.12.2014 року через канцелярію Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив б/н від 14.10.2014 року (вх. №09-11/20220) на апеляційну скаргу, в якому відповідач 1 просить суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги та залишити рішення господарського суду Чернігівської області від 14.10.2014 року у справі №927/1192/14 без змін. Поданий відзив долучений судом до матеріалів справи.

Враховуючи неявку у судове засідання представників відповідача 3, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, ухвалою Київського апеляційного господарського суду розгляд справи було відкладено на 19.01.2015 року.

14.01.2015 року через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» надійшли додаткові пояснення №01-07/11 від 12.01.2015 року (вх. №09-11/289/15) до апеляційної скарги, в яких апелянт посилається також на невірність визначення судом на підставі наявних в матеріалах справи звітів про оцінку автомобілів (вантажу) розміру фактично завданих збитків власнику автомобілів Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Україна». Подані пояснення разом з доданими документами долучені судом до матеріалів справи.

Представник апелянта в судовому засіданні 19.01.2015 року підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 14.10.2014 року у справі №927/1192/14 та відмовити повністю у задоволені позовних вимог.

У судовому засіданні 19.01.2015 року представники позивача та відповідача 1 заперечили проти вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у поданих суду відзивах на апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Україна», відповідач 3 у справі, не скористався правом участі в судовому засіданні, хоча про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

01.09.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» (перевізник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» (замовник за договором, відповідач 3 у справі) укладено договір №010912К про надання транспортних послуг (а.с. 28-30 том 1), відповідно до п. 1.1 якого перевізник зобов'язався надавати послуги з організації і виконання перевезень легкових автомобілів (вантаж) у міжнародному сполученні з м. Калуга (Росія) до м. Вишневе (Україна, Київська область) в обсягах, що визначаються замовником відповідно до п. 2.1 цього договору (послуги), а замовник зобов'язався надавати вантаж для перевезення, забезпечувати приймання вантажу в пункті призначення (як визначено у п. 3.1.6 цього договору) та оплачувати надані послуги.

Згідно п. 1.2 договору №010912К, перевізник забезпечує перевезення вантажу власним спеціалізованим рухомим складом (автовоз). Перевізник на власний ризик та за власний рахунок вправі залучати до перевезення вантажу третіх осіб. Перевізник несе повну відповідальність за дії підрядників третіх осіб, залучених до перевезення вантажу.

На виконання вищезазначеного договору №010912К від 01.09.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Клюйко Григорієм Васильовичем (перевізник за договором, відповідач 1 у справі) 01.10.2012 року укладено договір №SIDL/2012 на транспортно-експедиторське обслуговування (а.с. 31 том 1), відповідно до якого замовник доручив, а перевізник взяв на себе зобов'язання по організації транспортно-експедиторського обслуговування експортно-імпортного вантажоперевезення у відповідності з заявками, що являються невід'ємною частиною даного договору (п. 1.1 договору).

Згідно п.п. 4.1.1., 4.1.6. договору перевізник зобов'язався організувати перевезення і здійснення транспортно-експедиційного обслуговування вантажу по заявці замовника та доставку вантажу до вказаного пункту призначення і здачу його уповноваженій особі в цілості і збереженості згідно заявці.

Пунктом 6.6. договору погоджено, що сторона, яка залучила третю особу до виконання своїх зобов'язань по договору, несе перед іншою стороною відповідальність за невиконання чи неналежне виконання обов'язків третьою особою, як за свої власні, крім випадків, визначених в п. п. 7.1.-7.3. договору.

30.01.2013 року на виконання умов договору №SIDL/2012 перевізником -Фізичною особою-підприємцем Клюйко Г.В., прийнято вантаж, а саме автомобілі у загальній кількості 8 одиниць Volkswagen «POLO Sedan»: XW8ZZZ61ZDG043076, XW8ZZZ61ZDG035689, XW8ZZZ61ZDG042937, XW8ZZZ61ZDG042958, XW8ZZZ61ZDG043004, XW8ZZZ61ZDG042921, XW8ZZZ61ZDG035840, XW8ZZZ61ZDG043083 для перевезення у належному стані та кількості, що підтверджується наявною в матеріалах справи міжнародною товарно-транспортною накладною №196662 (а.с. 41 т. 1).

Згідно ст.1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 року, до якої Україна приєдналася 01.08.2006 року, ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Як передбачено ст. 4 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст.9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником; якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній.

З огляду на зазначене, господарським судом Чернігівської області вірно встановлено, що факт прийняття Фізичною особою-підприємцем Клюйко Г.В. для перевезення вантажу у належному стані та кількості підтверджується належними та допустимим доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, Фізична особа-підприємець Клюйко Г.В., як перевізник, застрахував свою цивільно-правову відповідальність за втрату та пошкодження вантажу відповідно до договору добровільного страхування відповідальності автоперевізника №30 від 01.03.2012 року, укладеного між ним та Відкритим акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (а.с. 32-40 том 1).

Пунктом 2.1. договору страхування передбачено, що предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з: його обов'язком відшкодувати шкоду чи збитки, завдані третім особам під час надання ним послуг з перевезення майна; здійсненням ним додаткових витрат, зазначених у договорі. Відповідальність страхувальника підлягає страховому відшкодуванню тільки у випадку, коли зазначені шкода, збитки та витрати спричинені подіями (страховими ризиками), передбаченими договором.

Згідно п.3.1 договору страхування страховим випадком є настання відповідальності страхувальника (цивільна відповідальність страхувальника за шкоду чи збитки, завдані третім особам під час надання ним послуг з експедування майна у відповідності з п. 1.3. договору) за завдану ним третім особам під час виконання перевезення шкоду чи збиток, що підлягає відшкодуванню за законом або за рішенням судових органів, якщо шкода чи збитки спричинені застрахованими ризиками з урахуванням винятків зі страхових випадків та обмежень страхування, що визначені цим договором.

Відповідно до п. 7.3 договору страхування строк дії договору визначено з 00 годин 02 березня 2012 року до 24 години 01 березня 2013 року. Зобов'язання страховика діють упродовж періоду (строку) дії договору, за який сплачено страховий платіж згідно з п. 7.2.1 договору.

31 січня 2013 року на шляху з м. Калуга (Росія) до м. Києва (Україна), водій Ковальчук Євген Володимирович, який був залучений Фізичною особою-підприємцем Клюйком Г.В. до перевезення на підставі укладеного між ним та відповідачем 1 договору від 10.01.2013 року (а.с. 4 том 2), керуючи автомобілем Мерседес-Бенц д.н. СВ9272АТ з причепом д.н. СВ3901ХТ, не врахував дорожні та метеорологічні умови, в результаті чого не впорався з керуванням, автомобіль з'їхав у кювет та перекинувся. Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи і складеними за фактом настання дорожньо-транспортної пригоди копією Ухвали про відмову у порушенні справи про адміністративне правопорушення від 31 січня 2013 року відділення батальйону дорожньо-патрульної служби Державної інспекції з безпеки за дотриманням дорожнього руху по Калужскій області та копією Довідок про дорожньо-транспортну пригоду від 31 січня 2013 року (а.с. 42, 43 том 1).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений вантаж, що перевозився, а саме автомобілі Volkswagen «POLO Sedan»: XW8ZZZ61ZDG043076, XW8ZZZ61ZDG035689, XW8ZZZ61ZDG042937, XW8ZZZ61ZDG042958, XW8ZZZ61ZDG043004, XW8ZZZ61ZDG042921, XW8ZZZ61ZDG035840, XW8ZZZ61ZDG043083, в загальній кількості вісім одиниць, про що свідчать Довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 31 січня 2013 року (а.с. 44-47 том 1) та про що зроблені відповідні записи на звороті міжнародної товарно-транспортної накладної №196662 (а.с. 41 том 1).

Відповідно до наявних в матеріалах справи звітів оцінювача Захарченка О.М. - суб'єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-АСІСТАНС» про оцінку автомобілів від 14 березня 2013 року №547, №548, №549, №551, №552, №553, №554 та звіту про оцінку автомобілів від 15 березня 2013 року №550, загальна сума матеріального збитку, завдана власнику вантажу Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» через ушкодження автомобілів, становить 444 509,09грн (а.с. 51-139 том 1).

Згідно умов п. 5.3.1 договору №010912К перевізник (Товариство з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ») несе повну матеріальну відповідальність за пошкодження вантажу, втрату товарного вигляду вантажу, повне або часткове знищення вантажу в обсязі заподіяних збитків, що сталися з вини перевізника або третіх осіб під час завантаження/розвантаження, або під час перевезення вантажу. А саме, перевізник несе відповідальність перед замовником: - у сумі повної вартості вантажу при тотальній загибелі вантажу; - у сумі, необхідній для доукомплектації, ремонту чи відновлення вантажу, якщо таке відновлення є можливим. Спричинені збитки мають бути відшкодовані перевізником при настанні такого випадку протягом 14 календарних днів з моменту надання замовником відповідних претензій, якщо сторонами письмово не погоджені інші терміни відшкодування додатково.

Приписами ст. 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Аналогічні норми визначені в ст. 314 ГК України.

Як визначено ст. 3 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов'язки, як за власні дії і недогляди.

Згідно ч. 1, 2 ст. 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки. Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Загальною умовою відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу є вина, наявність якої припускається. Перевізник повинен довести свою невинність шляхом посилання на обставини: по-перше, яким не міг запобігти та по-друге, усунення яких від нього не залежало.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме зі складеної за фактом настання дорожньо-транспортної пригоди Ухвали про відмову у порушенні справи про адміністративне правопорушення від 31 січня 2013 року (а.с. 42 том 1), дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений вантаж (автомобілі), що належав Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Україна», сталася внаслідок того, що водій Ковальчук Є.В. не врахував дорожніх та метеорологічних умов та не справився з керуванням транспортного засобу. Тобто, у даній ухвалі відділення батальйону дорожньо-патрульної служби Державної інспекції з безпеки за дотриманням дорожнього руху по Калужскій області чітко вказано, що водій не врахував дорожньої обстановки, хоча згідно з ч.1 ст. 13 Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року (яка від імені СССР підписана 08.11.1968 року і ратифікована Президіумом Верховної Ради СССР 29.04.1974 року) водій транспортного засобу зобов'язаний при зміні швидкості руху постійно враховувати дорожні обставини, в тому числі рельєф місцевості, стан дороги і транспортного засобу, його навантаження, атмосферні умови і інтенсивність руху, щоб мати можливість зупинити транспортний засіб в конкретних умовах видимості в напрямку руху, а також перед будь-якою перешкодою, якe водій може передбачити.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що вина водія Ковальчука Є.В. у настанні дорожньо-транспортної пригоди, а саме вина у перекиданні транспортного засобу та пошкодженні вантажу (автомобілів), що ним перевозився, доводиться наявними доказами у справі, оскільки саме у зв'язку з неврахуванням водієм дорожніх та метеорологічних умов, які він повинен був і міг врахувати, і з врахуванням цих дорожніх обставин міг вчинити певні дії сталось перекидання транспортного засобу (тобто існує прямий причинно-наслідковий зв'язок між діями (бездіяльністю) водія та спричиненими наслідками).

Враховуючи приписи ст. 924 ЦК України, ст. 3, ч. 1, 2 ст. 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів за такі дії водія Ковальчука Є.В., перевізник - Фізична особа-підприємець Клюйко Г.В. несе відповідальність як за свої власні, що значить настання відповідальності перевізника - Фізичної особи-підприємця Клюйко Г.В. за пошкодження вантажу.

20.05.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» пред'явило Товариству з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» претензію №91/В на суму 96648,35 доларів США, з яких сума заподіяних збитків ушкодженням вантажу склала 607914,27грн. (а.с. 140-141 том 1).

01.06.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» надіслало Товариству з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» уточнення до претензії №91/В від 20 травня 2013 року, відповідно до якого, враховуючи звіти про оцінку автомобілів, розмір заподіяних збитків становив 60827,43 доларів США, які Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» просило відшкодувати (а.с. 142-144 том 1).

В подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ», позивач у справі, на виконання умов договору №010912К відшкодувало Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Україна», власнику пошкоджених автомобілів, завдані збитки, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» №544 від 16 травня 2014 року (а.с. 154 том 1), листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» (а.с. 155 том 1), банківськими виписками по особовому рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ», які разом з нотаріально засвідченим перекладом подані в суд апеляційної інстанції (а.с. 201-224 том 2).

Одночасно, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду відхиляє твердження апелянта, що вказані документи не можуть підтверджувати сплату позивачем коштів саме за заподіяні збитки в результаті даної ДТП, оскільки як вбачається із банківських виписок (а.с. 201-224 том 2) в графі «Деталі» зазначено реквізити, а саме номер 91/В, претензії Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» до Товариство з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ», яка виставлялась останньому 20.05.2013 року. Відтак, дані обставини дають підстави стверджувати, що сплачені позивачем на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» кошти, були спрямовані саме на сплату заподіяних збитків.

Відповідно до умов п.6.1 договору №SIDL/2012 перевізник (Фізична особа-підприємець Клюйко Г.В.) і замовник (Товариство з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ») несуть повну відповідальність в розмірі прямих збитків, спричинених невиконанням або неналежним виконанням пунктів даного договору, з урахуванням положень Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 року та у відповідності з діючим законодавством України.

Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відтак, виплативши власнику пошкоджених автомобілів шкоду завдану при перевезенні даного вантажу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» набуло право вимоги до винної особи.

31 серпня 2013 року позивач у справі надіслав Фізичній особі-підприємцю Клюйко Г.В. претензію №1300777 з вимогою на протязі місяця відшкодувати збитки, спричинені ушкодженням вантажу в сумі 60827,43 доларів США (а.с. 145 т.1).

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність Фізичної особи-підприємця Клюйко Г.В. була застрахована Відкритим акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» за договором добровільного страхування відповідальності автоперевізника №30 від 01.03.2012 року, відповідач 1 звернувся до страховика з заявою про страхову виплату (а.с. 11 том 2), проте Відкрите акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» не здійснило виплати страхового відшкодування, оскільки підстави для такої виплати, за твердженням відповідача 2, були відсутні у страховика, про що він зазначив у листі №09-02-09 (а.с.180 том 1).

Також, матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до Фізичної особи-підприємця Клюйко Г.В. з вимогою відшкодувати заподіяні збитки ушкодженням вантажу в розмірі безумовної франшизи - 4 492,00грн (а.с. 156-159 том 1) та до Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» з вимогою відшкодувати заподіяні збитки ушкодженням вантажу за мінусом безумовної франшизи - 439 517,09 грн (а.с. 161-163 том 1).

За змістом ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу п. 12 ч. 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є - страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Аналогічна норма міститься в ст. 979 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно п. 3.1.1. договору добровільного страхування страховим випадком визнається настання відповідальності страхувальника за завдану ним шкоду чи збиток третім особам під час виконання перевезення транспортними засобами, що зазначені у додатку 3 до цього договору, згідно з обраними ризиками, а також зі строком та місцем дії договору. А п. 3.2.1. договору до страхових ризиків віднесена відповідальність за повну загибель, нестачу чи пошкодження майна, прийнятого до перевезення або експедирування.

Фактом, що підтверджує настання події, яка може бути визнана страховим випадком за умовами договору є претензія, заявлена страхувальнику у письмовій формі третьою особою, або судовий позов до нього (п. 3.3. договору добровільного страхування).

Як передбачено п. 4.2.4. договору добровільного страхування не вважається страховим випадком подія, що сталася у зв'язку чи внаслідок надзвичайного і невідворотного стихійного лиха, а саме: ураган, буря, буран, землетрус, смерч, торнадо, тайфун, цунамі, шторм, селевий потік, снігова лавина, виверження вулкану тощо.

Заперечуючи проти позовних вимог, Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на підставі п. 4.2.4. договору та, посилаючись на те, що перекидання транспортного засобу сталося внаслідок покриття дороги ожеледицею, стверджує, що дана подія не може вважатись страховим випадком.

Апеляційний господарський суд зазначає, що жодною із сторін не надано належних та допустимих доказів в порядку вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України, які підтверджували б факт покриття ділянки дороги, на якій сталась ДТП, ожеледицею. Наявні докази у справі (про які зазначалось вище) свідчать, що дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок неврахування водієм дорожніх і метеорологічних умов та втрати ним керування транспортним засобом. Письмові пояснення водія Ковальчука Є.В. подані апелянтом до апеляційної скарги (а.с. 166 том 2) не можуть вважатись належними та допустимими доказами, оскільки не містять жодних реквізитів такого документа, ні адресата, ні відмітки про прийняття/подання/відправлення таких пояснень, такі пояснення не підтверджують метеорологічні умови та стан покриття даної ділянки дороги.

Окрім того, серед переліку тих стихійних лих, що передбачені п.4.2.4. договору страхування, у зв'язку з якими сталася подія і, які б виключали таку подію зі страхового випадку, сторонами не передбачено ожеледицю, на яку посилається апелянт.

Одночасно, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду відхиляє твердження апелянта, про відсутність страхового випадку так як, водій, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду не є співробітником Фізичної особи-підприємця Клюйко Г.В., оскільки між ними існує не трудова угода, як того вимагає п. 1.12 договору страхування №30, а цивільно-правова угода.

Відповідно до п. 3.1.1.1 Правил добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника/експедитора) №118, затверджених рішенням Правління НАСК «Оранта» від 06.02.2007 року №51, які надані відповідачем 2 у справі, за договором, що укладається на підставі цих Правил, страхується відповідальність страхувальника на випадок настання відповідальності за повну загибель, нестачу чи пошкодження майна, прийнятого до перевезення або експедирування згідно з положеннями міжнародних транспортних конвенцій, що застосовуються в обов'язковому порядку або відповідно до умов договору перевезення. Для міжнародних автомобільних перевезень - міжнародною Конвенцією про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів від 19.05.1956 р зі змінами та доповненнями згідно з Протоколом від 05.07.1978 р. (а.с. 40-47 том 2). Такі ж приписи містяться і у п. 3.2.1.1. договору страхування.

Колегія суддів, звертає увагу на те, що згідно з ст. 3 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов'язки, як за власні дії і недогляди. Дане положення Конвенції, посилання на яку міститься і в самому договорі страхування №30 і в Правилах добровільного страхування відповідача 2 і застосування якої є обов'язковим для сторін, не передбачає, що особи залучені перевізником до перевезення повинні перебувати виключно у трудових відносинах з перевізником, чи мати відповідний трудовий договір.

Як уже зазначалось вище, у Фізичної особи-підприємця Клюйко Г.В. (відповідача 1) настала відповідальність за заподіяну шкоду майну Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Україна».

Таким чином, оскільки настала відповідальність страхувальника, відповідача 1, за заподіяні збитки (що обумовлено п. 3.1.1. договору страхування), надіслано претензію на їх відшкодування (що передбачено п. 3.3. договору), то настав страховий випадок, передбачений договором страхування, а відтак і виник обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику чи третім особам.

Згідно ч. 16 ст.9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Аналогічна норма міститься в ст.990 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 5.1 договору страхування ліміт відповідальності страховика складає 800 000,00 грн на один транспортний засіб, безумовна франшиза за кожним страховим випадком - 4 992,00 грн (п. 6.1.1. договору страхування).

Колегія суддів зазначає, що розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач з відповідачів, визначений ним на підставі звітів про оцінку автомобілів від 14 березня 2013 року №547, №548, №549, №551, №552, №553, №554 та звіту про оцінку автомобілів від 15 березня 2013 року №550 оцінювача Захарченка О.М. - суб'єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-АСІСТАНС», відповідно до яких загальна сума матеріального збитку, завдана власнику вантажу Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» через ушкодження автомобілів, була визначена у розмірі 444 509,09 грн. Жодною із сторін не заперечувалось дійсність даних у цих звітах, відповідачами не заявлялись клопотання (ні в процесі розгляду справи, ні в досудовому порядку вирішенні спору) про проведення повторної оцінки пошкоджених автомобілів, сторони не оспорювали результати, зазначені у складених звітах, що дає підстави вважати, що розмір матеріального збитку, визначений позивачем, підтверджується належними доказами у справі.

Беручи до уваги наведене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» про стягнення з Фізичної особи - підприємця Клюйко Григорія Васильовича 4 992,00 грн франшизи та про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 439 517,09грн страхового відшкодування є правомірними, доведеними належними та допустимими доказами, а відтак висновок господарського суду Чернігівської області про задоволення позову в цій частині є законним та таким, що відповідає дійсним обставинам справи.

Як вбачається з позовної заяви, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» просило суд зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» (відповідача 3) передати залишки автомобілів, що не підлягали відновленню, Volkswagen «POLO Sedan»: XW8ZZZ61ZDG042921, XW8ZZZ61ZDG035840, XW8ZZZ61ZDG043083 в загальній кількості трьох одиниць, Відкритому акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (відповідачеві 2), але від даної позовної вимоги позивач відмовився, подавши заяву б/н від 22.08.2014 року (вх. №2548 від 26.08.2014 року). Заявлена відмова від позовних вимог прийнята господарським судом Чернігівської області, про що зазначено в описовій частині ухвали суду від 29.09.2014 року (а.с. 31-32 том 2).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

У п. 4.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» надане роз'яснення, що питання про припинення провадження у справі в частині позовних вимог, а так само про залишення позовних вимог у певній частині без розгляду господарський суд вирішує у резолютивній частині рішення, яке приймається по суті справи. Відповідні процесуальні дії суд може вчиняти й шляхом винесення відповідної ухвали як окремого процесуального документа, продовжуючи розгляд справи в іншій частині.

Таким чином, приймаючи відмову від позовних вимог позивача до відповідача 3 господарський суд Чернігівської області повинен був припинити провадження у справі у даній частині позову на підставі п. 4 ч. 1ст. 80 ГПК України, про що зазначити в резолютивній частині ухвали суду чи рішення суду, однак місцевий господарський суд не вчинив даної процесуальної дії.

Враховуючи зазначене, в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» про зобов'язання передати залишки тотально знищених автомобілів провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Також у заяві про відмову від позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» б/н від 22.08.2014 року (вх. №2548 від 26.08.2014 року), Товариство з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» просило суд визнати право на залишки автомобілів, що не підлягали відновленню, Volkswagen «POLO Sedan»: XW8ZZZ61ZDG042921, XW8ZZZ61ZDG035840, XW8ZZZ61ZDG043083 в загальній кількості трьох одиниць, за Відкритим акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». А в заяві про уточнення позовних вимог б/н від 05.09.2014 року позивач просив суд після відшкодування збитків залишки тотально пошкоджених автомобілів Volkswagen «POLO Sedan»: XW8ZZZ61ZDG042921, XW8ZZZ61ZDG035840, XW8ZZZ61ZDG043083 в загальній кількості трьох одиниць передати Відкритому акціонерному товариству «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». (а.с. 1 том 2).

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає, що її права порушені, невизнані або оспорювані, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Враховуючи те, що позивачем заявлено вимоги про захист права іншої особи в даному випадку права відповідача 2 на залишки тотально знищених автомобілів, в той час як відповідач 2 не скористався правом на звернення із зустрічною позовною заявою щодо передачі йому залишків автомобілів, що не підлягали відновленню: Volkswagen «POLO Sedan»: XW8ZZZ61ZDG042921, XW8ZZZ61ZDG035840, XW8ZZZ61ZDG043083 в загальній кількості трьох одиниць, а також враховуючи, що матеріали справи не містять відмови позивача чи відповідача 2 від передачі/прийнятті таких залишків, то колегія суддів зазначає, що на час прийняття рішення у даній справі відсутні докази порушення права відповідача 2 на залишки автомобілів, що не підлягали відновленню. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що норми ні матеріального, ні процесуального права не передбачають можливості позивача заявляти вимогу до самого себе й просити суд постановити рішення про зобов'язання його (позивача) вчинити будь-які дії на користь відповідача, оскільки такі дії він може вчинити добровільно.

З огляду на наведене, рішення господарського суду Чернігівської області у справі №927/1192/14 в частині задоволення даної вимоги позивача, яким зобов'язано позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» передати залишки тотально пошкоджених автомобілів марки Volkswagen «POLO Sedan» за номерами кузовів: XW8ZZZ61ZDG042921, XW8ZZZ61ZDG035840, XW8ZZZ61ZDG043083 відповідачу - Відкритому акціонерному товариству «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» є передчасним, а тому Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів, керуючись ст.ст. 103, 104 ГПК України, дійшла до висновку про часткове скасування рішення господарського суду Чернігівської області від 14.10.2014 року у справі №927/1192/14 з викладенням його резолютивної частини в іншій редакції, а саме стягнути з Фізичної особи-підприємця Клюйко Григорія Васильовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» 4 992,00грн., стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» 439 517,09грн. страхового відшкодування. Провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» про зобов'язання передати залишки автомобілів, що не підлягали відновленню, Volkswagen «POLO Sedan»: XW8ZZZ61ZDG042921, XW8ZZZ61ZDG035840, XW8ZZZ61ZDG043083 в загальній кількості трьох одиниць, Відкритому акціонерному товариству «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» припинити. В задоволенні позову про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» передати залишки тотально пошкоджених автомобілів марки Volkswagen «POLO Sedan» за номерами кузовів: XW8ZZZ61ZDG042921, XW8ZZZ61ZDG035840, XW8ZZZ61ZDG043083 Відкритому акціонерному товариству «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладаються на Відкрите акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 103, п.4 ч. 1 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу №01-07 від 06.11.2014 року Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення господарського суду Чернігівської області від 14.10.2014 року у справі №927/1192/14 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 14.10.2014 року у справі №927/1192/14 скасувати частково.

3. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Клюйко Григорія Васильовича (вул. Незалежності, 78. кв. 48, м. Чернігів, 14035, код ЄДРПОУ 3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» (вул. Алейова, 4, 04011 Кошице, Словаччина, ICO 45400164, IC DPH: SK , банк: Татра Банк а.с. Ходзво наместіє 3, 811 06 Братіслава, Словаччина, р/р Acc: /1100 IBAN: SK20 1100 0000 0029 2883 1433, SWIFT: TATRSKBX) 4 992 (чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто дві) грн. 00 коп франшизи та 99 (дев'яносто дев'ять) грн 84 коп судового збору.

3. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (вул. Здолбунівська, 7д, м. Київ, 02081, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» (вул. Алейова, 4, 040 11 Кошице, Словаччина, ICO 45 400 164, IC DPH: SK , банк: Татра Банк а.с., Ходзво наместіє 3, 811 06 Братіслава, Словаччина, р/р Acc: /1100 IBAN: SK20 1100 0000 0029 2883 1433, SWIFT: TATRSKBX) 439517 (чотириста тридцять дев'ять тисяч п'ятсот сімнадцять) грн. 09 коп страхового відшкодування та 8790 (вісім тисяч сімсот дев'яносто) грн 34 коп судового збору.

4. Провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вакерт ЕУ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» про зобов'язання передати Відкритому акціонерному товариству «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» залишки автомобілів, що не підлягали відновленню, Volkswagen «POLO Sedan»: XW8ZZZ61ZDG042921, XW8ZZZ61ZDG035840, XW8ZZZ61ZDG043083 в загальній кількості трьох одиниць, припинити.

5. В іншій частині позову відмовити.»

4. Доручити господарському суду Чернігівської області видати накази на виконання постанови апеляційного суду.

5. Справу №927/1192/14 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий