ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2015 р.Справа № 923/1350/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді: Ліпчанської Н.В.

Суддів: Лисенко В.А., Ярош А.І..

При секретарі судового засідання Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від прокуратури - Лянна О.А., посвідчення № 005252, дата видачі : 22.09.12р.

Представники Виконавчого комітету Херсонської міської ради та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, хоча про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу Заступника прокурора Херсонської області

на рішення господарського суду Херсонської області від 18.11.2014р.

у справі № 923/1350/14

за позовом Заступника прокурора Суворовського району м. Херсона в інтересах держави в особі виконавчого комітету Херсонської міської ради

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про визнання укладеним договору пайової участі

Встановив:

В вересні 2014 року Заступник прокурора Суворовського району м.Херсона в інтересах держави в особі виконавчого комітету Херсонської міської ради звернувся до господарського суду Херсонської області із позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про визнання укладеним з дня набрання рішенням суду законної сили, договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Херсон між відповідачем та Виконавчим комітетом Херсонської міської ради у редакції, що додана до позову.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Прокурор зазначає, що обов'язок укладення спірного договору встановлений рішенням Херсонської міської ради від 25.12.2012р. № 916 "Про пайову участь у розвитку інфраструктури м.Херсона", п.1.2. рішення та додаток №2 до рішення та ч.4 ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності."

На виконання Закону України, "Про регулювання містобудування діяльності" та рішення Херсонської міської ради від 25.12.2012р. за №916 "Про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Херсона" ФОП ОСОБА_2 зобов'язана укласти з Виконавчим комітетом Херсонської міської ради договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Херсона, у зв'язку із здійсненням реконструкції існуючої перукарні з облаштуванням вхідної групи по АДРЕСА_1, та перерахувати на рахунок доходів міського бюджету кошти у сумі 10% від вартості реконструкції.

15.08.2014 року Відповідачем був отриманий лист за вих. №01-10-881 з примірником договору. Проте, ФОП ОСОБА_2 жодним чином не відреагувала на заявлену пропозицію, щодо укладання договору та сплати пайового внеску до бюджету.

Відповідач не визнає позовні вимоги, вважаючи їх необґрунтованими, вказуючи на те, що він не є забудовником земельної ділянки, а здійснив ремонт вбудованого приміщення. Прокурором перекручено зміст ч.2 ст.40 Закону України, "Про регулювання містобудівної діяльності", оскільки зазначена норма не визначає обов'язку саме укладати договір, як того вимагає ст. 179 Господарського Кодексу України.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 18.11.2014р. (суддя Клепай З.В.) в задоволенні позову було відмовлено.

Мотивуючи дане рішення, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що відповідач не є землекористувачем земельної ділянки на якій розташований житловий будинок, а є власником вбудованої у житловий будинок споруди, що ним використовується під перукарню, та не звертався до органу місцевого самоврядування із заявою щодо намірів забудови земельної ділянки, в якій слід було зазначити призначення будівлі, споруди та орієнтовані характеристики забудови.

Крім цього, господарський суд дійшов висновку про те, що рішення Херсонської міської ради №916 від 25.12.2012р. в частині зобов'язання укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Херсона між ФОП ОСОБА_2 не відповідає вимогам Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та не може бути підставою для задоволення позову.

Не погоджуючись із винесеним рішенням господарського суду, Заступник прокурора Херсонської області звернувся до апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення є незаконним, необґрунтованим, оскільки винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Представники Виконавчого комітету Херсонської міської ради та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, хоча про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення представника прокуратури, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, рішенням Виконавчого комітету Херсонської міської ради № 510 від 15.11.2011 року, згідно з Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18 лютого 2001 року за № 157/6445 (зі змінами і доповненнями), та наказом Мінюсту від 28 липня 2010 року № 1692/5, керуючись підпунктом 10 пункту "б" статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування", вирішено: оформити право власності та видати свідоцтво ОСОБА_2 - на перукарню, загальною площею 67,2 кв.м., по АДРЕСА_1 (а.с. 55 - 56).

Згідно інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно, ФОП ОСОБА_2 видано свідоцтво права власності №САЕ 161239 від 22.11.2011 року на об'єкт нерухомого майна - перукарня, що зареєстрована за номером запису 50939 в книзі 129 (а.с. 57 - 59).

Відповідно до вимог до ч.2, 3 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Рішенням Херсонської міської ради від 25.12.2012 р. № 916 «Про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Херсона» затверджено, зокрема, Типову форму договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Херсона (пункт 1.2. рішення та додаток № 2 до рішення), а також Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури м. Херсона (пункт 1.1. рішення та додаток № 1 до рішення).

Для укладення такого договору замовник зобов'язаний звернутись із відповідною заявою на ім'я міського голови. Замовником надається наступний пакет документів: заява на ім'я міського голови; документи, що підтверджують вартість будівництва об'єкта містобудування, визначену згідно з державними будівельними нормами та правилами; техніко-економічні показники об'єкта.

Відповідно до п. 2.3. Порядку пайова участь замовника у розвитку інфраструктури міста полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури міста на підставі договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Херсона.

Відповідно до п. 2.4. Порядку, величина пайової участі замовника у розвитку інфраструктури м. Херсона визначається у договорі, укладеному з виконавчим комітетом міської ради (в особі міського голови).

Відповідно до п. 1 Порядку, залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури м. Херсона уповноважений орган - виконавчий комітет міської ради, уповноважений нею здійснювати реєстрацію звернень замовників про укладання договору про пайову участь у розвитку Інфраструктури міста, готувати відповідні договори для укладання та здійснювати контроль за виконанням замовниками умов цих договорів.

Згідно вищевказаного рішення міської ради, пайова участь замовника полягає у перерахуванні до бюджету м. Херсона коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Херсона у розмірах: 10% загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель та споруд та 2 % загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для житлових будинків.

Листом від 05.08.2014р. №01-10-881 Управління капітального будівництва Херсонської міської ради звернулось до ОСОБА_2 із вимогою про укладання з Виконавчим комітетом міської ради договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Херсона у зв'язку із здійсненням реконструкції існуючої перукарні з облаштуванням вхідної групи по АДРЕСА_1 та перерахувати на рахунок доходів міського бюджету в Управлінні Державного казначейства у м.Херсоні №0002 кошти у сумі 10% від вартості реконструкції (а.с. 18).

Заступник прокурора звертаючись з позовом обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідач, фізична особа - підприємець ОСОБА_2, згідно декларації про початок будівельних робіт серії ХС № 42 від 24.07.2013 здійснює реконструкцію існуючої перукарні з облаштуванням вхідної групи по АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", що набрала чинності з 01 січня 2013 року, замовник об'єкта будівництва зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (окрім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті) та укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування до прийняття об'єкта містобудування в експлуатацію.

Згідно зі ст. 1 Закону замовником є фізична або юридична особа, що має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала у встановленому законодавством порядку відповідну заяву.

Відповідно до ст. 2 Закону під плануванням і забудовою територій слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, будівництво об'єктів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є власником вбудованої у житловий будинок споруди, що ним використовується під перукарню, та відповідно відповідач не є землекористувачем земельної ділянки, на якій розташований вказаний житловий будинок, тобто відповідач не володіє і не користується земельною ділянкою, на якій розташоване приміщення перукарні, та не звертався до органу місцевого самоврядування із заявою щодо намірів забудови земельної ділянки, в якій слід було зазначити призначення будівлі, споруди та орієнтовні характеристики забудови.

В апеляційній скарзі, прокурор вказує на те, що відповідно до технічної документації у зазначеної квартири безпосереднього виходу на АДРЕСА_1 не було, та лише після проведення реконструкції відповідачкою та обладнання вхідної групи, з'явився вхід у зазначене приміщення зі сторони проїзної частини проспекту. Зазначена вхідна група, яка складається з прибудови до квартири, металевого ганку та сходів, займає ділянку прибудинкової території загальною площею 10 кв.м., що підтверджується доказами, наданими прокурором у судовому засіданні (фотографії) (а.с. 60 -61). На думку скаржника, таким чином, ФОП ОСОБА_2 фактично здійснює забудову прилеглої до перукарні "Лаванда" земельної ділянки по АДРЕСА_1, у зв'язку з чим вона зобов'язана взяти участь у розвитку інфраструктури міста.

Однак, судовою колегією надані докази не можуть бути прийнято до уваги, оскільки крім наданих прокурором у судовому засіданні фотографій, дані обставини не підтверджуються жодними іншими письмовими доказами.

Посилання заступника прокурора на те, що відповідно до ч.3 ст.10 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", під забудовою земельної ділянки слід розуміти здійснення власниками або користувачами відповідної земельної ділянки нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів будівництва, є безпідставним, оскільки вказана стаття регулює порядок фінансування робіт з розроблення необхідної проектної документації, планування та забудови окремих земельних ділянок, та не дає поняття забудовника.

Слід також зазначити, що матеріали справи не містять відповідних заяв відповідача щодо наміру нового будівництва або реконструкції вищезазначеного об'єкта.

Крім того, судова колегія вважає, що обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом визнання договору укладеним не відповідає передбаченим статтею 16 ЦК України та статтею 20 ГК України способам захисту.

Статтею 15 Цивільного Кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Аналогічна норма міститься в ст. 20 ГК України.

Вимога про визнання договору укладеним є вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення. Чинним законодавством не передбачено вказаного способу захисту цивільних прав та інтересів. Даний факт може встановлюватись судом лише при розгляді між сторонами спору про право цивільне, і його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права у вигляді вимоги про визнання договору укладеним не кореспондується із застосуванням одного з наведених способів захисту прав, передбачених законом, а отже, не відповідає приписам ст. 16 Цивільного Кодексу України та ст. 20 Господарського Кодексу України, що додатково свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що під час розгляду справи місцевим господарським судом були встановлені всі фактичні обставини справи на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правомірна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для скасування рішення не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 99;101;103-105

ГПК України суд, -

Постановив:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Херсонської області - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 18.11.2014р. по справі №923/1350/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 27.01.2015р.

Головуючий суддя Ліпчанська Н.В.

Суддя Лисенко В.А.

Суддя Ярош А.І.