ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2015 р. Справа № 18/1407/12

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників:

позивача - Василенка І.Ю. за довіреністю № 08-11/5909/2-13 від 30.12.2013 р.

відповідача - Шевченка Є.О за довіреністю б/н від 09.09.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 4053П/3-11) на рішення господарського суду Полтавської області від 21.10.2014 р. у справі № 18/1407/12

за позовом ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" , м. Київ

до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз", м. Лубни

про стягнення 16403883,67 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2012 р. ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулась до господарського суду полтавської області з позовом про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" 16 403 883,67 грн. заборгованості по договору поставки природного газу № 06/10-1995, з яких: 14 089 569,54 грн. - сума основного боргу, 1 064 579,70 грн. - пеня, 656 812,52 грн. - інфляційні, 592 921,91 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.10.2014 р. у даній справі позов задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 14089569,54 грн. основного боргу, 1064579,70 грн. пені, 656812,52 грн. інфляційних, 592921,91 грн. - 3% річних, 64380,00 грн. судових витрат.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних.

В обґрунтування своїх вимог апелянт, зокрема, посилається на те, що судом першої інстанції належним чином не перевірено розрахунку штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та 3% річних. Так, на думку апелянта, розрахунок інфляційних нарахувань, що зазначений у позовній заяві, не відповідає Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, що затверджені листом Верховного суду України № 62-97 р. від 03.04.97 р. Зокрема, необґрунтовано вказані суми боргу, які взяті для обрахунку інфляційних нарахувань, оскільки такі суми взяті станом на 15 число відповідного місяця, а плата за газ повинна була бути здійснена відповідачем до 10 числа поточного місяця постачання газу відповідно до п. 4.1. договору, що призвело до неправильного вирахування сум інфляційних втрат в цілому. Крім того, відповідач зазначає, що положеннями ч. 1 ст. 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. У п. 7 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 № 01-06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" висловлена правова позиція Вищого господарського суду України про те, що у разі, якщо основним споживачем послуг боржника є населення, а також у разі збитковості господарської діяльності боржника, наявності значного обсягу заборгованості у споживачів перед боржником, суди мають обґрунтовані підстави для зменшення пені на підставі статті 233 ГК України та пункту 3 статті 83 ГПК України, чого судом першої інстанції зроблено не було.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.12.2014 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 12.01.2015 р.

06.01.2015 р. за вх. № 102 відповідачем надані письмові пояснення в обґрунтування вимог апеляційної скарги.

В судове засідання, призначене на 12.01.2015 р. представник позивача не з'явився, причину неявки не повідомив, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, будь-яких письмових клопотань (в т.ч. і про відкладення розгляду справи) не заявляв.

Враховуючи належне повідомлення позивача про час та місце засідання суду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача за відсутності представника позивача, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та додатково наданих поясненнях доводи сторони, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом Полтавської області норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу у порядку статті 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

20.12.2010 року між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (Постачальник) та ПАТ "Лубнигаз" (Покупець) укладений договір поставки природного газу №06/10-1995 та додаткові угоди до даного договору від 20.12.2010 р., від 28.01.2011 р., від 04.04. 2011 р., від 12.04.2011 р., від 25.06.2011 р. (а. с. 16-23).

Відповідно до умов вказаного договору ДК "Газ України" зобов'язувалась передати відповідачу в 2011 року природний газ власного видобутку, а Покупець зобов'язувався приймати та оплатити поставлений природний газ на умовах цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ДК "Газ України" свої зобов'язання згідно даного договору виконала, передавши відповідачу протягом січня - вересня 2011 року природний газ, на загальну суму 44 019 235,58 грн., що підтверджується актами прийому - передачі природного газу (а. с. 24-32).

В свою чергу, відповідач свої зобов'язання по договору виконав частково, за природний газ розрахувався в сумі 29 929 666,04 грн.

Відповідно до вимог п. 6.2. остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 10-го числа наступного за місяцем поставки газу з поточних рахунків Покупця.

В порушення взятих на себе зобов'язань відповідач не повністю здійснив оплату за отриманий природний газ.

На момент звернення з позовом до суду, сума основного боргу відповідача перед ДК "Газ України" складала 14 089 569,54 грн.

Вказану суму боргу позивач просить суд стягнути з відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблені обґрунтовані висновки, що загальна сума заборгованості відповідача за договором становить 14089569,54 грн., яка була заявлена до стягнення та стягнута оскаржуваним рішенням.

Судом першої інстанції було вірно зазначено, що доказів, які б підтверджували сплату цієї суми, відповідач суду не надав.

З урахуванням фактичних матеріалів справи та положень ст.ст. 11, 525, 526, 530, 610, 712 ЦК України та ст. 193 ГК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 14089569,54 грн.

Колегія суддів також погоджується і з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 656812,52 грн. та 3% річних у сумі 592921,91 грн. Перевіркою наданих позивачем розрахунків встановлено, що вони здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства, положень договору (в т.ч. ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України) та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованого стягнення з відповідача суми пені у розмірі 1064579,70 грн., перевіркою наданого позивачем розрахунку встановлено, що він здійснений у відповідності до вимог чинного законодавства.

В свою чергу, враховуючи наявність клопотання відповідача, наданого в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, про зменшення розміру пені в порядку п. 3 ст. 83 ГК України та ст. 233 ГК України колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру пені на 50%, виходячи з наступного.

Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» № 3319-17 від 12.05.2011 р. передбачалось комплексне списання заборгованості між підприємствами паливно-енергетичного комплексу за природний газ, яка утворилась за період з 1997 по 2010 роки, включаючи пеню і штрафи, реструктуризацію боргів 2010 року.

У пояснювальній записці до проекту даного Закону зазначено, що борги між підприємствами паливно-енергетичного комплексу накопичилися не внаслідок несумлінного виконання ними своїх зобов'язань, а внаслідок об'єктивних причин, що не дозволяли їм своєчасно і в повному обсязі виконувати свої договірні зобов'язання. При цьому наголошено, що заборгованість підприємств з газопостачання та газифікації виникла внаслідок неефективної тарифної політики держави (у тому числі тарифи на транспортування природного газу не включали повний обсяг виробничо технічних витрат та нормованих втрат природного газу), а також внаслідок невчасного і не в повному обсязі фінансування відповідних компенсацій, що фактично в повному обсязі позбавило ці підприємства джерел для розрахунків за отриманий природний газ Крім того, зазначено, що підприємства несуть значні збитки внаслідок втрат певних обсягів природного газу при його постачанні споживачам, оскільки вони отримують від споживачів оплату за фактично поставлений газ згідно лічильників природного газу.

Відповідно до Постанови НКРЕ № 369 від 03.04.2013 р. «тарифна виручка - дохід, отриманий від надання послуг за ліцензованим видом діяльності за установленим НКРЕ тарифом».

Як зазначено в додаткових поясненнях, наданих відповідачем до суду апеляційної інстанції, внаслідок неефективної тарифної політики держави товариством протягом 2006-2010 років недоотримано тарифної виручки в сумі 33 142,7 тис. грн. в тому числі:

- через не відповідність фактичних обсягів транспортування та постачання природного газу обсягам, передбаченим тарифами - 22 338,4 тис. грн.;

- внаслідок не включення в повному обсязі в тариф на послуги з транспортування газу зростання цін на газ для виробничо-технологічних та власних потреб - 10 804,3 тис. грн.

Зокрема, за 2010 рік недоотримано тарифної виручки в сумі 10 773,8 тис. грн., а з урахуванням передбаченої тарифом компенсації різниці в ціні - 7 825,6 тис. грн.

Відповідно до п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 р. № 2246 «Про затвердження правил надання населенню послуг з газопостачання» газопостачальні підприємства зобов'язані проводити щороку станом на 1 січня, перерахунок вартості спожитого природного газу населенням у попередньому році в залежності від обсягу споживання та роздрібних цін. В результаті проведених відповідачем перерахунків за період 2007-2010 років було зменшено вартість природного газу, що постачається населенню, на суму 4 878,1 тис. грн.

На виконання Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» від 23.06.2005 р. № 2711 відповідачем було списано заборгованість споживачів за природний газ на загальну суму 1 460,6 тис. грн., в тому числі списано заборгованість населення перед відповідачем у розмірі 1 339,7 тис. грн., що підтверджується витягом № 14/150 з протоколу № 14 засідання міжвідомчої комісії з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу (а. с. 171).

При цьому, законодавством не передбачено відповідної компенсації понесених відповідачем збитків, що пов'язані з перерахунком вартості газу населенню та списанням боргів споживачів.

Протягом 2001-2008 років «комерційні» втрати газу при його відпуску населенню склали 15 720,2 тис. грн., що підтверджується актом перевірки від 12.01.2011 р. (а. с. 163-170).

Загалом, внаслідок перерахунку вартості газу населенню, списання боргів та «комерційних» втрат утворився борг відповідача перед позивачем за договором, що призвело до примусового його стягнення через господарський, суд з нарахуванням штрафних і фінансових санкцій: 1 064 579,70 грн. пені, 656 812,52 грн. інфляційних, 592 921,91 грн. З % річних.

Крім того, з метою недопущення нарахувань штрафних та фінансових санкцій та примусового їх стягнення відповідачем у 2011 році проведено розрахунки з позивачем в повному обсязі по договору про постачання природного газу для потреб населення у 2010 р. (сплачено у першому кварталі 2011 року 10,5 млн. грн.). В той же час в 2011 році відповідачем недоотримано тарифної виручки з транспортування природного газу в сумі 3 122,2 тис. грн. (в т.ч. внаслідок зменшення обсягів на 6 млн. куб.м в сумі 1 844,2 тис. грн. та не передбачення тарифом збільшення ціни на газ для виробничо-технічних втрат в сумі 1278,0 тис. грн.). Це свідчить про намагання відповідача погасити заборгованість перед споживачем та наявністю об'єктивних обставин, що не дозволяють відповідачеві у повному обсязі та своєчасно виконати зобов'язання перед позивачем.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Ст. 233 ГК України встановлює, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржника; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів того, що внаслідок порушення відповідачем строків оплати природного газу завдано матеріальних збитків, тому співвідношення розміру штрафних санкцій, що стягуються з відповідача, не є співрозмірними, а отже, не відповідають ч.6 ст.3 ЦК України, згідно з якою загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Зважаючи на вищенаведені положення чинного законодавства та фактичних обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір заявлених до стягнення суми пені на 50%, що складає відповідно 532289,85 грн. пені, та що не буде суперечити загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, справедливості, добросовісності і розумності.

В іншій частині заявлених до стягнення суми пені у розмірі 532289,85 грн. колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає зміні в частині задоволення вимог про стягнення пені.

З урахуванням того, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, колегія суддів вважає за необхідне всі судові витрати згідно ч.2 ст.49 ГПК України покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 99, 101, 102, п. 4 ст.103, п. 1 ч. 1 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз", м. Лубни на рішення господарського суду Полтавської області від 21.10.2014 р. у справі № 18/1407/12 залишити без задоволення.

Клопотання ПАТ по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" про зменшення розміру пені на 50% задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 21.10.2014 р. у справі № 18/1407/12 змінити, виклавши рішення в наступній редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. Л. Толстого, 87, р. № 6, банк: ВАТ "Ощадбанк", МФО 391269, ) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, р. №7001 в ФПАТКБ "Південкомбанк", м. Київ, МФО 320876, код ЄДРПОУ 313019,54 грн. основного боргу, 532289,85 грн. пені, 656812,52 грн. інфляційних, 592921,91 грн. - 3% річних, 64380,00 грн. судових витрат.».

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови складено 16.01.2015 року

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.