ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2015 р. Справа № 911/4875/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА «СІСТЕМ-МЕНЕДЖМЕНТ», АР Крим, м. Сімферополь

про стягнення 4761603,88 грн.

Суддя Наріжний С.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Проценко Т.Т. - довіреність № 430/03 від 01.09.2014 р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

до господарського суду Київської області в порядку ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» звернулось Публічне акціонерне товариство «БРОКБІЗНЕСБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА «СІСТЕМ-МЕНЕДЖМЕНТ» (далі - відповідач) про стягнення 4761603,88 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором від 24.07.2013 р. № 02-2013 щодо повернення отриманих кредитних коштів та нарахованих відсотків. У зв'язку з цим Позивач просить суд стягнути з Відповідача 4761603,88 грн. заборгованості, з якої: 4000000,00 грн. заборгованості по кредиту, 632679,45 грн. заборгованості по процентам, 47543,68 грн. пені за прострочення сплати процентів, 43165,96 грн. інфляційних втрат за простроченою заборгованістю по процентам, 6214,79 грн. 3% річних від заборгованості по процентам та 32000,00 грн. штрафу за порушення вимог Кредитного договору (абзаци «а», «б» пункту 6.3.).

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.11.2014 р. порушено провадження у справі № 911/4875/14 та призначено її до розгляду на 15.12.2014 р.

14.11.2014 р. через відділ діловодства суду надійшло клопотання Позивача від 11.11.2014 р. № 10982-1 (вх. № 107/14) про вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі листа УДППЗ «Укрпошта» від 04.04.2014 р. № 33-20-606 у зв'язку з тимчасовим призупиненням приймання до пересилання поштових відправлень адресованих одержувачам населених пунктів АР Крим та м. Севастополь, відправлення процесуальних документів судом на адресу Відповідача не здійснювалось.

Водночас, ухвалою про порушення провадження у справі у тому числі зобов'язано Позивача протягом двох днів з дати отримання цієї ухвали направити копію ухвали кур'єрською службою доставки Відповідачу власним коштом, для чого надано Позивачу копію вказаної ухвали, та зобов'язано Позивача надати суду докази такого відправлення.

Ухвалою суду від 15.12.2014 р. розгляд справи відкладено на 14.01.2015 р., зобов'язано Позивача протягом двох днів з дати отримання цієї ухвали направити копію ухвали кур'єрською службою доставки Відповідачу власним коштом, для чого надано Позивачу копію вказаної ухвали, та зобов'язано Позивача надати суду докази такого відправлення.

05.01.2015 р. через відділ діловодства суду надійшло клопотання Позивача від 30.12.2014 р. № 12154 (72/15) про залучення доказів направлення копії ухвали від 17.11.2014 р. на адресу Відповідача кур'єрською доставкою.

14.01.2015 р. через відділ діловодства суду надійшло клопотання Позивача від 14.01.2015 р. б/№ (592/15) про залучення доказів направлення копії ухвали від 15.12.2014 р. на адресу Відповідача кур'єрською доставкою.

Враховуючи викладене, господарським судом Київської області було вжито всіх заходів для повідомлення Відповідача про час та місце розгляду даної справи.

В судове засідання 14.01.2015 р. з'явився представник Позивача, позов підтримав та просив задовольнити його в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов суду не надав.

Дослідивши клопотання Позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, судом встановлено, що у своєму клопотанні Позивач просить суд накласти арешт на кошти Відповідача, які знаходяться на банківських рахунках та на майно Відповідача в межах позовних вимог.

Клопотання обґрунтоване тим, що невжиття відповідних заходів може в майбутньому утруднити виконання рішення у цій справі, оскільки на думку Позивача, наявне у Відповідача майно може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю.

Відповідно до абз. 2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26.12.2011 року за №16, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Із клопотання Позивача про вжиття заходів забезпечення позову (вх. № 107/14) суд не вбачає достатніх підстав для забезпечення позову, оскільки останнє ґрунтується на припущеннях Позивача, які не підтверджені належними та допустимими доказами.

За таких обставин суд дійшов висновку, що клопотання Позивача від 11.11.2014 р. № 10982-1 (вх. № 107/14) про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарський судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 82 ГПК України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

У відповідності з правилами статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи надані Позивачем пояснення та матеріали справи, які є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за наявними у справі матеріалами, згідно з вимогами ст. 75 ГПК України.

Детально розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, з'ясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши подані докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.07.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «БРОКБІЗНЕСБАНК» (Банк, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА «СІСТЕМ-МЕНЕДЖМЕНТ» (позичальник, відповідач у справі) укладено кредитний договір № 02-2013 (далі - кредитний договір).

Відповідно до умов Кредитного договору (п. 1.1.), Банк, в межах ліміту, на засадах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання надає Позичальнику кредит, на умовах, визначених цим Договором.

Згідно п. 1.2., 1.3. Кредитного договору, кредит надається Банком Позичальнику у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 4000000,00 грн. Строк користування (термін повернення) кредиту до 21.07.2017 р. включно.

Пунктом 1.4. Кредитного договору передбачено, що відсоткова ставка за строковою заборгованістю протягом першого року кредитування - 20,4% річних.

Умови нарахування та сплати відсотків і комісій, а також погашення кредитних коштів визначені у ст. 2 Кредитного договору.

Як передбачено умовами п. 2.1. Кредитного договору, видача кредиту на цілі, визначені п. 1.5. цього Договору (поповнення обігових коштів), здійснюється у безготівковій формі на підставі письмової заяви Позичальника. Після надходження від Позичальника письмової заяви про надання кредиту (траншу) в межах ліміту кредитної лінії, Банк і Позичальник укладають додаткові угоди до цього Договору про надання кредиту (траншу) в межах дії ліміту кредитної лінії на дату укладення відповідної додаткової угоди.

Відповідно до п. 2.11. Кредитного договору (в редакції Додаткової угоди № 8 від 22.11.2013 р.), проценти Позичальник сплачує щомісяця до 10 (десятого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення (у тому числі дострокового) заборгованості за кредитом в повному обсязі.

Пунктом 7.1. Кредитного договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов'язань за цим Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач виконав свої зобов'язання за Кредитним договором, перерахувавши Відповідачу за заявами останнього 4000000,00 грн. на підставі додаткових угод №№ 1-7, копії яких додані Позивачем до позовної заяви.

Згідно п. 4.2.1. Кредитного договору, Позичальник зобов'язується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати проценти, сплачувати інші грошові зобов'язання за цим Договором, виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі та у строки, передбачені цим Договором.

Проте, як зазначає Позивач та як підтверджується матеріалами справи, починаючи з березня 2014 року Відповідач повністю припинив виконання взятих на себе зобов'язань щодо сплати процентів за користування кредитом.

Пунктом 5.1. Кредитного договору передбачено перелік випадків, з настанням яких Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення кредиту та іншої заборгованості за Кредитним договором, у тому числі прострочення сплати чергового платежу по кредиту та/або процентам за користування кредитом.

03.10.2014 р. Позивачем у відповідності з п. 5.1. Кредитного договору було направлено Відповідачу лист-вимогу № 10266/012-01 від 03.10.2014 р., який було отримано Відповідачем 10.10.2014 р., про дострокове (у тридцятиденний строк) повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне погашення процентів.

Вказана вимога Відповідачем у встановлений строк виконана не була, таким чином станом на 11.11.2014 р. за Відповідачем рахується заборгованість за кредитом у сумі 4000000,00 грн. Наявність вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи та Відповідачем не спростована.

Так, відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом було перевірено правильність нарахування Позивачем процентів відповідно до умов Кредитного договору, та встановлено, що заявлена до стягнення сума процентів за користування кредитом за період з 28.02.2014 р. по 11.11.2014 р. в розмірі 632679,45 грн., є обґрунтованою та арифметично вірною.

Отже, оскільки на момент прийняття рішення заборгованість Відповідача за Кредитним договором, а саме заборгованість за кредитом у сумі 4000000,00 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 632679,45 грн. не сплачена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то господарський суд дійшов висновку, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім цього Позивачем у позовній заяві заявлено вимоги про стягнення пені за прострочення сплати процентів в розмірі 47543,68 грн.

Частиною першою ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини першої ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 6.1. Кредитного договору встановлено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісій, інших грошових зобов'язань Позичальника, Банк має право нараховувати Позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який здійснюється нарахування пені, від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Для розрахунку пені використовується фактична кількість днів у місяці та році.

Водночас, перевіривши наданий Позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що останній не є обґрунтованим, на підставі наступного.

Так, з наданого Позивачем розрахунку вбачається, що пеня нараховується Позивачем на заборгованість Відповідача по сплаті процентів за користування кредитом окремо за кожний місяць, починаючи з зобов'язань лютого 2014 р., та початком періоду нарахування пені за кожний місяць Позивач визначає 8 число місяця, наступного за місяцем нарахування процентів, та кінцем загального періоду нарахування пені Позивач визначив 10.11.2014 р., що не узгоджується з положеннями п. 2.11. Кредитного договору (в редакції Додаткової угоди № 8 від 22.11.2013 р. до Кредитного договору), яким визначено, що проценти сплачуються позичальником до 10 числа місяця, наступного за місяцем, у якому нараховані проценти, а не до 7 числа, як було визначено в первісній редакції Кредитного договору.

За таких обставин вірним буде розрахунок пені, нарахованої у зв'язку з простроченням Відповідачем сплати процентів, починаючи з 11 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховувались проценти.

Крім того, Позивачем при здійсненні розрахунків порушено приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, зокрема при нарахуванні пені на проценти, які були нараховані за лютий і березень 2014 року, шляхом нарахування пені за період понад 6 місяців.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Дослідивши положення Кредитного договору, судом встановлено, що сторонами не узгоджувалось питання щодо продовження терміну нарахування пені згідно ч. 6 ст. 232 ГК України.

Крім того, відповідно до п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

У зв'язку з викладеним судом здійснено власний розрахунок пені за вказаними зобов'язаннями Відповідача.

Формула розрахунку: сума боргу х подвійну ставку НБУ х кількість днів прострочення / 365

Сума боргу і підстава виникненняПеріод нарахування пеніКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУ (подвійна)Сума пені за період (грн.)
62597,26 грн. проценти за лютий 2014р. 11.03.2014-14.04.2014356,5 % (13 %)780,32
15.04.2014-16.07.2014939,5 % (19 %)3030,39
17.07.2014-10.09.20145612,5 % (25 %)2400,99
71539,73 грн. проценти за березень 2014р. 11.04.2014-14.04.201446,5 % (13 %)101,92
15.04.2014-16.07.2014939,5 % (19 %)3463,31
17.07.2014-10.10.20148612,5 % (25 %)4213,98
64832,88 грн. проценти за квітень 2014р. 11.05.2011-16.07.2014679,5 % (19 %)2261,16
17.07.2014-10.11.201411712,5 % (25 %)5195,51
67068,49 грн. проценти за травень 2014р. 11.06.2014-16.07.2014369,5 % (19 %)1256,85
17.07.2014-10.11.201411712,5 % (25 %)5374,67
71539,73 грн. проценти за червень 2014р. 11.07.2014-16.07.201469,5 % (19 %)223,44
17.07.2014-10.11.201411712,5 % (25 %)5732,98
67068,49 грн. проценти за липень 2014р. 11.08.2014-10.11.20149212,5 % (25 %)4226,23
64832,88 грн. проценти за серпень 2014р. 11.09.2014-10.11.20146112,5 % (25 %)2708,77
73775,34 грн. проценти за вересень 2014р. 11.10.2014-10.11.20143112,5 % (25 %)1566,46
Всього42536,98
Таким чином позовна вимога Позивача про стягнення з Відповідача пені за прострочення сплати процентів підлягає задоволенню частково у сумі 42536,98 грн.

Окрім того, у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем грошового зобов'язання за Кредитним договором, Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача 6214,79 грн. 3% річних та 43165,96 грн. інфляційних втрат за прострочення сплати процентів.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий Позивачем розрахунок інфляційних втрат, господарський суд встановив, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, а отже вимога Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних втрат за прострочення сплати процентів за період з березня 2014 року по жовтень 2014 року підлягає задоволенню повністю в сумі 43165,96 грн.

Перевіривши надані Позивачем розрахунки 3% річних, господарський суд встановив, що вказані розрахунки невірними з тієї ж підстави, що і розрахунки пені, зокрема щодо дати початку нарахування 3% річних, а саме 8 число наступного місяця, замість 11 числа.

У зв'язку з викладеним судом здійснено власний розрахунок 3% річних за вказаними зобов'язаннями Відповідача.

Формула розрахунку: сума боргу х 3% х кількість днів прострочення / 365

Сума боргу і підстава виникненняПеріод нарахування 3% річнихКількість днів простроченняРозмір розрахунку, %Сума 3% річних за період (грн.)
62597,26 грн. проценти за лютий 2014р. 11.03.2014-10.11.20,52
71539,73 грн. проценти за березень 2014р. 11.04.2014-10.11.28,32
64832,88 грн. проценти за квітень 2014р. 11.05.2014-10.11.2,49
67068,49 грн. проценти за травень 2014р. 11.06.2014-10.11.2,41
71539,73 грн. проценти за червень 2014р. 11.07.2014-10.11.2,24
67068,49 грн. проценти за липень 2014р. 11.08.2014-10.11.2014 92 3507,15
64832,88 грн. проценти за серпень 2014р. 11.09.2014-10.11.2014 61 3325,05
73775,34 грн. проценти за вересень 2014р. 11.10.2014-10.11.2014 31 3187,98
Всього6086,16
Таким чином позовна вимога Позивача про стягнення з Відповідача 3% річних за прострочення сплати процентів підлягає задоволенню частково у сумі 6086,16 грн.

Крім цього Позивач просить суд стягнути з Відповідача штраф за порушення вимог Кредитного договору, зокрема абзаци «а», «б» пункту 6.3., у сумі 32000,00 грн.

Так, вказаними положеннями п. 6.3. Кредитного договору передбачено, що Банк має право нараховувати Позичальнику, а Позичальник, у разі нарахування Банком, зобов'язаний сплатити штраф за порушення вимог цього Договору, а саме: «а» за порушення п. 4.2.3. штраф в розмірі 0,2 (нуль цілих дві десятих) відсотка від суми кредиту за кожний календарний місяць, у яких відбувалися порушення; «б» за порушення п. 4.2.5. штраф у сумі 1000 (одна тисяча) грн. за кожний випадок.

Дослідивши вимогу Позивача про стягнення з Відповідача вказаного штрафу, судом встановлено, що остання є обґрунтованою, отже підлягає задоволенню повністю, у сумі 32000,00 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог.

Беручи до уваги, що згідно п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», Позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір в частині позовних вимог, у задоволенні яких Позивачу відмовлено, а також за розгляд клопотання про забезпечення позову, з Позивача не стягується.

З Відповідача судовий збір стягується пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА «СІСТЕМ-МЕНЕДЖМЕНТ» (95011, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Луначарського, 2; ) на користь Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» (03057, м. Київ, пр-т. Перемоги, 41; код ЄДРПОУ 19357 (чотири мільйони) грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 632679 (шістсот тридцять дві тисячі шістсот сімдесят дев'ять) грн. 45 коп. заборгованості по процентам, 42536 (сорок дві тисячі п'ятсот тридцять шість) грн. 98 коп. пені за прострочення сплати процентів, 43165 (сорок три тисячі сто шістдесят п'ять) грн. 96 коп. інфляційних втрат за прострочення сплати процентів, 6086 (шість тисяч вісімдесят шість) грн. 16 коп. 3% річних за прострочення сплати процентів та 32000 (тридцять дві тисячі) грн. 00 коп. штрафу.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА «СІСТЕМ-МЕНЕДЖМЕНТ» (95011, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Луначарського, 2; ) в доход Державного бюджету України (рахунок 3001 в ГУ ДКСУ у Київській області; код отримувача 37955989; МФО 821018; код класифікації доходів бюджету 22030001) 73001 (сімдесят три тисячі одну гривню) грн. 18 коп. судового збору.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата виготовлення та підписання рішення 20.01.2015 р.

Суддя С.Ю. Наріжний