ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р.Справа № 922/5223/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гонтарем А.Д.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Лемма-Віте" (м. Харків)
до Державного підприємства "Артемсіль" (м. Соледар, Донецька обл.) 3-я особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Земельний банк" (м. Харків)
про визнання недійсним договору
за участю представників сторін:

позивача - Хомякова А.Л. (довіреність від 08.01.2015 р.);

відповідача - Якушев Ю.В. (довіреність №27/10-01-63 від 19.12.2014 р.);

3-ї особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Лемма-Віте", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства "Артемсіль", в якій просить суд визнати договір про відступлення права вимоги (цесії) №09/28 від 18.11.2011 р. недійсним. Судові витрати просить суд покласти на відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 20.01.2015 р. підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 20.01.2015 р. заперечив проти позовних вимог.

Представник 3-ї особи в судове засідання 20.01.2015 р. не з'явився, витребуваних судом документів не надав, про причину неявки суд не повідомив. В матеріалах справи відсутні докази повідомлення 3-ї особи про час і місце слухання справи.

Поряд із цим, обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів, достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, розгляд справи неодноразово відкладався для надання можливості усім учасникам судового процесу ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

З огляду на викладене суд розглядає справу за відсутності представника третьої особи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

28 лютого 2005 року між ДП "Артемсіль" (вкладник) та Харківським акціонерним комерційним Земельним банком (банк), правонаступником якого є ПАТ "Земельний банк", був укладений депозитний договір № 01-05/Д за умовами якого вкладник розміщає, а банк приймає грошові кошти у сумі 1 000 000 доларів США на депозитний рахунок № 21.

06 травня 2005 року між ДП "Артемсіль" (позичальник) та ПАТ "Земельний банк" (банк) був укладений договір про надання кредитної лінії № 43-05/К, за умовами якого банк надає позичальнику поновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування у сумі 2 500 000 грн. на поповнення обігових коштів, з можливістю отримання окремих траншів.

Крім того, 24.12.2007 року між ДП "Артемсіль" (заставодавець) та ПАТ "Земельний банк" (заставодержатель) був укладений договір застави майнових прав № 43-05/З-4, за умовами якого заставодержатель має право, у випадку невиконання зобов'язань по договору про надання кредитної лінії № 43-05/К від 06.05.2005 року, отримати, переважно перед іншими кредиторами, відшкодування за рахунок майнових прав, що заставлені на умовах визначених цим договором.

Згідно п. 4.1. цього договору, предметом застави є належне заставодавцю право вимоги на депозитний вклад, що виникло на підставі депозитного договору №01-05/Д від 28.02.2005 року з усіма додатковими угодами до нього в тому числі з тими, що можуть бути укладені в майбутньому, в сумі 2 000 000 доларів США.

Таким чином, з 24.12.2007 року майнові права відповідача, а саме право вимоги за депозитним договором №01-05/Д від 28.02.2005 року, перебували в заставі у третьої особи згідно договору застави майнових прав №43-05/З-4.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.07.2010 року Національним банком України згідно постанови Правління Національного банку України № 375 "Про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора ПАТ "Земельний банк" прийнято рішення про відкликання з 02.08.2010 року банківської ліцензії та відкриття ліквідаційної процедури ПАТ "Земельний банк".

02 вересня 2010 року ДП "Артемсіль" звернулось до ПАТ "Земельний банк" із вимогою №08/28 від 31.08.2010 року щодо повернення грошових коштів в загальній сумі 17 142 730,29 грн., з яких:

- 12 552 550,08 грн. вкладу за депозитним договором №01-05/Д від 28.02.2005 року;

- 255 865,55 грн. відсотків за депозитним договором №01-05/Д від 28.02.2005 року;

- 2 556 233 грн. за договором банківського вкладу № 3743 на здійснення розрахунково-касового обслуговування в національній валюті по поточному рахунку № 92 від 12.04.2010 року;

- 1 778 081,66 грн. за договором № 467 на здійснення розрахунково-касового обслуговування в іноземній валюті по поточному рахунку № 92 від 12.04.2010 року.

Так, 06.09.2010 року заявлена ДП "Артемсіль" кредиторська вимога в розмірі 17 142 730,29 грн. була акцептована ПАТ "Земельний банк" та включена до 7 (сьомої) черги реєстру вимог кредиторів банківської установи, що підтверджується витягом з переліку вимог кредиторів ПАТ "Земельний банк" акцептованих ліквідатором.

В подальшому, листом № 27/11-01-83 від 07.10.2010 року ДП "Артемсіль" повідомило ПАТ "Земельний банк" про те, що заборгованість ДП "Артемсіль" перед ПАТ "Земельний банк" за договором про надання кредитної лінії №43-05/К від 06.05.2005 року та заборгованість банківської установи перед підприємством за депозитним договором №01-05/Д від 28.02.2005 року є зустрічними однорідними грошовими зобов'язаннями, строк виконання яких настав, у зв'язку з чим позивачем в порядку ч. 2 ст. 601 ЦК України було заявлено про припинення вказаних зобов'язань шляхом заліку зустрічних однорідних вимог.

Судом також встановлено, що 18.11.2011 року між ДП "Артемсіль" (первісний кредитор) та ПАТ "Страхова компанія "Лемма-Віте" (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги (цесії) № 09/28.

Згідно з вказаним договором, ДП "Артемсіль" відступило на користь ПАТ "Страхова компанія "Лемма-Віте" частину вимог до ПАТ "Земельний банк" за депозитним договором № 01-05/Д від 28.02.2005 року в розмірі 1 539 000,00 грн.

Разом з тим, з наявних у справі матеріалів вбачається, що відповідно до рішення господарського суду Донецької області від 29.02.2012 року по справі № 5006/28/5пд/2012 односторонній правочин, вчинений ДП "Артемсіль" згідно заяви №27/11-01-83 від 07.10.2010 року щодо припинення своїх зобов'язань як боржника за договором про надання кредитної лінії №43-05/К від 06.05.2005 року шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, визнано недійсним.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.07.2012 року по справі №5006/28/5пд/2012 вищезазначене рішення господарського суду Донецької області було скасовано та прийняте нове, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ "Земельний банк".

Постановою Вищого господарського суду України від 12.06.2013 року по справі № 5006/28/5пд/2012 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.07.2012 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням господарського суду Донецької області від 17.09.2013 року по справі № 5006/28/5пл/2012, заявлені ПАТ "Земельний банк" позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, вчинений ДП "Артемсіль" відповідно до заяви № 27/11-01-83 від 07.10.2010 року стосовно припинення своїх зобов'язань боржника за договором про надання кредитної лінії № 43-05/К від 06.05.2005 року.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 21.01.2014 року прийнято відмову ДП "Артемсіль" від апеляційної скарги на рішення господарського суду Донецької області від 17.09.2013 року по справі №5006/28/5пд/2012 та припинено апеляційне провадження по даній справі.

Згідно доводів позивача, визнання в судовому порядку недійсним правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, вчиненого ДП "Артемсіль", виключає правомірність укладення договору про відступлення права вимоги (цесії) №09/28 від 18.11.2011 року.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Як було зазначено вище, за результатами судового розгляду, вчинений в односторонньому порядку відповідачем правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог визнано недійсним.

Отже, з урахуванням положень ст. 236 ЦК України, на момент укладання спірного правочину, зобов'язання відповідача перед ПАТ "Земельний банк" за договором про надання кредитної лінії №43-05 від 06.05.2005 року існували та були забезпечені заставою згідно з договором застави майнових прав №43-05/З-4 від 24.12.2007 року.

З огляду на викладене суд зазначає, що право вимоги за депозитним договором № 01-05/Д від 28.02.2005 року, яке було відчужене відповідачем на користь ПАТ "Страхова компанія "Лемма-Віте" згідно договору цесії №09/28 від 18.11.2011 року, було обтяжене на підставі договору застави майнових прав № 43-05/З-4 від 24.12.2007 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 статтею 512 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні може відбутися переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Положення вищезазначеної статті кореспондуються з приписами ч. 2 ст. 17 Закону України "Про заставу", відповідно до якої заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Згідно умов договору застави майнових прав №43-05/З-4 від 24.12.2007 року сторони передбачили обов'язок відповідача, як Заставодавця, не здійснювати відступлення заставленого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За приписами ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї з сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 32 цього ж Кодексу передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, доказів на підтвердження факту наявності згоди третьої особи (ПАТ "Земельний банк") на відчуження майнових прав, що є предметом застави за договором застави майнових прав № 43-05/З-4 від 24.12.2007 року, та/або доказів, які б спростовували існування зазначених обтяжень на момент укладення договору відступлення права вимоги (цесії) №09/28 від 18.11.2011 року відповідачем суду не представлено та матеріали справи не містять.

Зібрані у справі докази та їх належна оцінка свідчать про обґрунтованість доводів позивача з приводу того, що відчуження відповідачем права вимоги за депозитним договором № 01-05/Д від 28.02.2005 року відбулося, в порушення вимог діючого законодавства та умов договору застави майнових прав №43-05/З-4 від 24.12.2007 року без відповідної згоди заставодержателя (третьої особи).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1 218 грн., оскільки з його вини спір було доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати договір про відступлення права вимоги (цесії) № 09/28 від 18.11.2011 року недійсним.

Стягнути з Державного підприємства "Артемсіль" (84545, Донецька область, м. Артемівськ, м. Соледар, вул. Чкалова, 1-а, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Лемма-Віте" (61166, м. Харків, вул. Коломенська, 15, ) суму витрат зі сплати судового збору в розмірі 1 218 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.01.2015 р.

Суддя Г.І. Сальнікова