ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.01.2015 Справа № 20/358

Розглянувши скаргу Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» на дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо виконання рішення господарського суду Донецької області у справі № 20/358

За позовом: Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", м. Маріуполь

про стягнення 28156065,82 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники:

Від скаржника (боржника) - Вінтоняк Д.О. (дов. № 41/01 від 21.11.2014 р.);

Від стягувача (позивача) - не з'явився;

Від Відділу примусового виконання рішень - Слободянюк Д.Б. (дов. № 314/4.1/1420 від 29.12.2014 р.)

ВСТАНОВИВ:

18.11.2014 р. до господарського суду Запорізької області від Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» надійшла скарга (вих. № 566/01 від 14.11.2014 р.) на дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо виконання рішення господарського суду Донецької області у справі № 20/358.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України від 12.08.2014 р. «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим в районі проведення антитерористичної операції судам. Справи, розгляд яких не закінчено і які перебувають у провадженні місцевих, апеляційних судів, розташованих в районі проведення антитерористичної операції, в разі неможливості здійснювати правосуддя передаються судам відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності протягом десяти робочих днів з дня прийняття розпорядження головою відповідного вищого спеціалізованого суду. У разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення.

Розпорядженням Голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014 р. № 28-р «Про зміну територіальної підсудності господарських справ» визначено, що розгляд господарських справ, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється: господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області - господарським судом Запорізької області.

Оскільки матеріали справи № 20/358 з господарського суду Донецької області до господарського суду Запорізької області передані не були, правосуддя господарським судом Донецької області не здійснюється, відповідно господарським судом Запорізької області вчиняються процесуальні дії за документами і матеріалами, поданими сторонами у справі № 20/358 та зацікавленою особою.

Автоматизованою системою документообігу господарського суду здійснено автоматичний розподіл та призначено скаргу до розгляду судді Гандюковій Л.П.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.11.2014 р. скаргу прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 17.12.2014 р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд скарги відкладався на 14.01.2015 р., потім на 19.01.2015 р.

Представник скаржника (стягувача) в судовому засіданні підтримав скаргу, з урахуванням письмових додаткових пояснень (вих. № 07/01 від 09.01.2015 р.), які надійшли до суду 15.01.2015 р. Скаржник просить визнати недійсною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Канцедал О.О. про стягнення виконавчого збору від 23.10.2014 р. у сумі 2806463,00 грн., а дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Канцедал О.О. незаконними. Скарга мотивована слідуючими обставинами. Не погоджуючись із постановою Донецького апеляційного господарського суду від 01.04.2008 р., якою частково змінено рішення господарського суду Донецької області від 28.01.2008 р. у справі № 20/358, ККП «Маріупольтепломережа» було подано касаційну скаргу разом із заявою про зупинення виконавчого провадження до закінчення перегляду справи в касаційному порядку. 26.06.2008 р. постановою Вищого господарського суду України було частково скасовано постанову Донецького апеляційного господарського суду від 01.04.2008 р., у стягненні суми пені було відмовлено. ДК «Газ України» подала касаційну скаргу, проте Верховний Суд України 21.08.2008 р. відмовив у порушенні касаційного провадження по справі. Тобто, рішення апеляційної інстанції було змінено, внаслідок чого після розгляду справи у Вищому господарському суді та повернення справи до суду першої інстанції мав бути виданий новий наказ із урахуванням змін. В свою чергу, стягувач пред'явив до виконання до Відділу примусового виконання рішень ДВС наказ по справі № 20/358 після апеляційного оскарження та зазначений наказ не було замінено на новий після перегляду справи у Вищому господарському суді України. 16.05.2008 р. було відкрито виконавче провадження № 7484987 та встановлено 7-денний строк для добровільного виконання рішення. Зазначена постанова була отримана боржником тільки 30.05.2008 р., тобто, вона не могла бути виконана боржником добровільно у визначений в постанові строк (отримана після спливу строку, встановленого для добровільного виконання рішення). Крім того, у той час справа перебувала на розгляді у Вищому господарському суді України разом із заявою про зупинення виконання рішення суду. Після остаточного розгляду справи рішення Вищого господарського суду України було виконано в повному обсязі, оскільки 31.07.2008 р. ККП «Маріупольтепломережа» було отримано різницю в тарифах у розмірі 21768385,31 грн., яка була спрямована на погашення заборгованості, а пізніше було отримано субвенцію в сумі 2279250,40 грн. Таким чином, в період часу з 19.12.2007 р. по 10.12.2008 р. уся сума боргу була сплачена. На час відкриття виконавчого провадження (16.05.2008 р.) борг був частково погашений в сумі 143694,40 грн. Таким чином, наказ № 20/358 від 15.04.2008 р. було добровільно виконано ще у 2008 році. 17.07.2009 р., тобто вже після фактичного виконання рішення, ВПВР Департаменту ДВС МУЮ призупинив виконавче провадження та звернувся до господарського суду Донецької області з заявою про встановлення способу і порядку виконання рішення по справі № 20/358. Підставою для звернення стало те, що на виконанні у ВПВР Департаменту ДВС перебувало рішення, яке не вступило в законну силу та частково скасовано. 16.10.2014 р. державним виконавцем було поновлено виконавче провадження по справі № 20/358, зазначена постанова надійшла на адресу боржника 23.10.2014 р., а 23.10.2014 р. державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника в сумі 2806463,00 грн., яка на адресу боржника надійшла 04.11.2014 р. Вважає постанову від 23.10.2014 р. про стягнення з ККП «Маріупольтепломережа» виконавчого збору в сумі 2806463,00 грн. такою, що винесена без урахування того факту, що боржником майже за 6 років до винесення оскаржуваної постанови було повністю виконано рішення суду. Основна заборгованість, інфляційні та 3% річних у сумі 2279250,40 грн. погашені шляхом зарахування з бюджету в рахунок зобов'язань держави перед ККП «Маріупольтепломережа», а 2100000,00 грн. погашені шляхом списання заборгованості ДК «Газ України». Державним виконавцем заборгованість не стягувалася, заборгованість не перераховувалась на розрахунковий рахунок ДВС з подальшим перерахуванням стягувачу. Крім того, при винесенні постанови не враховано, що рішення апеляційного суду, на підставі якого було видано наказ, було частково змінено, а отже наказ підлягав поверненню до органу, що його видав. Вважає, що відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення з боржника виконавчого збору має виноситися лише після закінчення строку на добровільне виконання рішення суду та за умови встановлення, що рішення боржником у добровільному порядку не виконане. Державний виконавець не переконався у здійсненні боржником дій, направлених на добровільне виконання рішення суду та не врахував повне погашення боргу. На час винесення оскаржуваної постанови державний виконавець був обізнаний про добровільне виконання рішення боржником, мав лист від боржника від 29.08.2009 р. із доданими до нього підтверджуючими документами, лист стягувача від 17.10.2014 р. про відсутність заборгованості. Скарга обґрунтована ст. 19 Конституції України, ст. 121-2 ГПК України, ст.ст. 6, 7, 8, 11, 12, 28, 82 Закону України «Про виконавче провадження».

17.12.2014 р. через канцелярію суду отримано письмове клопотання скаржника про зупинення виконавчого провадження до вирішення по суті скарги, однак в судовому засіданні представник скаржника повідомив прохання вказане клопотання по суті не розглядати.

Представник Державної виконавчої служби України проти задоволення скарги заперечив, у письмовому відзиві від 17.12.2014 р. зазначив слідуюче. У відділі примусового виконання рішень ДВС України перебувало на виконанні виконавче провадження ВП № 7484987 з виконання наказу господарського суду Донецької області від 15.04.2008 р. № 20/358. 16.05.2008 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику був встановлений строк для добровільного виконання рішення та попереджено боржника про примусове виконання рішення після встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій. Державним виконавцем 17.09.2009 р. до господарського суду Донецької області направлено заяву про встановлення способу і порядку виконання рішення від 15.04.2008 р. та зупинено виконавче провадження. 16.10.2014 р. до господарського суду було направлено заяву про відкликання зазначеної заяви та поновлено виконавче провадження. 17.10.2014 р. до ДВС надійшла заява від стягувача, згідно з якої встановлено, що за наказом № 20/358 заборгованість становить 0.00 грн. Керуючись вимогами ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» та ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення в самостійному (добровільному) порядку, державний виконавець 23.10.2014 р. виніс постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 7484987 у розмірі 2806463,00 грн. (тобто у розмірі 10% суми, що підлягає стягненню). 24.10.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору виділено в окреме провадження. Просить відмовити у задоволенні скарги.

Представник стягувача в судові засідання не з'являвся, причини неявки суду не повідомив.

Згідно зі ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Суд визнав можливим розглянути скаргу за відсутності в судовому засіданні представника стягувача.

Як вбачається з матеріалів справи, господарським судом Донецької області 28.01.2008 р. прийнято рішення у справі № 20/359, яким на користь ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» стягнуто з ККП «Маріупольтепломережа» 21912079,71 грн. - суму основного боргу, 1773300,79 грн. - суму пені, 3639177,71 грн. - суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, 831507,61 грн. - суму 3% річних, 25500,00 грн. витрати по сплаті державного мита, 118,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 01.04.2008 р. зазначене рішення суду частково змінено, на користь ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» стягнуто з ККП «Маріупольтепломережа» 21912079,71 грн. суму основного боргу, 1773300,79 грн. суму пені, 3552730,74 грн. інфляційних, 831507,61 грн. суму 3% річних, 24894,54 грн. витрати по сплаті державного мита, 117,51 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

15.04.2008 р. господарським судом Донецької області видано наказ № 20/358 про примусове виконання постанови апеляційного господарського суду від 01.04.2008 р.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.06.2008 р. рішення господарського суду Донецької області від 28.01.2008 р., постанову Донецького апеляційного господарського суду від 01.04.2008 р. у справі № 20/358 скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені в сумі 1773300,79 грн.

11.12.2014 р. поштою до господарського суду від Відділу примусового виконання рішень ДВС України надійшла завірена копія матеріалів виконавчого провадження ВП № 74844987.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП № 74844987, 16.05.2008 р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень ДВС України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу № 20/358, виданого 15.04.2008 р., якою постановлено: боржнику добровільно виконати рішення суду в семиденний строк з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження (п. 2); при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій (п. 3).

У матеріалах виконавчого провадження мається супровідний лист від 23.05.2008 р. № 25-50-291/3, яким боржнику, стягувачу та господарському суду направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

Листом від 03.06.2008 р. № 133 (отриманий 10.06.2008 р. згідно зі штампом вхідної кореспонденції Міністерства юстиції України) боржник повідомив орган ДВС про отримання ним 30.05.2008 р. постанови про відкриття виконавчого провадження. Повідомив про подання 22.04.2008 р. касаційної скарги у справі № 20/358.

У матеріалах виконавчого провадження мається заява стягувача (вих. № 31/10-3283 від 09.04.2009 р.), адресована відділу примусового виконання рішень, в якій стягувач просить надати інформацію стосовно здійснених заходів примусового характеру по виконанню наказу № 20/358.

Згідно з листом від 15.05.2009 р. № 4079-0-33-08-25/15-30 орган ДВС вимагав від боржника негайного повідомлення про стан виконання рішення у справі № 20/358.

Листом від 18.05.2009 р. № 181/01 (отриманий 25.05.2009 р. згідно зі штампом вхідної кореспонденції Міністерства юстиції України) боржник повідомив орган ДВС про винесення постанови касаційною інстанцією, якою частково скасовано постанову Донецького апеляційного господарського суду від 01.04.2008 р. у справі № 20/358. Зазначено, що на виконанні знаходиться виконавчий документ, який не відповідає дійсності, заборгованість перед стягувачем відсутня, відповідно провадження підлягає закінченню. Додатками до листа зазначено завірені ксерокопії рішення та постанову суду, платіжні документи, акт звірення розрахунків.

Листом від 29.05.2009 р. № 4079-0-33-08-25/15-30 орган ДВС повідомив стягувача про виконання боржником наказу № 20/358 в повному обсязі, просив в 3-денний термін з моменту одержання даного листа на підставі ст.ст. 5, 6 Закону України «Про виконавче провадження» направити на адресу відділу заяву про закінчення виконавчого провадження.

Постановою від 17.07.2009 р. зупинено виконавче провадження з примусового виконання наказу № 20/358 в зв'язку з поданням до господарського суду Донецької області заяви про встановлення способу і порядку виконання рішення від 15.04.2008 р. № 20/358.

27.07.2009 р. (згідно зі штампом вхідної кореспонденції) державний виконавець звернувся до господарського суду Донецької області з заявою (від 17.07.2009 р. № 25-50-29/15), якою просив встановити спосіб і порядок виконання рішення від 15.04.2008 р. № 20/358, а саме: відкликати наказ по справі № 20/358 та видати новий з метою пред'явлення його стягувачем до виконання у разі необхідності. Заява мотивована тим, що на виконанні у відділі перебуває рішення, яке не вступило в законну силу та частково скасовано. В заяві міститься посилання на лист боржника від 18.05.2009 р. № 181/01.

Листом від 28.07.2009 р. (отриманий ДВС 05.08.2009 р.) господарський суд Донецької області повернув органу ДВС вказану вище заяву, роз'яснивши, зокрема, положення ст. 117 ГПК України, та повідомив, що у суду відсутні повноваження щодо відкликання наказів, виданих раніше.

Відповідно до заяви від 16.10.2014 р. № 7484987/2.-85/12, адресованої господарському суду Донецької області, відділ відкликає заяву від 17.07.2009 р. про встановлення способу і порядку виконання рішення суду від 15.04.2008 р. № 20/358.

Постановою від 16.10.2014 р. поновлено виконавче провадження з примусового виконання наказу № 20/358, виданого 15.04.2008 р. Копія постанови згідно з супровідним листом від 16.10.2014 р. № 7484987/2.-85/12 направлена на адресу стягувача та боржника.

Листом від 17.10.2014 р. № 31/15-8041 стягувач повідомив відділ виконавчої служби про відсутність заборгованості за наказом № 20/358.

23.10.2014 р. старшим державним виконавцем на підставі ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову ВП № 7484987 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 28064663,00 грн. Супровідним листом від 24.10.2014 р. копію постанови направлено боржнику.

24.10.2014 р. старшим державним виконавцем на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову ВП № 7484987 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 20/358 (п. 1), постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 23.10.2014 р. № 7484987 виділено в окреме провадження (п. 2). Постанова мотивована тим, що до відділу надійшов лист ДК «Газ України», згідно з яким заборгованість по наказу від 15.04.2008 р. № 20/358 відсутня.

30.10.2014 р. до господарського суду Запорізької області надійшов супровідний лист ВПВР ДВС України з постановою про закінчення виконавчого провадження від 24.10.2014 р. ВП № 7484987 та оригінал наказу господарського суду Донецької області від 15.04.2008 р. № 20/358.

Не погоджуючись із постановою від 23.10.2014 р. ВП № 7484987 про стягнення з боржника виконавчого збору, скаржник (стягувач) просить визнати її недійсною та скасувати.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи скаржника та зацікавленої особи, суд приходить до висновку, що заявлена скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 13 Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. N 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби (дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів).

За приписом ст. 124 Конституції України, ст. 115 ГПК України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон, в редакції станом на 16.05.2008 р. - дата відкриття виконавчого провадження) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 24 Закону державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена державним виконавцем 16.05.2008 р., копію постанови боржник отримав 30.05.2008 р. Постановою про відкриття виконавчого провадження боржнику був наданий строк для добровільного виконання рішення суду - в 7-денний строк з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження. Боржник був попереджений, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк рішення буде виконуватися в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Враховуючи отримання боржником постанови 30.05.2008 р., строк для добровільного виконання рішення спливав 06.06.2008 р.

У статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на 16.05.2008 р.) визначено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

Як вбачається з документів, наданих скаржником, останній почав виконувати рішення в добровільному порядку з 29.02.2008 р., тобто до видачі наказу № 20/358 (виданий 15.04.2008 р.). Станом на 10.12.2008 р. борг за наказом № 20/358 був погашений боржником повністю. Погашення відбувалося частинами, шляхом перерахувань з державного бюджету на підставі постанови КМУ від 11.01.2005 р. № 20, шляхом взаємозаліку зі стягувачем, отримання різниці в тарифах, а також шляхом отримання субвенції.

У частинах 4, 5 ст. 30 Закону встановлено, що у разі повного добровільного виконання рішення боржником у встановлений для добровільного виконання строк державний виконавець складає про це акт, який є підставою для закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

У встановлений строк для добровільного виконання рішення, боржник заборгованість в повному обсязі не сплатив.

Листом від 18.05.2009 р. боржник повідомив орган ДВС про повне виконання рішення у справі № 20/358, а також часткове скасування рішення апеляційної інстанції, на виконання якого був виданий наказ. Лист отриманий 21.05.2009 р.

Таким чином, станом на 21.05.2009 р. орган ДВС був обізнаний про повне виконання боржником рішення у справі № 20/358. Крім того, звертаючись 17.07.2009 р. до господарського суду Донецької області з заявою про встановлення способу і порядку виконання рішення у справі № 20/358, орган ДВС зазначав, що рішення апеляційної інстанції, на виконання якого був виданий наказ, частково скасовано рішенням касаційної інстанції. В зв'язку зі зверненням до суду з даною заявою, виконавче провадження 17.07.2009 р. було зупинено.

Заява була повернута органу ДВС господарським судом Донецької області 28.07.2009 р.

Згідно зі ст. 36 Закону (в редакції станом на 28.07.2009 р. - дата повернення заяви органу ДВС судом) після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або заявою стягувача, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований.

Відповідно до приписів зазначеної статті державний виконавець мав поновити виконавче провадження з 29.07.2009 р. Натомість, виконавче провадження було поновлено лише 16.10.2014 р.

Згідно з ст.25 Закону (в редакції станом на день відкриття виконавчого провадження) державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на часвідкладення

провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 37 Закону (в редакції станом на 26.06.2008 р. - дата прийняття постанови касаційною інстанцією) визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у випадку скасування рішення суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. Відповідно до п. 8 даної статті виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом. Державному виконавцю стало відомо про прийняття Вищим господарським судом України постанови від 26.06.2008 р., якою частково скасовано рішення, на виконання якого видано наказ № 20/358 - 25.05.2009 р. (дата отримання листа боржника № 181/01 від 18.05.2009 р.). Даним листом боржник також повідомляв про повне виконання рішення - відсутність заборгованості з доданням до листа відповідних документів. Таким чином, виконавче провадження підлягало закінченню у 2009 році на підставі ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Для закінчення виконавчого провадження з наведених підстав закон не вимагав заяви стягувача.

Державним виконавцем постанову про закінчення виконавчого провадження винесено у 2009 році не було. Постанова про закінчення виконавчого провадження була прийнята лише 24.10.2014 р. У період з 2008 р. по 2014 р. будь-яких дій з примусового виконання наказу № 20358 органом ДВС не здійснювалося, у визначений строк провадження з виконання наказу поновлено не було.

Відповідно до ст.4 Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на майно боржника; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Порядок звернення стягнення на грошові кошти та інше майно боржника був визначений у ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. За наявності даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних організаціях, на них накладається арешт.

Із матеріалів виконавчого провадження слідує, що державний виконавець лише направив запити до ДАЇ УМВС України в Донецькій області, Державної податкової адміністрації у Донецькій області, Бюро технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна. Однак, незважаючи на отриману інформацію щодо наявності майна боржника, номерів рахунків у банківських установах, жодних заходів примусового виконання рішення не здійснено: не накладено арешт на кошти та інші цінності боржника, що знаходилися на рахунках, не було описано і не накладено арешт на майно, не проведено його оцінки.

Стеттею 46 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на день відкриття виконавчого провадження - 16.05.2008 р.) визначено, що у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. У разі закриття виконавчого провадження у зв'язку з скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір повертається боржникові. У разі коли виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 4.16.2. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 р. № 74/5, визначено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю після завершення строку, наданого для добровільного виконання, та встановлення, що рішення боржником у добровільному порядку не виконано. Розмір виконавчого збору визначається відповідно до вимог Закону.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору повинна була бути прийнята державним виконавцем у 2008 році: після відкриття виконавчого провадження з виконання наказу № 20/358 у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми, за умови, що боржник не виконав рішення суду у строк, встановлений для його добровільного виконання.

Відповідно до вимог закону (ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження»), який діяв на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та, відповідно, на момент необхідності прийняття постанови про стягнення виконавчого збору з боржника, розмір виконавчого збору мав складати 10 відсотків від фактично стягненої суми. Як було встановлено судом, сума заборгованості сплачувалась боржником в т.ч. шляхом зарахування вимог зі стягувачем. Борг державним виконавцем шляхом вчинення примусових виконавчих дій не стягувався.

Законом України від 4 листопада 2010 року N 2677-VI «Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» внесено зміни до Закону України "Про виконавче провадження" шляхом викладення його в новій редакції.

Зокрема, статтею 28 даного Закону (в новій редакції) визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Тобто, виконавчий збір стягується у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання.

Станом на 04.11.2010 р. (викладення Закону України "Про виконавче провадження" в новій редакції) боржник рішення суду виконав повністю.

Оскаржуваною постановою від 23.10.2014 р. з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 28064663,00 грн., виходячи з розміру 10 відсотків суми, що підлягає стягненню. Як зазначалося вище, сума, що підлягала стягненню була меншою, оскільки постановою Вищого господарського суду України від 26.06.2008 р. судові рішення скасовані в частині стягнення 1 773 300, 79 грн. пені і про цей факт державному виконавцю було достовірно відомо із наданої боржником постанови. Відповідно, сума виконавчого збору в постанові від 23.10.2014 р. визначена державним виконавцем невірно.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Аналогічний припис викладений в ст. 7 Закону в редакції, станом на день відкриття виконавчого провадження.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст. 11 даного Закону в редакції станом на день розгляду скарги, ст. 5 Закону - на день відкриття виконавчого провадження).

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 N 14 визначено, що відповідно до статей 45, 46 Закону N 606-XIV витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Оскільки рішення суду у справі № 20/358 примусово державним виконавцем не виконувалося, державний виконавець безпідставно застосував норми ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції станом на 04.11.2010 р., судом встановлений факт неправомірності (незаконності) дій органу державної виконавчої служби при винесенні постанови ВП № 7484987 від 23.10.2014 р. про стягнення з боржника виконавчого збору.

На підставі викладеного, скарга Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України підлягає задоволенню з підстав, які викладено вище.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити скаргу вих. № 566/01 від 14.11.2014 р. Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» повністю.

Визнати недійсною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Канцедал О.О. від 23.10.2014 р. про стягнення з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» виконавчого збору в сумі 2806463,00 грн., а дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Канцедал О.О. незаконними.

Примірники даної ухвали направити стягувачу, боржнику та відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Суддя Л.П. Гандюкова