ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" січня 2015 р.Справа № 922/4666/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Стоянові А.С.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредитЛізинг", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білолуцьк-Агро", смт. Білолуцьк
про стягнення 830919,03 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Фелді О.В., довіреність б/н від 05.12.2014 р.,

відповідача - Ломов Д.В., довіреність № 1 від 22.12.2014 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ТОВ "УніКредитЛізинг" звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача - ТОВ "Білолуцьк-Агро" заборгованість в сумі 830919,47 грн. за договором фінансового лізингу № 3802L12/00-LD, який було укладено між сторонами 10.05.2012 року, з яких: 729490,87 грн. - основна заборгованість, 50124,45 грн. - пеня, 6501,80 грн. - 3% річних, 44802,35 грн. - інфляційне збільшення. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за зазначеним договором. Судові витрати просить покласти на відповідача.

05.01.2014 року позивач надав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені та збільшення позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань і 3% річних, в якій просить суд стягнути з відповідача 830919,03 грн. заборгованості, з яких: 729490,87 грн. основний борг; 41991,12 грн. пеня; 11416,45 грн. 3% річних; 48020,59 грн. інфляційні.

Суд, дослідивши заяву та додані до неї документи, вислухавши представника позивача, а також враховуючи те, що, відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог, а до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви, приймає надану заяву до провадження та продовжує розгляд справи з її урахуванням.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення", результати розгляду господарським судом заяв (клопотань) учасників судового процесу повинні зазначатися в мотивувальній, а не в резолютивній частині рішення суду, прийнятого по суті справи, за винятком тих випадків, коли суд вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову (статті 67, 68 ГПК), відстрочку або розстрочку виконання рішення (стаття 121 ГПК).

05.01.2014 року відповідач надав суду заяви про зменшення розміру пені, в яких просить суд зменшити розмір пені на 100% на підставі ст. 233 ГК України, у зв'язку з проведенням АТО на території де зареєстрований відповідач та де він провадить свою господарську діяльність.

Суд, дослідивши заяви, долучає їх до матеріалів справи.

05.01.2014 року представник позивача надав суду заперечення на пояснення відповідача.

Суд, дослідивши надані заперечення, долучає їх до матеріалів справи.

05.01.2014 року до суду від позивача надійшов супровідний лист в якому він просить суд долучити до матеріалів справи додаткову угоду № 2 до договору лізингу № 3802L12/00-LD від 10.05.2014 року, якою була здійснена реструктуризація заборгованості відповідача.

Суд, дослідивши наданий документ, долучає його до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача визнав наявність заборгованості, просив суд задовольнити заяви про зменшення пені. Зазначив, що відповідач ні в якому разі не має за мету не виконувати свої зобов'язання, але на сьогодні виконати це не можливо. Найближчий час, з якого можливі повні розрахунки - це, починаючи, з серпня 2015 року. Саме з цього періоду відбудеться збір врожаю та будуть отримані гроші від реалізації товару.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

10.05.2012 року між сторонами був укладений договір фінансового лізингу № 3802L12/00-LD (далі - договір), відповідно до умов якого Лізингодавець (позивач) приймає на себе зобов'язання придбати у власність від Продавця що обраний Лізингоодержувачем (відповідач) Предмет лізингу відповідно до встановлених Лізингоодержувачем умов придбання та технічних характеристик (специфікацій), та передати його у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, визначених цим Договором. Лізингоодержувач зобов'язується прийняти Предмет лізингу у користування та сплачувати Лізингодавцю Лізингові платежі комісії, які зазначені в додатку "Тарифи" до цього Договору (надалі - Тарифи), який є його невід'ємною частиною, інші комісії, що передбачені цим Договором, та виконувати інші обов'язки, передбачені цим Договором та чинним законодавством

Згідно додатку № 3802L12/01 до договору фінансового лізингу № 3802L12/00-LD від 10.05.2012 року предметом лізингу є сівалка точного висіву Kinze модель 3600-16 r 70 TWIN LINE 16-ти рядна.

Ціна предмету лізингу виражається в доларах США та складає 162000,00 доларів США, що складає 1302480,00 грн.

Згідно додатку № 3802L12/02 до договору фінансового лізингу № 3802L12/00-LD від 10.05.2012 року предметом лізингу є самохідний обприскувач SPX PATRIOT 3330 (CASE).

Ціна предмету лізингу виражається у доларах США та складає 262000,00 доларів США що становить 2106480,00 грн.

На виконання умов пункту 1.1 договору Лізингодавець придбав у обраного Лізингоодержувачем Продавця Предмет Лізингу (відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов, передбачених у цьому Договорі) та передав його у користування Лізингоодержувачу, що підтверджується Актом приймання-передачі від 13.07.2012 року.

Відповідно до п. 5.1 договору, Лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати лізингові платежі. Розмір лізингових платежів, їх складові частини та Дати платежів визначаються у графіку лізингових платежів, що міститься у Додатку (-ах) до цього Договору.

Згідно п. 5.2 договору, розмір лізингових платежів та їх складових частин виражається у іноземній валюті (долар США, Євро або інша валюта) та підлягає сплаті у національній валюті України - гривні за курсом, що визначений цим договором.

Відповідно до п. 5.3 договору, лізингові платежі за цим договором складаються, зокрема, з: авансовий (перший лізинговий) платіж сплачується до передачі Предмета лізингу у користування Лізингоодержувачу та є частиною відшкодування Предмету Лізингу. Авансовий платіж сплачується за курсом та в строк(-и), які вказані у відповідному додатку до цього Договору. Авансовий платіж включає в себе податок на додану вартість.

Періодичні Лізингові Платежі сплачуються після передачі Предмета лізингу у користування Лізингоодержувачу за Курсом продажу та включають в себе:

а) відшкодування вартості Предмету лізингу, що розраховується за курсом, встановленим у відповідному додатку до цього Договору;

б) комісію Лізингодавця яка є такою, що змінюється, та розраховується як різниця між розміром Періодичного Лізингового Платежу, який зазначений у стовбці "Лізинговий платіж" та перерахований в гривню, та розміром відшкодування вартості Предмету лізингу у гривні, розрахованого згідно л. 5.3.2 (а) цього Договору. Мінімальний розмір Комісії Лізингодавця не може бути меншим ніж одна гривня.

Згідно п. 5.4 договору, розмір Періодичного лізингового платежу не може бути меншим ніж сума відшкодування вартості Предмету лізингу та мінімального розміру Комісії Лізингодавця, визначеного у п. 5.3.2 (б) цього Договору.

Проте, Лізингоодержувач не виконав зобов'язань з оплати Періодичних Лізингових Платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором у розмірі 729490,87 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно зі статтею 524 Цивільного кодексу України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

З урахуванням викладеної норми закону сторони визначили в Договорі лізингу грошовий еквівалент лізингових платежів в доларах США.

Частиною другою статті 533 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості перед позивачем, що є предметом розгляду даної справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення 729490,87 грн. суми основного боргу.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 41991,12 грн. пені.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 12.3 договору, у випадку несплати Лізингоодержувачем в належний термін будь-якої суми, яка має бути сплачена ним за Договором Лізингу, Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки, встановленої Національним Банком України, яка діяла протягом періоду прострочення, за кожний день прострочення.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України визначено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що позивачем розрахунок пені було змінено та до заяви про зменшення позовних вимог в частині пені було додано правильний розрахунок з урахуванням положень зазначених норм законодавства.

Втім, відповідачем до суду була подана заява про зменшення розміру пені на 100% відсотків. Суд, розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, дійшов висновку про можливість часткового задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду України в п. 3.17.4 Постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснює, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. З ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 223 Господарського кодексу України.

Згідно Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України"" від 14.04.2014 року № 405/2014, яким введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 року № 1669-УІІ, а також розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція", яке зупинено дію розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05 листопада 2014 р., на території міста Луганськ та Луганської області проводиться антитерористична операція.

Періодом проведення антитерористичної операції вважається час з 14 квітня 2014 року до дати набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Для організації і проведення антитерористичних операцій та координації діяльності суб'єктів, які ведуть боротьбу з тероризмом чи залучаються до антитерористичних операцій, згідно з Указом Президента України 11 грудня 1998 року створено Антитерористичний центр при СБ України.

Зона АТО залишається незмінною та визначена Наказом СБУ -Антитерористичним центром №33/б/а від 07 жовтня 2014 року „Про визначення районів проведення антитерористичної операції та терміни її проведення", де чітко зазначено, що це є вся без винятку Луганська та Донецька області.

Як встановлено судом та підтверджено фактичними даними, ТОВ "Білолуцк-Агро" зареєстровано та проводить свою господарську діяльність в смт. Білолуцьк, Луганської області, яке є місцем проведення АТО. Крім того місця обробки земельних ділянок, у тому числі і предметом лізингу, є інша територія проведення АТО, а саме: Старобільський та Біловодський райони Луганській області.

Суд приходить до висновку про те, що саме фактор проведення АТО на території, де підприємство відповідача проводить сільгоспроботи і являється винятковими обставинами, що є підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Крім того, як встановлено судом та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні між сторонами була укладена додаткова угода № 2 до договору лізингу № 3802L12/00-LD від 10.05.2014 року якою реструкторизовано заборгованість відповідача.

Слід зазначити, що вищезазначена додаткова угода №2 до договору лізингу № 3802L12/00-LD від 10.05.2014 року вказує на добросовісність намірів відповідача та на те, що відповідач бажає мирним шляхом вирішити спір та погасити існуючу заборгованість, але інші фактори, а саме проведення бойових дій в зоні, де провадить свою господарську діяльність відповідач, стали непереборним чинником виникнення заборгованості.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Приймаючи до уваги високий ступінь виконання зобов'язання (відповідач до лютого 2014 року належним чином виконував умови договору), беручи до уваги те, що зобов'язання не було виконано вчасно внаслідок проведення АТО на території на якій зареєстрований та здійснює свою господарську діяльність відповідач, те, що господарська діяльність відповідача має сезонний характер, а також добросовісне ставлення відповідача до виконання свого зобовязання, суд вважає за можливе частково задовольнити заяву відповідача про зменшення розміру пені і зменшити її на 50%, оскільки зазначені факти є саме тими винятковими обставинами, з якими закон пов'язує можливість зменшення штрафних санкцій, то відповідно пеня до стягнення з урахуванням зменшення становить 20995,56 грн.

Враховуючи той факт, що згідно п.5.2 укладеного між сторонами договору фінансового лізингу розмір лізингових платежів та їх складових частин виражається в іноземній валюті, та підлягає сплаті у національній валюті (тобто сплата провадиться в національній валюті, в перерахунку на момент оплати до курсу долара США), тому загальна сума заявлених до стягнення інфляційних втрат у розмірі 48 020,59 грн. повністю компенсує негативні наслідки та фінансові втрати позивача.

Слід врахувати також, що единим джерелом погашення заборгованості є збір урожаю та проведення сезонних польових робіт, тому стягнуті судом 3 % річних у розмірі 11416,45 грн., 48020,59 грн. інфляційного збільшення боргу та 20995,56 грн. пені на користь ТОВ "УніКредит Лізинг" мають компенсувати всі негативні наслідки затримки розрахунку з боку відповідача.

Дана правова позиція з вищевикладених питань узгоджується з практикою Вищого господарського суду України по аналогічним справам, зокрема, у постановах: від 23.05.2012 року №5023/128/12, від 13.08.2012 року №5023/1324/12, від 13.08.2012 року у справі №5023/1235/12, від 13.08.2012 року у справі №5023/1231/12, від 22.08.2012 року у справі №5023/579/12, від 27.09.2012 року у справі №16/4/5022-107/2012, від 31.10.2012 року у справі №5015/2216/12, від 19.12.2012 року у справі №5023/3165/12, від 19.12.2012 року у справі №5019/880/12, у справі 5023/10324/11 від 12.06.2013 року.

Відповідно до статті 625 Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 11416,45 грн. 3% річних та 48020,59 грн. інфляційних є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно ч.1 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 729490,87 грн. основного боргу, 20995,56 грн. пені, 11416,45 грн. трьох відсотків річних та 48020,59 грн. інфляційного збільшення боргу обґрунтовані, підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами, не спростовані відповідачем, та є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 179, 181 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 806 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білолуцьк-Агро" (92323, Луганська область, смт. Білолуцьк, вул. Куйбишева, 1, код 31380700, п/р 377 в ПАТ "Український Комунальний Банк" МФО 304988) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 22/1, код 33942232, п/р 0593 в ПАТ "Укрсоцбанк" у м. Києві, МФО 300023) - 729490,87 грн. основного боргу, 20995,56 грн. пені, 11416,45 грн. трьох відсотків річних, 48020,59 грн. інфляційного збільшення боргу та 16618,38 грн. витрат по сплаті судового збору.

В частині стягнення пені в розмірі 20995,56 грн. пені - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.01.2015 р.

Суддя Л.В. Шарко