РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/25069/14 05.01.15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"

до Фізичної особи-підприємця Д'ячека Максима Геннадійовича

про захист виключних авторських прав на самостійну частину твору, стягнення компенсації у розмірі 73 080, 00 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Д'ячек М.Г.

вільний слухач: Д'ячек О.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маша и Мєдвєдь" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи підприємця Д'ячека Максима Геннадійовича (далі-відповідач) про стягнення компенсації у розмірі 73 080, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем майнових авторських прав позивача на персонажі аудіовізуального твору-мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2014 р. порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 27.11.2014 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У судовому засіданні 27.11.2014 р. судом оголошувалась перерва до 05.01.2015 р.

30.12.2014 р. через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав клопотання, в якому просить суд витребувати у позивача наступні докази:

- документи, які б свідчили про перехід майнових прав авторів мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АНИМАККОРД»;

- інформацію, що зображення персонажу «Маша» та персонажу Мєдвєдь», внесені до митного реєстру об'єктів права інтелектуальної власності України;

- оригінал договору відчуження виключних прав № 010601-МиМ від 08.06.2010 р.;

- оригінал ліцензійного договору № ЛД-1/2010 від 08.07.2010 р.;

- рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Маша і Мєдвєдь» про передачу повноважень єдиного особового виконавчого органу Товариства з обмеженою відповідальністю «РВТ Інвест»;

- рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Маша і Мєдвєдь» про затвердження договору № РВТ-3/2011 від 23.11.2011 р.;

- підтвердження реєстрації у податковій інспекції змін, що стосується передачі повноважень єдиного особового виконавчого органу товариства (Генерального директору) керуючої організації;

- документи, що підтверджують Боград Є.Т., як генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «РВТ Інвест».

30.12.2014 р. через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач жодним чином не використовував малюнки з аудіовізуального твору «Маша і Мєдвєдь», а тому не порушував авторські права позивача.

У дане судове засідання представник позивача не з'явився, через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про перенесення дати розгляду справи у зв'язку з відрядженням повноважного представника.

З приводу поданого клопотання суд відзначає наступне.

Згідно зі ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Таким чином, юридична особа не обмежена колом осіб, які можуть представляти її інтереси в суді, а зазначені в клопотанні обставини не є підставою для його задоволення, тому суд відмовляє у задоволенні клопотання про перенесення дати розгляду.

Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та поклався на розсуд суду щодо задоволення клопотання про витребування доказів.

Розглянувши подане позивачем клопотання про витребування доказів, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено: - який доказ витребовується; - обставини, що перешкоджають його наданню; - підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; - обставини, які може підтвердити цей доказ.

Оскільки позивач не зазначив, які обставини можуть підтвердити перераховані у клопотанні документи, тому суд відмовляє у задоволенні поданого клопотання про витребування доказів.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 05.01.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2008 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія «АНИМАККОРД» та Кузовковим О.Г. укладено авторський договір замовлення №ОК-2/2008, умовами якого передбачено, що автор зобов'язаний створити та передати замовнику сценарій 8 серій дитячого телевізійного серіалу «Маша і Мєдвєдь».

Також, в матеріалах справи міститься копія службового завдання №1/МиМ-С1, згідно якого Червяцов Д.А. створює та передає Товариству з обмеженою відповідальністю "АНИМАККОРД" виключні права на серію дитячого телевізійного анімаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь», а саме «Первая встреча».

08.06.2010 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія «АНИМАККОРД» (далі - правовласник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маша и Мєдвєдь» (далі - позивач) укладено договір № 010601-МиМ про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (серіал «Маша и Мєдвєдь»), відповідно до якого правовласник передав позивачу виключне право на вісім серій аудіовізуального твору - серіалу «Маша і Мєдвєдь», а саме:

1. «Раз, два, три! Елочка гори!»;

2. «Первая встреча»;

3. «До весны не будить!»;

4. «Весна пришла!»;

5. «Ловись рыбка!»;

6. «Следы невиданных зверей!»;

7. «С волками жить…»;

8. «Позвони мне, позвони!».

Відповідно до п.п. 1.3. та 1.4 договору, правовласник гарантував, що останній є власником виключного права на аудіовізуальний твір. Виключне право на аудіовізуальний твір передається правовласником набувачу в повному об'ємі для використання його будь-яким способом і в будь-якій формі.

Згідно п. 6.1. договору, останній діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальний твір.

Також, між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія «АНИМАККОРД» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маша и Мєдвєдь" були укладені додатки до договору № 010601-МиМ від 08.06.2014 р., а саме, №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 від 08.06.2010 р.

Як стверджується позивачем у позовній заяві, 08.07.2014 р. в належному Фізичній особі-підприємцю Д'ячеку М.Г. магазині, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 154-а, в приміщенні ТЦ «Аrkadia» було здійснено продаж (розповсюдження, реалізація) гаманця «Маша і Мєдвєдь» з малюнками з аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «Маша и Медведь». На підтвердження факту здійснення розповсюдження даного товару позивач надає фіскальний чек від 01.09.2014 р., фотокопію придбаного товару з відеозаписом.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що саме неправомірними діями відповідача було порушено виключні майнові права позивача на об'єкти інтелектуальної власності, а тому просить стягнути з винної особи компенсацію у розмірі 73 080, 00 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з п. 29 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" роз'яснено, що з огляду на приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом (ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право), зокрема, належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Таким чином, позивач, на підставі вищевказаних договорів та додатків до нього, набув виключні майнові авторські права на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал «Маша и Медведь» та його складові частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 424 Цивільного кодексу України, майновими правами інтелектуальної власності є:

1) право на використання об'єкта права інтелектуальної власності;

2) виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 426 Цивільного кодексу України, використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 вказаного вище Закону обмежень майнових прав.

Відповідно до п. б) статті 10 Закону України «Про авторське право і суміжні права» не є об'єктом авторського права твори народної творчості (фольклор).

Отже, суд, дослідивши наданий позивачем компакт-диск з аудіовізуальною інформацією, який, за твердженням позивача, доводить факт реалізації відповідачем представнику позивача спірного товару, а саме гаманця «Маша і Мєдвєдь» з малюнками з аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «Маша и Медведь», встановив, що зазначений запис не містить відомостей, які б могли свідчити, що представник позивача мав наміри купувати або купував спірний товар саме у відповідача. Зокрема, судом встановлено наступне:

- на записі відсутні будь-які відомості, що торгівля здійснювалася саме відповідачем (вивіска, куточок споживача, тощо):

- зафіксований на запису продавець товару не є безпосередньо відповідачем. Доказів того, що особа (продавець) представляє відповідача, діє від його імені суду не надано;

- наданий запис не містить інформації про те, хто і яким чином виписував товарні чеки та проставляв на них підписи і печатки;

- наданий запис не містить відомостей про те, що представник позивача сплачував (передавав грошові кошти) за товар, який, за твердженням представника позивача було придбано у відповідача.

Так, Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до преамбули вказаного вище закону, розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані, зокрема, надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів".

Отже, суд відзначає, що наданий позивачем фіскальний чек у якості доказу придбання спірного товару у відповідача не може бути належним доказом, оскільки в останньому зазначено про покупку дитячого зонтика зі свистком, у Товариства з обмеженою відповідальністю «МИГ ТРЕЙД» за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 25, в той час як спір у даній справі виник саме через продаж (розповсюдження, реалізація) в належному Фізичній особі-підприємцю Д'ячеку М.Г. магазині гаманця «Маша і Мєдвєдь» з малюнками з аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «Маша и Медведь».

Крім того, надані позивачем фотокопії придбаного товару містять зображення дитячого зонтика, а не гаманця.

З огляду на встановлене, суд приходить до висновку, що із наданого позивачем фіскального чеку не вбачається порушення відповідачем прав позивача на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал «Маша і Мєдвєдь», зокрема, на його частини - персонажі «Маша» і «Мєдвєдь».

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази на своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене, суд визнає вимоги позивача необґрунтованими.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" - відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 06.01.2015 р.

Суддя Бондарчук В.В.