РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/26633/14 21.01.15

За позовомФізичної особи-підприємця Філліпова Юрія Андрійовича
доФізичної особи-підприємця Герасимової Євгенії Валеріївни
простягнення 65 325,00 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Титорчук С.Ф.
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Філліпов Юрій Андрійович (надалі - ФОП Філліпов Ю.А.) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Герасимової Євгенії Валеріївни (надалі - ФОП Герасимова Є.В.) про стягнення 65 325,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору оренди обладнання №121112-1-0002 від 12.11.2012 р. позивач передав відповідачу в тимчасове користування обладнання, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по внесенню орендної плати не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 24 000,00 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 26 200,00 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання та штрафу у розмірі 15 125,00 грн., а також витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 6 532,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.12.2014 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 22.12.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2014 р. розгляд справи відкладено на 21.01.2015 р. у зв'язку із неявкою представника відповідача та неподанням витребуваних доказів.

Представник позивача в судове засідання з'явився, на виконання умов ухвал суду надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №32876971.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2012 р. між ФОП Філліповим Ю.А. (орендодавець) та ФОП Герасимовою Є.В. (орендар) було укладено договір оренди обладнання №121112-1-0002 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове користування обладнання. Термін користування майном, переданого в оренду встановлюється договором. Під обладнанням сторони розуміють кавоварки італійських фірмових брендів.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що найменування, вартість майна, що передається в оренду, його кількісні та якісні характеристики вказуються в акті прийому-передачі, який підписується сторонами та є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 5.1 Договору у випадку, якщо не виконується рекомендований обсяг закупки 10 кілограм в місяць кави торгівельної марки Carraro (Don Carlos, Delizia), розмір орендної плати за один комплект обладнання орендодавця складатиме 100,00 грн. за кожен кілограм кави, що не досяг встановленого обсягу закупки. Місяцем вважається повний календарний місяць.

За змістом п. 5.2 Договору орендна плата сплачується за місяць, в якому не було дотримано умов п. 5.1 договору до 5 числа місяця, наступного за місяцем, в якому не виконано обов'язок п. 5.1 договору.

Позивач вказує, що за період з 12.11.2012 р. по 12.10.2014 р. відповідачем жодного разу не було здійснено визначений обсяг закупівлі, у зв'язку з чим позивачем була нарахована орендна плата у розмірі 24 000,00 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості з орендної плати у розмірі 24 000,00 грн.

Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи (акт прийому-передачі обладнання за Договором від 12.11.2012 р.) підтверджується факт передачі позивачем в оренду, прийняття відповідачем та користування ним обладнанням, а саме: кавоварка Grimac 2gr, кавомолка, прес для кави (темпер).

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п. 5.2 Договору орендна плата сплачується за місяць, в якому не було дотримано умов п. 5.1 договору до 5 числа місяця, наступного за місяцем, в якому не виконано обов'язок п. 5.1 договору.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 5.2 Договору відповідач повинен був сплачувати орендну плату на корить позивача до 5 числа місяця, наступного за місяцем, в якому не виконано обов'язок п. 5.1 договору.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано суду доказів здійснення закупівлі в об'ємах, передбачених п. 5.1 Договору, відтак заборгованість відповідача з орендної плати перед позивачем становить 24 000,00 грн., і строк виконання грошового зобов'язання на момент розгляду справи настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 24 000,00 грн. на підставі Договору. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Товариством обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Таким чином, позовні вимоги ФОП Філліпова Ю.А. про стягнення з ФОП Герасимової Є.В. заборгованості з орендної плати у розмірі 24 000,00 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 26 200,00 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 25.11.2013 р. по 25.11.2014 р.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом п. 7.7 Договору у разі несплати орендної плати у встановлені в п. 5.2 договору строки орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 1% від простроченої суми за кожен день простроченого платежу.

Позивач нараховує заявлену до стягнення пеню у розмірі 1% від вартості невиконаного зобов'язання у період з 25.11.2013 р. по 25.11.2014 р., проте суд здійснює перерахунок пені з огляду на таке.

По-перше, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, правомірною є вимога про стягнення пені, нарахованої за подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня.

По-друге, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, пеня нараховується за перші шість місяців прострочення, а не за весь період прострочення до подачі позову.

По-третє, позивачем здійснено нарахування пені з 5 числа кожного місяця, проте з урахуванням положень п. 5.2 Договору орендна плата сплачується за місяць, в якому не було дотримано умов п. 5.1 договору до 5 числа наступного місяця, а відтак прострочення виконання грошового зобов'язання настає з наступного після визначеного в п. 5.2 Договору дня. При цьому, у випадку, якщо останній день виконання зобов'язання припадає на вихідний, то згідно приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України останній день переноситься на понеділок.

За перерахунком суду, здійсненим з дотриманням приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, становить 1 021,78 грн. В іншій частині (25 178,22 грн.) пеня нарахована неправомірно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 15 125,00 грн.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Викладене підтверджується постановами Верховного Суду України від 28.02.2011 р. у справі №23/225 та 27.04.2012 р. у справі №06/5026/1052/2011.

Пунктом 7.4 Договору визначено, що у випадку встановлення нецільового використання орендованого майна або передача орендарем обладнання іншим особам (у суборенду) без письмового дозволу орендодавця (п. 4.2 цього договору), розміщення обладнання за адресою іншою, ніж зазначена в п. 1.6 договору, останній має право в односторонньому порядку розірвати договір, а орендар зобов'язується сплатити штраф у розмірі 50% від вартості майна, переданого в оренду за кожний такий випадок нецільового використання обладнання та передачі майна в суборенду.

Таким чином, умовами Договору та Господарського кодексу України передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов Договору у вигляді сплати пені та штрафу.

Позивач вказує, що ним було встановлено факт відсутності переданого обладнання за адресою, зазначеною в п. 1.6 Договору, що є підставою для зобов'язання відповідача сплатити штраф у розмірі 15 125,00 грн. (30 250,00грн.*50%).

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з приписами статті 34 цього ж Кодексу господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В той же час, матеріали справи не містять, а позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження факту відсутності спірного обладнання за адресою, зазначеною в п. 1.6 Договору.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем факту порушення відповідачем зобов'язання зі збереження переданого в оренду обладнання у встановленому місцезнаходженні, що виключає можливість застосування до нього штрафних санкцій, передбачених п. 7.4 Договору (штрафу у розмірі 15 125,00 грн.).

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ФОП Герасимової Є.В. на користь ФОП Філліпова Ю.А. заборгованості у розмірі 24 000,00 грн. та пені у розмірі 1 021,78 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог (пеня у розмірі 25 178,22 грн. та штраф у розмірі 15 125,00 грн.) необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно заявлених позивачем до відшкодування витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 6 532,00 грн. суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суд України №7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

Відповідно до п. 5 інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2003 р. щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" від 14.07.2004 р. № 01-8/1270 судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Статтею 44 ГПК передбачено відшкодування зазначених витрат за послуги, надані лише адвокатом, а не будь-яким представником.

Суд відзначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту укладення між позивачем та особою, яка здійснює адвокатську діяльність, договору про надання правової допомоги, а також факту понесення позивачем витрат на заявлену суму, а тому відсутні правові підстави для віднесення грошових коштів у розмірі 6 532,00 грн. до судових витрат і покладення їх на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Філліпова Юрія Андрійовича задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Герасимової Євгенії Валеріївни (02232, м. Київ, вул. Данькевича, 7-А, кв. 21; ідентифікаційний номер ) на користь Фізичної особи-підприємця Філліпова Юрія Андрійовича (07433, Київська обл., Броварський р-н, с. Богданівка, вул. Різдвяна, 37; ідентифікаційний номер ) заборгованість у розмірі 24 000 (двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп., пеню у розмірі 1 021 (одна тисяча двадцять одна) грн. 78 коп. та судовий збір у розмірі 699 (шістсот дев'яносто дев'ять) грн. 81 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.01.2015 р.

Суддя В.П. Босий