ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2015 р. Справа №917/2516/14

за позовом Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд", вул.Б.Хмельницького, 19-21А, м.Київ, 01001

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амарант", вул.Лучанська,1-Б, с.Юсківці, Лохвицький р-н., Полтавська обл., 37222

про зобов"язання вчинити дії

Суддя Кльопов І.Г.

Представники:

від позивача: Вілінський С.І., дор. №01-2014 від 20.01.14р.

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позов про зобов'язання ТОВ "Амарант", с.Юсківці видати з відповідального зберігання на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд», м.Київ 5 548 614 кг. зерна фуражної кукурудзи 3-го класу.

25.12.2014р. позивачем надано суду уточнення позову, в яких позивач повідомив відповідача про зміну відповідачем свого найменування з товариства з обмеженою відповідальністю "Амарант" на товариство з обмеженою відповідальністю "Луксор-УТР". В підтвердження позивачем надано копію Витягу з ЄДРПОУ станом на 15.12.2014р.

Відповідно до п. 1.4. Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року N 18 - Господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України "Про акціонерні товариства"). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

З огляду на викладене, суд змінює найменування відповідача з товариства з обмеженою відповідальністю "Амарант" на товариство з обмеженою відповідальністю "Луксор-УТР".

Відповідач відзив на позов не надав, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (в матеріалах справи).

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо, господарський суд повідомляв належним чином відповідача про дату, час і місце судового розгляду, а неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, жодних клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, то справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши і оцінивши подані позивачем докази, на які він посилався як на підставу своїх вимог, заслухавши представника позивача, суд, встановив:

У відповідності до договору складського зберігання зерна №100701 від 10.07.2013р. (Договір зберігання) на відповідальному зберіганні у ТОВ «Амарант» (зміна назви на ТОВ "Луксор-УТР" (Відповідач або Зерновий склад)

Між Позивачем (Поклажедавець) та Відповідачем (Зерновий склад) укладений Договір складського зберігання № 100701 від 10.07.2013 (Договір).

Згідно п. 1.1 Договору зберігання, Поклажодавець зобов"язаний передати Продукцію, а Зерновий склад зобов'язаний прийняти її на зберігання на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з п.1.2 Договору зберігання Зерновий склад надає послуги Поклажодавцю по прийманню Продукції, доведенню до базисних кондицій по сміттєвій домішці і вологості, збереженню та відвантаженню на залізничний/автомобільний транспорт (вид транспорту - по бажанню Поклажодавця)

Пунктом 3.1. Договору зберігання передбачено право позивача, як Поклажодавця одержати Продукцію, яка здана на зберігання або переоформити її на третю особу, попередньо розрахувавшись з Зерновим складом за фактично надані послуги.

Розрахунок вартості послуг зернового складу проводиться з моменту фактичного прийняття (переоформлення) Продукції Зерновим складом до моменту відвантаження (переоформлення) Продукції Поклажодавцем.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору складського зберігання №100701 від 10.07.2013р. є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За приписами ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання.

Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем

Відповідно ч.1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до п.24) ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні»: 24) складські документи на зерно - товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа. До складських документів, згідно зі ст.37 зазначеного Закону, належить також й складська квитанція.

Згідно складської квитанцієї №71 від 17.10.2014р. (бланк серії АХ № 055494) на відповідальному зберіганні відповідача перебуває 5 548 614 кг. (п'ять мільйонів п'ятсот сорок вісім тисяч шістсот чотирнадцять кг.) зерна кукурудзи 3-го класу (Зерно).

Згідно умов договору, позивач виконав свої зобов'язання, передав на зберігання Зерновому складу, що підтверджуються наданими позивачем документами.

Відповідно до ст. 953 ЦК України, зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Користуючись своїм правом отримати Товар, листом №10-925 від 05.11.2014р., який вручено відповідачу 07.11.14р., позивач звернувся до відповідача з вимогою видати (повернути) з відповідального зберігання вищевказані 5 548 614 кг. (п'ять мільйонів п'ятсот сорок вісім тисяч шістсот чотирнадцять кг.) зерна фуражної кукурудзи 3-го класу.

Однак, відповідач порушив вимоги чинного законодавства України і договору, і не повернув позивачу Зерно.

Відповідач відмовив у відвантаженні Зерна позивачу, про що свідчать акти, що були складені впродовж періоду 17.11.14 - 19.11.14р. за участю представників позивача, експедиційної компанії, ТОВ „Компанія Грано СВ", яка надає послуги транспортно-експедиційного обслуговування згідно договору №01/09-2014 від 01.09.2014р..

Зокрема, цими актами зафіксовано не лише факт відмови відповідача виконувати вимогу позивача від 05.11.2014р. щодо видачі(відвантаження) Зерна згідно запропонованого графіку, а також відмову в огляді(перевірці наявності) на території Зернового складу зерна позивача.

За приписами статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Виходячи із змісту ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, як такі, що обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а відтак відповідач зобов'язаний повернути позивачу прийняте на зберігання майно, а саме: 5 548 614 кг. (п'ять мільйонів п'ятсот сорок вісім тисяч шістсот чотирнадцять кг.) зерна фуражної кукурудзи 3-го класу.

У відповідності до ст. 49 ГПК України судові витрати у справі покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Зобов"язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Луксор-Утр» (ідентифікаційний , 37222, Полтавська обл., Лохвицький район, с.Юсківці, вул. Лучанська, 1-Б) видати з відповідального зберігання Дочірньому підприємству з іноземною інвестицією «Сантрейд» (Юридична адреса: 01030, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 19-21А, ідентифікаційний код: 25394566, П/р 9019 в ПАТ "Сітібанк", м..Київ, МФО 300584.) 5 548 614 кг. (п'ять мільйонів п'ятсот сорок вісім тисяч шістсот чотирнадцять кг.) зерна фуражної кукурудзи 3-го класу.

3. Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Луксор-Утр» (ідентифікаційний , 37222, Полтавська обл., Лохвицький район, с.Юсківці, вул. Лучанська, 1-Б) на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» (Юридична адреса: 01030, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 19-21А, ідентифікаційний код: 25394566, П/р 9019 в ПАТ "Сітібанк", м..Київ, МФО 300584.) 1218,00грн. судового збору.

Видати накази з набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 15.01.2015р.

Суддя Кльопов І.Г.