РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24779/14 15.01.15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Крамміськбуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сітібуд"

про визнання договору субпідряду № 14/1205-5 від 12.05.2014 р. недійсним

за участю представників:

від позивача:Ковальова А.Г.- представник за довіреністю б/н від 07.11.2014 р.
від відповідача:не з'явився
ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Крамміськбуд" (далі - ТОВ "БК Крамміськбуд") з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Сітібуд" (далі - ТОВ "БК "Сітібуд") про визнання договору субпідряду № 14/1205-5 від 12.05.2014 р. недійсним.

Свої позовні вимоги ТОВ "БК Крамміськбуд" обґрунтовує тим, що спірний договір відповідач уклав фіктивно, оскільки у подальшому органами податкової інспекції встановлена відсутність необхідних умов для діяльності відповідача та можливість реального здійснення господарської діяльності останнім.

Посилаючись на ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України позивач просить суд визнати недійсним договір субпідряду № 14/1205-5 від 12.05.2014 р., укладений між ТОВ "БК Крамміськбуд" та ТОВ "БК "Сітібуд".

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання. Позиція відповідача з приводу заявленого позову суду невідома.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 12.05.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Крамміськбуд" (генпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БК "Сітібуд" (субпідрядник) був укладений договір субпідряду № 14/1205-5.

Згідно з умовами п. 1.2.1, 1.2.2 договору субпідрядник зобов'язується виконати роботи з будівництва об'єкту згідно із затвердженою проектно-кошторисною документацією у встановлений термін, а саме - будівництво Краснодонської ВЕС потужністю до 25МВт на землях Краснодонської та Свердловського району Луганської області, ремонт водопропускних труб та технологічних проїздів.

Генпідрядник зобов'язується прийняти завершений будівництвом об'єкт і повністю сплатити вартість виконаних робіт у порядку і в розмірах, передбачених цим договром та додатками до нього (п.1.2.3 договору).

Згідно з п. 2.1 договору загальний термін виконання робіт субпідрядником за цим договором передбачено графіком виконання робіт.

Загальна вартість робіт, матеріалів за даним договром є твердою та становить 2 088 338,03 грн. (п. 4.1 договору).

Розрахунок з субпідрядником за виконані роботи здійснюється протягом 120 робочих днів після підписання акту виконаних робіт (п. 4.3 договору).

Приймання - передача закінчених будівельних робіт провадяться на підставі документів про обсяги виконаних робіт, якими є акти виконаних робіт КБ-2в, КБ-3 (п. 5.2 договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник (ч. 1 ст. 838 ЦК України).

Дослідивши зміст договору субпідряду, що оскаржується, суд приходить до висновку, що він містить всі необхідні суттєві умови, передбачені законом: предмет, умови виконання робіт, ціну роботи, строки виконання робіт, порядок оплати робіт, права, обов'язки та відповідальність сторін, інші умови, що узгоджується з вимогами ст.ст. 837, 838 Цивільного кодексу України. У подальшому зазначений договір був скріплений підписами повноважених осіб і печатками підприємств.

Отже, на час укладення спірного правочину сторони досягли взаємної згоди щодо усіх його істотних умов та цей договір був укладений у повній відповідності із вимогами законодавства.

Приписами ст.ст. 203, 215 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач зазначає, що вказаний договір є фіктивним, оскільки під час перевірки податковими органами господарської діяльності відповідача встановлено відсутність необхідних умов для його господарської діяльності.

Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

При цьому необхідно зазначити, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин без наміру виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків, лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети.

Отже, заявник, який звертається з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним.

Оскільки у судовому засіданні встановлено, що для укладення договору субпідряду та на його виконання відповідачами було вчинено ряд юридично значимих дій, зокрема, ТОВ "БК "Сітібуд" виконало певні роботи, а ТОВ "БК Крамміськбуд" частково їх оплатило, тобто, сторони оспорюваного договору вчинили дії, спрямовані на реалізацію тих наслідків, настання яких обумовлено цим договором, суд приходить до висновку, що укладена сторонами угода не може бути визнана фіктивною, як така, що вчинена без наміру створення правових наслідків.

Крім того, у судовому засіданні не встановлено, а позивачем не доведено, що до укладення договору субпідряду відповідачі мали намір на укладення саме фіктивного правочину.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Наявність умислу у сторін угоди означає, що вони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди, що укладалася, та сторони прагнули або свідомо допускали ненастання правових наслідків, обумовлених договором.

Отже, для визнання зобов'язання таким, що вчинено фіктивно, закон вимагає наявність наступних умов:

- вина осіб, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору;

- такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору;

- метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором.

Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов'язання вчинялося фіктивно.

Як встановлено судом жодна з ознак фіктивності оспорюваного договору субпідряду не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи, отже, й відсутні умови, передбачені ст. 234 Цивільного кодексу України, в силу яких спірний договір має бути визнаний недійсним.

Не знаходять свого підтвердження посилання позивача на порушення відповідачем податкового законодавства, оскільки позивачем не надано відповідного обгрунтування та доказів такого порушення.

Щодо вчинення правочину під впливом обману, про що вказував позивач, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману" (Постанова Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Разом з тим, позивач не надав суду доказів введення його в оману та обгрунтування в чому воно полягало.

Таким чином, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позивач - ТОВ "БК Крамміськбуд" не довів суду наявність фіктивного правочину та обману в діях відповідача при укладенні договору субпідряду.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Будь-яких доказів на підтвердження наявності підстав для визнання договору субпідряду недійсним позивачем не надано.

З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні позову ТОВ "БК Крамміськбуд" необхідно відмовити.

Згідно зі статтею 49 ГПК України в разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Крамміськбуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Сітібуд" про визнання договору субпідряду № 14/1205-5 від 12.05.2014 р. недійсним.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 15 січня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 20 січня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя К.І. Головіна