ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2015 року Справа № 912/3132/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

При секретарі Ситниковій М.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача: Єфременко О.О., довіреність № 14-88 від 18.04.14, представник;

представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце повідомлений належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 року у справі № 912/3132/14

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до комунального підприємства «Теплокомуненерго» Олександрійської міської ради, м.Олександрія Кіровоградської області

про стягнення 2 383 298,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 року (суддя Вавренюк Л.С.) позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"- задоволено частково.

Суд стягнув з комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради на користь дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" заборгованість в сумі 2 255 459,65 грн., з яких: 1 878 487,36 грн. - основний борг, 127 838,40 грн. - пеня, 99 348,15 грн. - 3% річних, 149 785,74 грн. - інфляційні втрати, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 45 282,70 грн.

В решті частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду в частині відмови у стягненні 127 838,40 грн. пені скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги позивач посилається на те, що суд порушив норми матеріального та процесуального права та ухвалив рішення без дослідження усіх істотних обставин справи.

Зокрема, суд при вирішенні питання щодо зменшення неустойки повинен був об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Суд не врахував, що сторони визначили вид забезпечення виконання зобов'язання неустойкою, що передбачений умовами договору, та вже заздалегідь визначили розмір пені за неналежне виконання зобов'язання, а тому, на думку скаржника, суд неправомірно самостійно визначив розмір пені та штрафу.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Розпорядженням секретаря судової палати Кузнецової І.Л. від 12.12.14р. у зв'язку з перебуванням судді Чус О.В у відпустці справа була призначена до розгляду колегією суддів у складі: Березкіна О.В. (головуючий), Дармін М.О., Іванов О.Г.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 грудня 2014 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 14 січня 2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Кузнецової І.Л. від 12.01.15р. у зв'язку з виходом судді Чус О.В з відпустки справа була передана на розгляд колегії суддів у складі: Березкіна О.В. (головуючий), Дармін М.О., Чус О.В.

До початку судового засідання на адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою представника відповідача та скороченням штатних працівників.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Однак, це є правом суду, а не обов'язком, при цьому суд враховує вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи.

Згідно з частиною третьою статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи відсутність в зазначеному клопотанні обґрунтованих доводів щодо неможливості вирішення спору в даному судовому засіданні, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а представник відповідача просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Звертаючись із позовом про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, позивач посилався на порушення відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу від 31.10.12 р. № 12/1145-БО-18 в частині своєчасного розрахунку за поставлений природний газ.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені частково, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати за отриманий газ, проте з урахуванням об'єктивних обставин, а саме: неузгодженість у сфері виділення бюджетних коштів та не покриття тарифами собівартості енергоносіїв, значну дебіторську заборгованість перед відповідачем за спожиту теплову енергію таких споживачів, як бюджетні організації та населення, ступінь виконання відповідачем основного зобов'язання за Договором, що складає 82,5%, майновий стан обох сторін, які беруть участь у зобов'язанні, статус відповідача, який використовує придбаний газ у переважній більшості для вироблення теплової енергії для потреб населення та бюджетних установ (96 % споживачів), тому зменшив розмір пені на 50% та стягнув пеню у сумі 127 838,40 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 31.10.12 р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (далі - Продавець) та комунальним підприємством "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради (далі - Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 12/1145-БО-18 (далі - Договір, а.с. 7-12).

Відповідно до умов Договору, Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію ст. 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору; газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (п.п. 1.1., 1.2. Договору).

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що Продавець передає Покупцеві з 01.10.12 р. по 31.12.12 р. газ обсягом до 2 490 тис. куб. м., у тому числі по місяцях згідно таблиці.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов договору позивач поставив за період з жовтня по грудень 2012 року газ на загальну суму 10 725 773,47 грн. (а.с. 13 - 15), а відповідач свої зобов'язання за договором виконав з порушенням строків, сплативши за отриманий від позивача газ 8 847 286,11 грн.

Зобов'язання в силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість Покупця перед Продавцем складає 1 878 487,36 грн. (10 725 773,47 грн. - 8 847 286,11 грн. = 1 878 487,36 грн.), тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув суму боргу на користь позивача.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно постанови № 14 від 17.12.13р. Пленуму Вищого господарського суду України, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становить менше одиниці (тобто мала місце деінфляція).

Оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, висновки суду першої інстанції про те, що комунальне підприємство «Теплокомуненерго» Олександрійської міської ради зобов'язано сплатити на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 99 348,15 грн. - 3% річних, 149 785,74 грн. - інфляційних втрат є правильними.

Крім того, відповідно до ст.ст. 611, 549, 551 ЦК України, у разi порушення зобов'язання настають правовi наслiдки, встановленi договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме i нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмiр встановлюється договором або актом цивiльного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн.

Згідно п. 7.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором.

Пунктом 7.2. Договору визначено, що у разі невиконання Покупцем п. 6.1. умов цього Договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За таких обставин суд першої інстанції, перевіривши розрахунок пені, зроблений позивачем, дійшов вірного висновку про його розмір у сумі 255676,79 грн.

Разом з тим, згідно частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

За п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню на користь позивача на 50%, та стягуючи пеню в розмірі 127 838,40 грн., суд першої інстанції врахував, що на несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань вплинула неузгодженість у сфері виділення бюджетних коштів та не покриття тарифами собівартості енергоносіїв, а також значна дебіторська заборгованість перед відповідачем за спожиту теплову енергію таких споживачів, як бюджетні організації та населення.

Крім того, господарський суд першої інстанції правильно визначив, що ступінь виконання відповідачем основного зобов'язання за Договором складає 82,5% та врахував майновий стан обох сторін, які беруть участь у зобов'язанні, а саме - враховуючи статус відповідача, який використовує придбаний газ у переважній більшості для вироблення теплової енергії для потреб населення та бюджетних установ (96 % споживачів), а також ступінь виконання боржником зобов'язань за Договором, що є підставою для зменшення розміру неустойки до 127 838,40 грн., тобто на 50%.

Щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду, покладених в основу оскаржуваного судового рішення.

Суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає вимогам ст. 43 ГПК України, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 у справі № 912/3132/14 - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст виготовлено 16.01.2015 року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О.Дармін

Суддя О.В.Чус