ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2015 р. Справа № 914/3665/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Милкоу-Україна ", м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Галичина", м. Радехів Львівської області

про стягнення 1 176 564, 10 грн.

та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Галичина", м. Радехів Львівської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Милкоу-Україна", м. Київ

про визнання недійсним договору.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: не з'явилися

від відповідача: не з'явилися

Розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Милкоу-Україна " до Приватного акціонерного товариства "Галичина" про стягнення 1 176 564, 10 грн. та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Галичина" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Милкоу-Україна" про визнання недійсним договору.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.10.2014 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 03.11.2014 року.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду.

На адресу суду 17.11.2014 року надійшов зустрічний позов Приватного акціонерного товариства "Галичина" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Милкоу-Україна" про визнання недійсним договору.

Ухвалою суду від 18.11.2014 року зустрічний позов прийнято до розгляду та призначено розгляд спільно з первісним позовом на 24.11.2014 року.

В попередніх судових засіданнях представник позивача (за первісним позовом) позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав наведених у позовній заяві та запереченнях на відзив, проти вимог зустрічного позову заперечив, просив відмовити у їх задоволенні.

Представник відповідача (за первісним позовом) в попередніх судових засіданнях позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, вимоги зустрічного позову підтримав, просив їх задоволити з підстав вказаних в зустрічному позові та усних поясненнях, наданих в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Милкоу-Україна" звернулося в господарський суд з позовом до Приватного акціонерного товариства "Галичина" про стягнення 1 176 564, 10 грн. Приватне акціонерне товариство "Галичина" подало зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Милкоу-Україна" про визнання недійсним договору.

В обґрунтування своїх позовних вимог та у запереченнях на відзив позивач (за первісним позовом) посилається на те, що 13.08.2013 р. між ним та ПрАТ «Галичина» (відповідач за первісним позовом) укладено договір поставки молочної продукції № 15/08 (надалі - договір). Відповідно до умов договору, позивач зобов'язаний поставити відповідачу в узгодженій кількості і асортименті молочну продукцію, а відповідач зобов'язаний прийняти її і оплатити у визначений сторонами строк.

Згідно п. 5.1 договору ціна товару визначається сторонами у додатках до договору. Відповідач зобов'язаний провести передоплату 5% від вартості партії товару, погодженої сторонами в додатках, у строк 3 робочі дні з дня підписання відповідного додатку. Решта 95 % вартості товару, відповідач зобов'язаний оплатити позивачу наступного дня після самовивозу відповідачем партії товару зі складу позивача. Товар постачається партіями по 20 тон.

25.12.2013 р. сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору (надалі - додаткова угода № 2), якою вони передбачили, що позивач поставить відповідачу протягом січня 2014 року 200 000 кг. масла солодковершкового 82,5 % Фонтерра, Н.Зеландія на загальну вартість 10 200 000, 00 грн.

У п. 5 додаткової угоди № 2 зазначено, що розмір товарного кредиту з боку позивача не може перевищувати 40 тон. Передача наступної партії товару, що перевищує цей розмір, здійснюється лише після проведення оплати товару з попередніх поставок на суму вартості нової партії, тобто це означає, що саме такий розмір товару позивач міг поставити відповідачу без передоплати, що ним і було зроблено.

Відповідач мав заборгованість за поставлений позивачем товар в період з 31.01.2014 р. по 18.02.2014 р. в сумі 1 752 587, 00 грн. згідно з наступними накладними: від 31.01.2014 р. № РН-127 на суму 206 050, 00 грн.; від 07.02.2014 р. № РН-157 на суму 284 500, 00 грн.; від 14.02.2014 р. № РН-175 на суму 271 650, 00 грн.; від 12.02.2014 р. № РН-169 на суму 266 100, 00 грн.; від 13.02.2014 р. № РН-173 на суму 270 700, 00 грн.; від 26.02.2014 р. № РН-177 на суму 179 487, 00 грн.; від 18.02.2014 р. № РН-180 на суму 274 100, 00 грн.

Згідно договору від 29.07.2013 р. № 29/07 позивач придбав у відповідача товар - масло селянське 72, 5% на загальну суму 800 000, 00 грн. Вказаний товар залишився позивачем не оплаченим, тому сторони 18.07.2014 р. підписали акт проведення взаємозаліку однорідних зустрічних вимог, де дійшли згоди, що заборгованість позивача перед відповідачем у розмірі 800 000, 00 грн. згідно накладної від 07.07.2014 р. № ГАЛ00191874 буде зараховано в рахунок оплати товару відповідачем згідно договору від 15.08.2013 р. № 15/08 за наступними накладними: від 31.01.2014 р. № РН-127 на суму 206 050, 00 грн.; від 07.02.2014 р. № РН-157 на суму 284 500, 00 грн.; від 12.02.2014 р. № РН-169 на суму 266 100, 00 грн.; від 13.02.2014 р. № РН-173 на суму 270 700, 00 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем, враховуючи взаємозалік однорідних зустрічних вимог, складає 952 587, 00 грн., які відповідачем не сплачені, тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму основного боргу.

Крім, основного боргу, позивач просить стягнути, відповідно до п. 6.4 договору, пеню в розмірі 85 395, 76 грн. та на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних в розмірі 17 602, 76 грн. і інфляційні втрати в розмірі 120 978, 55 грн.

У відзиві на позовну заяву та у зустрічному позові відповідач (за первісним позовом) зазначив, що договір поставки від 15.08.2013 р. № 15/08 та додаткова угода від 25.12.2013 р. № 2 були підписані від імені ПрАТ «Галичина» генеральним директором Петриною В.Б., який вийшов за межі своїх повноважень та діяв всупереч п.п.12.10.5, 12.10.6 Статуту товариства.

Відповідно до п.п. 12.10.5 та 12.10.6 Статуту ПрАТ «Галичина», генеральний директор приймає рішення про укладення товариством будь-яких правочинів в порядку ведення звичайної господарської діяльності товариством одноразово або декількох правочинів з одним контрагентом чи його афілійованими особами протягом 90 днів поспіль, на суму не більше 3 000 000, 00 грн., а також приймає рішення про зміну, продовження, поновлення та розірвання таких правочинів, якщо така зміна не приводитиме до перевищення встановленого в цьому пункті ліміту повноважень; розпоряджається грошовими коштами, та вчиняє правочини (укладає договори) від імені товариства з урахуванням обмежень, встановлених цим статутом; у разі якщо для вчинення будь-яких правочинів або вчинення певних дій у відповідності з цим статутом необхідне відповідне рішення інших органів управління товариства, генеральний директор не має права вчиняти такі правочини (укладати такі договори) або вчиняти такі дії без такого рішення.

Загальними зборами товариства, (які відповідно до п.10.2.36. статуту приймають рішення про укладення правочинів одноразово або декількох правочинів з єдиним контрагентом чи його афільованими особами протягом 90 (дев'яноста) днів поспіль, що сумарно перевищують суму 10 000 000, 00 грн. (десять мільйонів гривень 00 копійок), а також приймають рішення про зміну, продовження, поновлення та розірвання таких правочинів), дії генерального директора щодо укладення з позивачем договору поставки від 15.08.2013 р. № 15/08 та додаткової угоди № 2 схвалені не були.

Таким чином, укладення спірних договору поставки та додаткової угоди генеральним директором ПрАТ «Галичина» було здійснено за відсутності у директора таких повноважень на їх укладення.

Також, представник відповідача зазначає, що п. 5.6 договору та п. 3 додаткової угоди № 2 передбачено коригування вартості товару відповідно із зміною курсу долара США, визначено джерела інформації про курс долара США та порядок і формула коригування (перерахунку) вартості товару. Проте, за відсутності у договорі ціни, визначеної у валютному еквіваленті в абсолютній величині, застосування передбаченої в договорі формули перерахунку ціни з використанням курсу іноземної валюти, суперечить нормам ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Враховуючи наведене, представник відповідача просить у задоволенні вимог первісного позову відмовити, вимоги зустрічного позову щодо визнання договору поставки від 15.08.2013 р. та додаткової угоди від 25.12.2013 р. № 2 недійсними - задоволити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги первісного позову слід задоволити частково, а вимоги зустрічного позову підлягають до задоволення повністю виходячи із наступних мотивів:

Відповідно до статті ст. 526 ЦК України, 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, 15.08.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір на поставку молочної продукції № 15/08.

Відповідно до умов договору позивач зобов'язаний поставити відповідачу в узгодженій кількості і асортименті молочну продукцію, а відповідач зобов'язаний прийняти її і оплатити у визначений сторонами строк.

Умовами договору передбачено, що відповідач зобов'язаний провести передоплату 5% від вартості партії товару, погодженої сторонами в додатках, у строк 3 робочі дні з дня підписання відповідного додатку. Решта 95 % вартості товару, відповідач зобов'язаний оплатити позивачу наступного дня після самовивозу відповідачем партії товару зі складу позивача. Товар постачається партіями по 20 тон.

Факт прийняття товару відповідачем, поставленого позивачем в період з 31.01.2014 р. по 18.02.2014 р. в сумі 1 752 587, 00 грн., підтверджується видатковими накладними: від 31.01.2014 р. № РН-127 на суму 206 050, 00 грн.; від 07.02.2014 р. № РН-157 на суму 284 500, 00 грн.; від 14.02.2014 р. № РН-175 на суму 271 650, 00 грн.; від 12.02.2014 р. № РН-169 на суму 266 100, 00 грн.; від 13.02.2014 р. № РН-173 на суму 270 700, 00 грн.; від 17.02.2014 р. № РН-177 на суму 179 487, 00 грн.; від 18.02.2014 р. № РН-180 на суму 274 100, 00 грн.

Приписами частини 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актом цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Разом з тим, згідно договору від 29.07.2013 р. № 29/07 позивач придбав у відповідача товар - масло селянське 72, 5% на загальну суму 800 000, 00 грн. Вказаний товар залишився позивачем не оплаченим, тому сторони дійшли згоди, що заборгованість позивача у розмірі 800 000, 00 грн. по накладній від 07.07.2014 р. № ГАЛ00191874 буде зараховано в рахунок оплати товару відповідачем по договору від 15.08.2013 р. № 15/08 за наступними накладними: від 31.01.2014 р. № РН-127 на суму 206 050, 00 грн.; від 07.02.2014 р. № РН-157 на суму 284 500, 00 грн.; від 12.02.2014 р. № РН-169 на суму 266 100, 00 грн.; від 13.02.2014 р. № РН-173 на суму 270 700, 00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем залишається не оплаченим товар, поставлений згідно видаткових накладних: від 13.02.2014 р. № РН-173 на суму 270 700, 00 грн.; від 14.02.2014 р. № РН-175 на суму 271 650, 00 грн.; від 17.02.2014 р. № РН-177 на суму 179 487, 00 грн.; від 18.02.2014 р. № РН-180 на суму 274 100, 00 грн. на загальну суму 995 937, 00 грн. Крім того, часткова вартість товару, що був поставлений за видатковою накладною від 13.02.2014 р. РН-173 на загальну суму 270 700, 00 грн. була зарахована під час взаємозаліку зустрічних однорідних вимог в рахунок погашення боргу відповідачем у розмірі 43 350, 00 грн., тому заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар складає 952 587, 00 грн. Вказана сума боргу відповідачем не заперечується

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 952 587, 00 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими і такими, що підлягають задоволенню.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищенаведеної норми позивачем було нараховано відповідачу 3 % річних в розмірі 17 602, 76 грн. та інфляційні втрати в розмірі 120 978, 55 грн., які розраховано вірно, а тому вимоги первісного позову в цій частині підлягають до задоволення.

Розгляд та аналіз позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 85 395, 76 грн. суд вважає за необхідне проводити з урахуванням вимог зустрічного позову.

Щодо зустрічних позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Приписами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язані діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Частиною 3 ст. 58 Закону України «Про акціонерні товариства» передбачено, що виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) або одноосібним (директор, генеральний директор).

Обґрунтовуючи вимоги зустрічної позовної заяви відповідач (за первісним позовом) посилається на те, що договір поставки від 15.08.2013 р. № 15/08 та додаткова угода від 25.12.2013 р. № 2 були підписані від імені ПрАТ «Галичина» генеральним директором Петриною В.Б., який вийшов за межі своїх повноважень та діяв всупереч п.п.12.10.5, 12.10.6 Статуту товариства.

Відповідно до п.п. 12.10.5 та 12.10.6 Статуту відповідача генеральний директор приймає рішення про укладення товариством будь-яких правочинів в порядку ведення звичайної господарської діяльності товариством одноразово або декількох правочинів з одним контрагентом чи його афілійованими особами протягом 90 днів поспіль, на суму не більше 3 000 000, 00 грн., а також приймає рішення про зміну, продовження, поновлення та розірвання таких правочинів, якщо така зміна не приводитиме до перевищення встановленого в цьому пункті ліміту повноважень. Розпоряджається грошовими коштами, та вчиняє правочини (укладає договори) від імені товариства з урахуванням обмежень, встановлених цим статутом; у разі якщо для вчинення будь-яких правочинів або вчинення певних дій у відповідності з цим статутом необхідне відповідне рішення інших органів управління товариства, генеральний директор не має права вчиняти такі правочини (укладати такі договори) або вчиняти такі дії без такого рішення.

В період часу, на який було укладено спірний договір, сторонами було узгоджено, що відповідачем буде придбано у позивача товар на загальну суму 10 200 000, 00 грн., тобто зазначена сума є більшою ніж та сума, що визначена у статуті товариства, в межах якої генеральний директор відповідача вправі укладати правочини.

Відповідно до п.10.2.36. статуту відповідача, загальні збори товариства приймають рішення про укладення правочинів одноразово або декількох правочинів з єдиним контрагентом чи його афільованими особами протягом 90 (дев'яноста) днів поспіль, що сумарно перевищують суму 10 000 000, 00 грн. (десять мільйонів гривень 00 копійок), а також приймають рішення про зміну, продовження, поновлення та розірвання таких правочинів)

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили що загальні збори відповідача приймали рішення про укладення з позивачем договору та додаткової угоди № 2 до нього чи схвалювали їх після укладення генеральним директором.

Суд зауважує, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не внесено відомостей про обмеження повноважень генерального директора відповідача, що підтверджується випискою з ЄДРЮОФОП від 31.08.2011 р.

Однак, у п. 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 р. № 11 зазначено, що якщо договір містить умови (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявність обмежень повноважень представника її контрагента.

Тому, суд приходить до висновку, що позивач був обізнаний із обмеженнями повноважень генерального директора ПрАТ «Галичина» - Петрини В.Б. щодо вчинення правочинів, встановлених статутом товариства, однак незважаючи на це підписав із відповідачем спірний договір та додаткову угоду № 2.

Суд також погоджується з доводами представника відповідача про те, що застосування передбаченої в договорі формули перерахунку ціни з використанням курсу іноземної валюти, зокрема передбаченого п. 5.6 договору та п. 3 додаткової угоди № 2 коригування вартості товару відповідно із зміною курсу долара США, визначення джерела інформації про курс долара США та порядку і формула коригування (перерахунку) вартості товару, за відсутності у договорі ціни, визначеної у валютному еквіваленті в абсолютній величині, суперечить нормам ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги зустрічного позову ПрАТ «Галичина» щодо визнання договору поставки від 15.08.2013 р. № 15/08 та додаткової угоди від 25.12.2013 р. № 2 недійсними є обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, відмовляючи в стягненні з відповідача на користь позивача пені в розмірі 85 395, 76 грн., яку останній просить стягнути у первісному позові, суд виходив з наступного.

Згідно п.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Оскільки, зустрічні позовні вимоги щодо визнання недійсними договору поставки від 15.08.2013 р. та додаткової угоди від 25.12.2013 р. № 2 задоволено повністю, тобто мала місце позадоговірна поставка позивачем молочної продукції відповідачу, а відтак у позивача відсутні правові підстави для стягнення пені в розмірі 85 395, 76 грн.

Зважаючи на викладене, первісний позов слід задоволити частково, поклавши судовий збір на відповідача пропорційно до задоволених вимог, зустрічний позов слід задоволити повністю, поклавши судовий збір на позивача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись, ст.ст. 49, 58, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позовні вимоги за первісним позовом задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Галичина» (80200, м. Радехів Львівської області, вул. Б.Хмельницького, 120, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Милкоу-Україна" (04655, м. Київ, вул. Лебединська, 4, )

- 952 587, 00 грн. - основного боргу;

- 17 602, 76 грн. - 3% річних;

- 120 978, 55 грн. - інфляційних втрат;

- 21 901, 50- судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовити.

4. Зустрічний позов задовольнити повністю.

5. Визнати недійсними договір поставки від 15.08.2013 р. № 15/08 та додаткову угоду від 25.12.2013 р. № 2, що укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю „Милкоу-Україна" та Приватним акціонерним товариством «Галичина».

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Милкоу-Україна" (04655, м. Київ, вул. Лебединська, 4, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Галичина» (80200, м. Радехів Львівської області, вул. Б.Хмельницького, 120, ) 1 218, 00 грн. судового збору.

7. Накази видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 17.01.2015 року.

Суддя Манюк П.Т.