ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2015 р. Справа № 905/2905/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І. , суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Пронюк В.Я., за довіреністю №14-182 від 15.07.14 р.;

відповідача - Коваль Л.Л., за довіреністю №39/01 від 21.11.14 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №4100Д/3) на рішення господарського суду Донецької області від 11 червня 2014 року у справі № 905/2905/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", м. Маріуполь Донецької області

про стягнення 50 088 077,45 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" про стягнення 50 088 077,45 грн., в тому числі: заборгованість в сумі 41646963,41 грн. за договором купівлі-продажу природного газу № 02/0602/12-БО від 02.02.2012 р. та нарахованих на неї 3 354 684,82 грн. пені, 3581 041,36 грн. штрафу, 80783,44 грн. інфляційних та 1424604 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Донецької області від 11 червня 2014 року у справі № 905/2905/14 (суддя Зекунова Е.В.) позов задоволено частково.

З відповідача на користь позивача стягнуто 1 677 3428,41 грн. пені, 1 790 520, 68 грн. штрафу, 783,44 грн. інфляційних та1 424 604,43 грн. -3% річних.

У задоволенні решти позовних вимоги відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 41646963,41 грн. основної заборгованості, 1 677 342,41 грн. пені та 1 790 520,68 грн. штрафу не погодився та подав на це рішення апеляційну скаргу до Харківського апеляційного господарського суду, в якій, посилаючись на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить це рішення в зазначеній частині скасувати та прийняти нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити, а в решті рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що висновок господарського суду першої інстанції про відсутність станом на 25.11.2013 р. заборгованості по договору купівлі-продажу природного газу №02/0602/12-БО від 02.02.2012 р. не відповідає обставинам справи, оскільки з матеріалів справи вбачається поставка позивачем відповідачу природного газу на загальну вартість 50 819 157,81 грн. та оплату цієї вартості частково, на суми 10 172 194,40 грн. та 5000 грн., внаслідок заборгованість відповідача станом на вказану дату становить 41 641 963,41 грн.

Також позивач вказує на те, що, зменшуючи розмір неустойки, господарський суд першої інстанції, в порушення вимог п. 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України не прийняв до уваги відсутність виняткових обставин та не врахував баланс інтересів сторін, причини невиконання відповідачем зобов'язання.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.12.14 року у справі №905/2905/14 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Потапенко В.І., суддя Плужник О.В.) апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 14.01.15 року.

Розпорядженням голови Харківського апеляційного господарського суду від 13.01.15 року, у зв'язку з відпусткою судді Потапенко В.І., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Пушай В.І., Плужник О.В.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує апеляційну скаргу.

Представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні проти її задоволення заперечує, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказує зокрема на те, що вимога про стягнення основного боргу в сумі 41646963,41 грн. не входить до предмету позову у даній справі, оскільки в мотивувальній та прохальній частинах позовної заяви містяться вимоги про стягнення лише: 3 354 684,82 грн. пені, 3581 041,36 грн. штрафу, 80783,44 грн. інфляційних та 1424604 грн. 3% річних.

Також зазначає, що господарський суд першої інстанції обґрунтовано зменшив розмір заявленої до стягнення неустойки у вигляді штрафу та пені, врахувавши відповідно до положень п. 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України виняткові обставини, що відповідач є комунальним підприємством, яке надає комунальні послуги з теплопостачання населенню за регульованим тарифом і несе прямі збитки та має скрутний фінансовий стан через непокриття органом місцевого самоврядування в порядку статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" різниці між встановленими тарифами та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг, станом на 01.09.2014 р. дебіторська заборгованість споживачів перед відповідачем складає 83 535,1 тис. грн., а відповідно до фінансової звітності, відповідач станом на 30.09.2014 р. має непокритий збиток 361 184 тис. грн. , що і стало причиною неповної та несвоєчасної оплати за договором.

Також відповідач вказує на врахування місцевим господарським судом відповідно до положень наведених статей часткової сплати боргу в сумі 20%, відсутність доказів понесення позивачем та іншими особами значних негативних наслідків через порушення відповідачем умов договору, надмірно великий розмір неустойки порівняно з нарахованими позивачем на заборгованість 3% річних та інфляційних, за рахунок яких він компенсував свої втрати внаслідок несвоєчасного отримання грошових коштів від відповідача.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матералів справи, та встановлено господарським судом першої інстанції, 06 лютого 2012 року між позивачем- Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольтепломережа" (Покупець) був укладений Договір на купівлю-продаж природного газу №02/0602/12 БО (далі - Договір, а.с.17-21).

Відповідно до п.1.1. Договору Продавець зобов'язався поставити Покупцеві імпортований природний газ, а Покупець зобов'язався приймати та оплачувати газ в обсязі, зазначеному у п.1.2. цього договору.

Пунктом 1.2 Договору встановлено, що Продавець передає Покупцю в період з 01.01.2012р. по 31.12.2012 р. природний газ в обсязі 36450 тис.грн.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п.п.4.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2012 р., а в частині проведення розрахунків - до повного здійснення (п.10.1. Договору).

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, з актів приймання-передачі природного газу від 29.02.2012 р., від 31.03.2012 р., від 30.04.2012 р., від 31.05.2012 р., від 30.06.2012 р. та від 31.07.2012 р. (а.с.11-16) вбачається, що на підставі Договору відповідач прийняв від позивача у лютому-липні 2012 року природний газ в обсязі на загальну суму 51819157 грн. 81 коп. Акти підписані обома сторонами без зауважень та скріплені печатками підприємств.

Отже, позивач свої зобов'язання за Договором протягом лютого-червня 2012 року, виконав належним чином, що відповідачем не заперечується, та підтверджується ним в судовому засіданні та у відзивах на позов і на апеляційну скаргу.

Проте, вартість поставленого газу відповідач сплачував частково, а саме на суму 10172194,40 грн. та на суму 5000 грн., внаслідок чого несплаченою залишилась вартість поставленого природного газу на суму 41641963,41 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, платіжним дорученням №3011 від 29.04.2014 р. та визнається сторонами в судовому засіданні.

Висновок господарського суду першої інстанції, що станом на 25.11.2013 року сума основної заборгованості ККП "Маріупольтепломережа" за Договором за використаний природний газ відсутня не відповідає обставинам справи.

Пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення 41641963,41 грн. заборгованості підлягають задоволенню, а висновок господарського суду про відмову в їх задоволенні не ґрунтується на фактичних обставинах справи та нормах чинного законодавства.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що вказана вимога не входить до предмету позову у даній справі через її незазначення в мотивувальній прохальній частині позову, зважаючи на наступні підстави.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до форми та змісту позовної заяви.

Зокрема в пунктах 3, 4, 5 ч. 2 вказаної статті передбачено, що позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, змісту позовних вимог та виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зазначення доказів, що підтверджують позов, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються.

В пункті 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, а підставу позову становлять обставини, якими позовач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вбачається з тексту позовної заяви, позивач в її прохальній частині зазначив загальну суму позову, яку він просить стягнути - 50088077,45 грн., але не повно зазначив лише складові цієї суми в загальному розмірі 8441114,05 грн., а саме: 3 354 684,82 грн. пені, 3581 041,36 грн. штрафу, 80783,44 грн. інфляційних та 1424604 грн. 3% річних, не вказавши при цьому основний борг в сумі 41641963,41 грн. у складі зазначеної суми позову, на який міститься посилання в мотивувальній частині позовної заяви і в розрахунку до нього.

Таким чином, зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення суми 50088077,45 грн., яка складається з 41646963,41 грн. основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу №02/0602/12-БО від 02.02.2012 р.та нарахованих на неї 3 354 684,82 грн. пені, 3581 041,36 грн. штрафу, 80783,44 грн. інфляційних та 1424604 грн. 3% річних.

Щодо позовних вимог про стягнення нарахованих на вказану заборгованість 3 354 684,82 грн. пені, 3581 041,36 грн. штрафу, 80783,44 грн. інфляційних та 1424604 грн. 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як було наведено вище, позивач виконав свій обов'язок по договору щодо поставки природного газу відповідачу, у зв'язку з чим у відповідача виник обов'язок оплатити поставлений товар у встановлені договором строки, що останнім було здійснено частково.

Таким чином, відповідач є боржником по договору, який прострочив виконання грошового зобов'язання.

Згідно з ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором чи законом.

На підставі цієї статті позивачем на суму основної заборгованості обґрунтовано нараховано до стягнення 80783,44 грн. інфляційних за період прострочення з 15.03.2012 р. по 13.04.2012 р. та 1424604 грн. 3% річних за період прострочення лютий-липень 2012 р.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов'язання настаються правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до п.7.3 у разі невиконання Покупцем умов п.4.1 Договору він зобов'язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів - додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Позивачем на підставі цього пункту договору заявлено до стягнення 3 354 684,82 грн. пені, 3581 041,36 грн. штрафу

Як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, штраф і пеня є формами одного і того ж виду забезпечення виконання зобов'язання - неустойки, а тому їх одночасне застосування не є притягнення особи двічи за одне і те саме правопорушення. Законом не встановлено обмежень щодо одночасного застосування пені і штрафу. Вказане нарахування відповідає умовам Договору, приписам ч.6 ст. 232 ГК України, статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та є арифметично вірним.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було заявлено клопотання про зменшення нарахованих до стягнення сум неустойки та пені на 95% на підставі положень п. 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України.

В обгрунтування клопотання відповідач посилався на наступні обставини.

Основним предметом діяльності ККП "Маріупольтепломережа" є виробництво, транспортування та постачання теплової і електричної енергії. Основним споживачем послуг підприємства є населення, яке складає 88% від загальної кількості споживачів.

Станом на 01.05.2014 року дебіторська заборгованість населення за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання склала 77184,5 тис. грн. При цьому законодавством України не передбачено реального механізму стягнення пені з населення за несвоєчасну сплату за надані житлово-комунальні послуги. Загальна сума дебіторської заборгованості складає 107294,7 тис.грн. Відповідач здійснює передбачені законодавством заходи щодо примусового стягнення заборгованості з боржників. Станом на 01.05.2014 року у відділах державної виконавчої служби м. Маріуполя на виконанні знаходиться виконавчих документів на суму майже 10 млн. грн. про стягнення заборгованості з населення та виконавчі документи на суму 3 млн. грн. про стягнення заборгованості з юридичних осіб.

Виконання умов договору ускладнює також те, що попри фінансову заборгованість боржник має здійснювати заходи або належним чином забезпечити стале функціонування опалювальної системи міста.

Додатковий фінансовий тягар у вигляді примусового стягнення штрафних санкцій може призвести до банкрутства підприємства.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про часткове задоволення вказаного клопотання, а саме зменшення нарахованої неустойки (штрафу, пені ) на 50% та стягнення з відповідача на користь позивача відповідно пені в розмірі 1677342 грн. 41 коп. та штрафу в розмірі 1790520 грн. 68 коп., зважаючи на наступне.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічне положення міститься і в ст.233 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В пункті 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України", зазначено, що вирішуючи питання про зменшення на підставі п. 3 статті 83 господарського процесуального кодексу України розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому слід враховувати, що ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 223 Господарського кодексу України.

За переконанням колегії суддів, господарським судом першої інстанції було обґрунтовано встановлено винятковість обставин у даній справи, з урахуванням балансу інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, поважних причин неналежного виконання зобов'язання, що не залежали від волевиявлення відповідача, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, що пов'язано з наступними обставинами.

ККП Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" є комунальним підприємством, що забезпечує тепловою енергією і послугами з теплопостачання установи та організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів. Відповідно до п. 1.1. Статуту підприємства, воно є комунальною власністю Маріупольської міської громади, від імені та на користь якої права суб'єкта комунальної власності здійснює Маріупольська міська рада.

КП "Маріупольтепломережа" є єдиним підприємством у місті, яке надає послуги постачання, транспортуванню, розподілу та реалізації теплової енергії мешканцям міста, дитячим та лікувальним установам, бюджетним організаціям за тарифами, що регулюються відповідно до законодавства, отже основним фінансовим джерелом відповідача, з якого проводиться оплата за спожитий природний газ, є грошові кошти від реалізації теплової енергії споживачам, платіжна дисципліна яких є незадовільною, про що свідчить наявність у відповідача дебіторської заборгованості станом на 01.09.2014 року у розмірі 83535,1 тис. грн., при цьому дебіторська заборгованість населення - 65417,6 тис. грн., інших споживачів - 15032,2 тис. грн., заборгованість з пільг та субсидій - 3085,3 тис. грн.

Прострочка з оплати газу за спірним договором виникла через несвоєчасне відшкодування різниці в тарифах за надані відповідачем послуги з теплопостачання, а також, несвоєчасне надходження компенсації за поставлену відповідачем теплову енергію громадянам, яким надаються пільги та субсидії і яка, у разі її надходження, негайно перераховувалась на рахунок позивача в якості оплати за отриманий газ за спірним договором, а також наявною дебіторською заборгованістю громадян та юридичних осіб.

При цьому слід врахувати знаходження підприємства відповідача у зоні проведення антитерористичної операції, оскільки вказана обставина ускладнює здійснення господарської діяльності, тягне за собою зниження платоспроможності населення та інших споживачів послуг з теплопостачання, які мають значну заборгованість перед відповідачем.

Неможливість своєчасного виконання комунальним підприємством своїх зобов'язань перед позивачем зумовлена також суперечністю у нормах чинного законодавства, зокрема Закону України "Про житлово-комунальні послуги", "Про теплопостачання", постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 та Закону України "Про здійснення державних закупівель", яка виражається у тому, що зазначеними законами у житлово-комунальній сфері визначено строки проведення сплати послуг теплопостачання, а відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель" встановлено, що у разі, якщо сума договору перевищує 100 тис. грн. та розрахунок провадиться за державні кошти, необхідно провадити процедуру закупівлі, яка є достатньо тривалою у часі та яку бюджетні установи не можуть провадити до тих пір поки не буде їм затверджено кошториси витрат, при цьому, останні у свою чергу затверджуються тільки після прийняття та введення в дію Закону України "Про Державний бюджет України". Таким чином, підприємство відповідача несе збитки у зв'язку з тим, що тарифи, встановлені на теплову енергію не покривають затрат підприємства на надання послуг з теплопостачання, а важкий фінансовий стан підприємства, підтверджений документами фінансової звітності балансом (звітом про фінансовий стан за 2013 рік )та звітом про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2013 рік, у яких відображені збитки підприємства.

Також слід враховати ступінь виконання відповідачем зобов'язання при зазначених скрутних умовах-сплачено 20% заборгованості, а також вжиття залежних від нього заходів щодо погашення заборгованості.

Окрім цього господарським судом першої інстанції дотримано баланс інтересів сторін, враховуючи те, що: розмір пені (3 354 684 грн. 82 коп.) та штрафу (3 581 041 грн. 36 коп.) не відповідають наслідкам порушення відповідачем своїх зобов'язань та є надмірно великі порівняно зі збитками позивача, ненадання позивачем доказів настання для нього співрозмірних розміру неустойки негативних наслідків, спричинених саме невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором, беручи до уваги те, що позивачем нараховано 3% річних та інфляційних втрат, що частково компенсує можливі збитки.

Сплата відповідачем у повному обсязі штрафу та пені може призвести до його банкрутства, у зв'язку з чим зачіпає не тільки інтереси відповідача, а й суспільний інтерес та інтереси пільгової категорії громадян та бюджетних установ.

Зважаючи на наведене, колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги щодо відсутності виняткових обставин для зменшення неустойки, недотримання судом першої інстанції балансу інтересів сторін та неврахування ним причин невиконання відповідачем зобов'язання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні 41 641 963,41 грн. підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

В решті рішення підлягає залишенню без змін, як законне та обґрунтоване.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 4 статті 103, п. 4 ч. 1 статті 104, статтею 105 господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 11 червня 2014 року у справі № 905/2905/14 скасувати в частині відмови у стягненні 41 646 963,41 грн. основного боргу та прийняти нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

Стягнути з Комунального комерційного підприємства "Маріупольтепломережа" (87534, м. Маріуполь, вул. Грізодубової,1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) 41 646 963,41 грн. основного боргу.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Постанову складено в повному обсязі 19.01.2015 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.