ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

"20" січня 2015 р. Справа № 911/3641/14

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теліані Трейдінг»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПАР-ЦЕНТР»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Постійно діючий третейський суд при асоціації «Український правозахисний альянс»
про визнання недійсним пункту договору
за участю представників:

сторін та третьої особи:не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином
суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Теліані Трейдінг» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПАР-ЦЕНТР» (далі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Постійно діючий третейський суд при асоціації «Український правозахисний альянс» (далі - третя особа) про визнання недійсним п. 6.2 договору поставки від 23.04.2010р. № 373-К, укладеного між сторонами у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається не відповідність вимогам Закону України «Про третейські суди» п. 6.2 вищезазначеного договору, яке стосується третейського застереження, у зв'язку з чим просить суд визнати недійсним вказане третейського застереження.

Позивач, в процесі розгляду справи подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та про уточнення позовних вимог від 21.10.2014р., в якій заявив додаткову вимогу про стягнення з відповідача 26537,70 грн. заборгованості.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання позовної заяви.

Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві (п. 3.10 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. № 18).

Разом з тим, в поданій заяві про збільшення розміру позовних йдеться не про збільшення позовних вимог - зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога, а про заявлення окремої вимоги про 26537,70 грн. заборгованості додатково до викладених у позовній заяві, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку (абз. 6 п. 3.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. № 18).

З огляду на зазначене та враховуючи те, що позивач у поданій заяві про збільшення розміру позовних вимог та про уточнення позовних вимог від 21.10.2014р. заявив додаткову вимогу про стягнення з відповідача 26537,70 грн. заборгованості, яка направлена на одночасну зміну предмета і підстав позову, суд відмовляє в її задоволенні, позаяк, в силу зазначених положень заявлена додаткова вимога не може бути предметом розгляду у даному позовному провадженні.

За вказаних обставин в даному провадженні суд здійснює розгляд вимог викладених в позовній заяві, а саме про визнання недійсним п. 6.2 договору поставки від 23.04.2010р. № 373-К, укладеного між сторонами у справі.

Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причин неявки суд не повідомив.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, відзиву на позовну заяву не надіслав, про причин неявки суд не повідомив.

Третя особа, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, про причин неявки суд не повідомила, письмових пояснень по суті спору не надала.

Враховуючи, що неявка сторін та третьої особи в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ст. 75 ГПК України за відсутності представників сторін та третьої особи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд -

встановив:

Між сторонами у справі був укладений договір поставки від 23.04.2010р. № 373-К (далі - договір), відповідно до умов якого відповідач - постачальник постачає і передає у власність позивачу - покупцеві, а покупець приймає та оплачує товари згідно з умовами даного договору (п. 1.1 договору).

У пункті 6.2 договору сторони погодили, що будь-які спори, що виникають у зв'язку з цим договором, вирішуються шляхом переговорів. Всі спори і розбіжності, які можуть виникнути з цього договору або у зв'язку з ним, які не можуть бути врегульовані сторонами шляхом переговорів, підлягають розгляду в Постійно діючому Третейському суді при Асоціації «Український Правозахисний альянс» (свідоцтво про реєстрацію № 13-ТС від 07.03.2006р.), який знаходиться за адресою: 49000, Україна, м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 40б. Спори розглядаються у складі третейського судді (одноосібно).

Цей договір укладений строком до 31 грудня 2010 року включно. Строк дії цього договору автоматично подовжується на додаткові однорічні терміни у випадку, якщо менше ніж на 30 днів до закінчення його строку дії будь-яка сторона не повідомить іншу сторону у письмовій формі про свій намір змінити його чи припинити його дію (п. 7.1 договору).

Позивач звертаюсь з даним позовом вважає, що третейське застереження визначене в пункті 6.2 договору поставки від 23.04.2010р. № 373-К, укладеного між сторонами у справі, суперечить вимогам Закону України «Про третейські суди», оскільки при укладені вищезазначеного договору відповідач не надав позивачу документи, а саме: рішення про утворення постійно діючого третейського суду, свідоцтво про державну реєстрацію постійно діючого третейського суду, положення про постійно діючий третейський суд та регламент третейського суду.

Крім того, позивач зазначає, що судді третейського суду є представники відповідача у господарських справах, що є порушенням принципів організації і діяльності третейського суду, і взагалі позивач нікого не призначав і не обирав для розгляду третейського спору жодного із суддів.

У зв'язку з чим, позивач просить суд визнати недійсним вказане третейське застереження.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків (азб. 2 п. 2.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013р. № 11).

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Одним із способів захисту прав суб'єктів цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейських судів (рішення Конституційного Суду України від 24.02.2004 р. № 3-рп/2004 у справі № 1-8/2004; рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2008 від 10.01.2008 р. у справі № 1-3/2008).

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 2 Закону України «Про третейські суди» визначено, що третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно ч. 1- 5 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання позивача на те, що він не був ознайомлений з рішенням про утворення постійно діючого третейського суду, свідоцтвом про державну реєстрацію постійно діючого третейського суду, положенням про постійно діючий третейський суд та регламентом Постійно діючого Третейському суді при Асоціації «Український Правозахисний альянс», з мотивів, що відповідач не на надав їх позивачу для ознайомлення при укладенні вказаного вище договору, а також, що регламент третейського суду є невід'ємною частиною договору, не приймається судом до уваги при вирішенні даного спору та відхиляється судом з огляду на наступне.

Норми Закону України «Про третейські суди» не містять приписів про обов'язковість включення до третейської угоди тексту регламенту третейського суду із вказівкою про те, що останній є її невід'ємною частиною. Вказане твердження позивача суд розцінює як його власне трактування змісту ч. 2 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», яка лише визначає статус регламенту у відносинах між сторонами.

Щодо не ознайомлення з рішенням про утворення постійно діючого третейського суду, свідоцтвом про державну реєстрацію постійно діючого третейського суду та положенням про постійно діючий третейський суд, то суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про третейські суди» Постійно діючі третейські суди можуть утворюватися та діяти при зареєстрованих згідно з чинним законодавством України: всеукраїнських громадських організаціях; всеукраїнських організаціях роботодавців; фондових і товарних біржах, саморегулівних організаціях професійних учасників ринку цінних паперів; торгово-промислових палатах; всеукраїнських асоціаціях кредитних спілок, Центральній спілці споживчих товариств України; об'єднаннях, асоціаціях суб'єктів підприємницької діяльності - юридичних осіб, у тому числі банків.

Утворення постійно діючого третейського суду компетентним органом суб'єктів, визначених у частині першій цієї статті, вимагає: 1) прийняття рішення про утворення постійно діючого третейського суду; 2) затвердження Положення про постійно діючий третейський суд; 3) затвердження регламенту третейського суду; 4) затвердження списку третейських суддів (ч. 3 ст. 8 Закону України «Про третейські суди»).

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які містяться на веб-сайті Єдиного державного реєстру Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» Асоціація «Український правозахисний альянс» зареєстрована, як юридична особа, завірена роздруківка з сайту залучена до матеріалів справи.

У відповідності до ст. 9 Закону України «Про третейські суди» Постійно діючий третейський суд підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація постійно діючого третейського суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, протягом п'ятнадцяти днів з дня подання його засновником заяви. До заяви додаються рішення про утворення постійно діючого третейського суду, затверджені Положення і регламент цього суду та список третейських суддів, копія статуту заявника.

Згідно ст. 10 Закону України «Про третейські суди» положення про постійно діючий третейський суд та регламент третейського суду затверджуються його засновником і публікуються.

Згідно відомостей, які містяться на веб-сайті Головного управління юстиції у Дніпропетровський області (http://www.obljust.dp.ua/rpdts.php), Постійно діючий Третейський суд при Асоціації «Український Правозахисний альянс», зареєстрований 07.03.2006р. за № 13-ТС та знаходиться за адресою: 49000, Україна, м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 40б, роздруківка з сайту залучена до матеріалів справи.

Таким чином, Постійно діючий Третейський суд при Асоціації «Український Правозахисний альянс» у відповідності до вищезазначений норм законодавства утворений та діє при зареєстрованій згідно з чинним законодавством України Асоціації «Український Правозахисний альянс».

Таким чином. при державній реєстрації Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Український Правозахисний альянс» були дотримані вимоги Закону України «Про третейські суди», зокрема, ст. 9 щодо подачі до уповноваженого органу державної реєстрації третейського суду рішення про утворення постійно діючого третейського суду, затверджені Положення і регламент цього суду та список третейських суддів, копію статуту заявника та у відповідності до ст. 10 Закону України «Про третейські суди» було здійснено публікацію положення та регламенту Постійно діючий Третейський суд при Асоціації «Український Правозахисний альянс».

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про невідповідність волевиявлення позивача під час підписання договору його внутрішній волі, а також не надано доказів, які б підтверджували ненадання для ознайомлення рішення про утворення постійно діючого третейського суду, свідоцтва про державну реєстрацію постійно діючого третейського суду, положення про постійно діючий третейський суд та регламент Постійно діючого Третейському суді при Асоціації «Український Правозахисний альянс». Разом з тим, сам факт необізнаності позивача з рішенням про утворення постійно діючого третейського суду, свідоцтвом про державну реєстрацію постійно діючого третейського суду, положенням про постійно діючий третейський суд та регламентом Постійно діючого Третейському суді при Асоціації «Український Правозахисний альянс» не має наслідком недійсність третейського застереження.

Посилання позивача на те, що судді третейського суду є представники відповідача у господарських справах, що є порушенням принципів організації і діяльності третейського суду, і взагалі позивач нікого не призначав і не обирав для розгляду третейського спору жодного із суддів також відхиляється судом з огляду на наступне.

Згідно ст. 3 Закону України «Про третейські суди» завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону.

Відповідно ст. 14 Закону України «Про третейські суди» сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів. За домовленістю сторін вони можуть доручити третій особі (юридичній або фізичній) призначення чи обрання третейського суду чи суддів. Для призначення чи обрання третейських суддів у кожній справі необхідна їхня згода. У постійно діючих третейських судах призначення чи обрання третейських суддів здійснюється із затвердженого відповідно до статті 8 цього Закону списку третейських суддів, який за регламентом цього постійно діючого третейського суду може мати обов'язковий чи рекомендаційний характер.

Стаття 18 Закону України «Про третейські суди» встановлює вимоги до третейських суддів. Частина 1 цієї статті передбачає, що третейські судді не є представниками сторін. Третейським суддею може бути призначена чи обрана особа, яка прямо чи опосередковано не заінтересована в результаті вирішення спору.

Отже, Постійно діючий Третейський суд при Асоціації «Український Правозахисний альянс» є незалежним органом, який захищає інтереси сторін третейського розгляду, а не відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «СПАР-ЦЕНТР», а тому посилання позивача на принципи організації і діяльності третейського суду є безпідставним та недоведеним. А не призначення і не обирання позивачем для розгляду третейського спору жодного із суддів є безпідставним, оскільки в будь-якому випадку у відповідності до ст. 14 Закону України «Про третейські суди» призначення чи обрання третейських суддів у кожній справі необхідна згода сторін.

З огляду на вищевикладене, позивач не довів наявність підстав, з якими закон пов'язує недійсність п. 6.2 договору поставки від 23.04.2010р. № 373-К, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання недійсним третейського застереження, викладеного у п. 6.2 вищезазначеного договору.

За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність та недоведеність.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 43, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

В позові відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя Ю.В. Подоляк

Дата підписання рішення 23.01.2015р.