ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року Справа № 915/1852/14

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Агрохімцентр", вул. Лобачевського, 23/4Б, м. Київ, 02090

до відповідача Фермерського господарства "Са.Єр.", вул. Шевченка, 13, с. Іванівка, Веселинівський район, Миколаївська область, 57070

про стягнення заборгованості за договором поставки № 50-ЗЗР/Н від 11.04.2014 року в сумі 856 400, 16 грн., в тому числі: 713 666, 80 грн. - суми боргу; 142 733, 36 грн. - штрафу

за участю представників сторін:

від позивача: представник не з'явився;

від відповідача: представник не з'явився;

в судовому засіданні присутній Кунець Юрій Михайлович (без належним чином оформлених повноважень, довіреність № 130-01ю/370 від 04.12.2014 року зі строком дії до 31.12.2014 року).

До господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Агрохімцентр" до відповідача Фермерського господарства "Са.Єр" про стягнення заборгованості за договором поставки № 50-33Р/Н від 11.04.2014 року в сумі 856 400, 16 грн., в тому числі: 713 666, 80 грн. - суми боргу; 142 733, 36 грн. - штрафу.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 17.11.2014 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, призначено розгляд справи в судовому засіданні 11.12.2014 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 11.12.2014 року розгляд справи відкладено на 23.12.2014 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.12.2014 року продовжено розгляд справи на 15 днів та відкладено розгляд справи на 22.01.2015 року.

В судовому засіданні 22.01.2015 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивачем в обгрунтування заявлених позовних вимог в позовній заяві зазначено наступне.

11.04.2014 року між Приватним акціонерним товариством "Агрохімцентр" (далі - Продавець, позивач) та Фермерським господарством "Са.Єр." (далі - Покупець, відповідач) укладено Договір поставки № 50-33Р/Н (далі - Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати Покупцеві товар належної якості, у кількості, асортименті, в строки та у місці, які визначені у специфікаціях Договору (п. 3.1 Договору), в свою чергу Покупець повинен був сплатити Продавцю вартість отриманого від нього товару в терміни, які визначені в специфікаціях Договору (п. 3.3 Договору).

Позивачем умови договору виконані в повному обсязі, поставлено на адресу відповідача товар на загальну суму 1 019 524, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною № Аг-0000382 від 24.04.2014 року, яка підписана та скріплена печатками сторін.

Специфікацією до Договору поставки № 50-33Р/Н від 17.04.2014 року визначені наступні терміни оплати товару:

1) до 18.04.2014 року в розмірі 30% від загальної вартості Товару, що складає 305 857, 20 грн.

2) до 30.09.2014 року в розмірі 70% від загальної вартості Товару, що складає 713 666, 80 грн.

Відповідач згідно платіжного доручення № 883 від 17.04.2014 року оплатив 305 857, 20 грн.

Сума боргу в розмірі 713 666, 80 грн. відповідачем не сплачена.

Враховуючи невиконання зобов'язання відповідачем щодо оплати товару, позивачем нараховано штраф в розмірі 142 733, 36 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані положеннями ст. 193 ГК України, 11, 207, 509, 525, 526, 549, 655, 712 ЦК України та умовами Договору.

Відповідач не скористався наданим йому ст. 22 ГПК України правом та в судові засідання повноважного представника не направив, письмового відзиву по суті спору не подав.

Ухвала про порушення провадження у справі від 17.11.2014 року отримана відповідачем 20.11.2014 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (арк. справи 14).

При цьому, судом враховано наступне.

Явка відповідача не визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року з останніми змінами від 10.07.2014 року № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, судом здійснено усі заходи щодо повідомлення належним чином відповідача про дату, час та місце судових засідань.

При цьому, судом також враховано, що відповідно до п. 3.9.2 вищевказаної Постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

11.04.2014 року між Приватним акціонерним товариством "Агрохімцентр" (Продавець, позивач) та Фермерським господарством "Са.Єр." (Покупець, відповідач) укладено Договір поставки № 50-33Р/Н, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався у визначені договором строки на платній основі передати у власність Покупця мінеральні добрива, засоби захисту рослин та насіння (Товар), а Покупець зобов'язався прийняти товар і сплатити на користь Продавця його вартість у відповідності до умов Договору. Товар за Договором може передаватися у власність Покупця як однією, так і декількома партіями, кожна з яких оформляється окремою специфікацією до Договору і є його невід'ємною частиною (п. 1.1 Договору) (арк. справи 6).

Відповідно до п. 5.1 Договору договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі Договору виникли зобов'язальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами Договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 2.1 Договору найменування Товару, асортимент, кількість, ціна за одиницю, умови оплати, порядок і строки поставки й оплати Товари, базис поставки та інші погоджені сторонами умови визначаються в специфікаціях до Договору, які погоджуються сторонами.

Відповідно до п. 2.2 Договору загальна вартість договору визначається шляхом складання вартості Товару, що зазначаються в специфікаціях до Договору.

Відповідно до п. 2.5 Договору Покупець здійснює оплату товару, шляхом перерахування грошових коштів в гривнях на банківський рахунок Продавця.

Відповідно до п. 2.6 Договору вартість товару сплачується Покупцем в межах строків, встановлених Сторонами в специфікаціях до цього договору. Строк оплати товару за кожною окремою специфікацією починає відраховуватись з дати отримання покупцем товару за цією специфікацією.

Специфікацією до Договору поставки №50-33Р/Н від 17.04.2014 року (арк. справи 7) визначені наступні терміни оплати товару:

- до 18.04.2014 року в розмірі 30 % від загальної вартості Товару, що складає 305 857, 20 грн.

- до 30.09.2014 року в розмірі 70% від загальної вартості Товару, що складає 713 666, 80 грн.

Відповідно до п. 3.3 Договору Покупець зобов'язаний сплатити Продавцю вартість отриманого від нього товару в терміни, які визначені в специфікаціях Договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору приймання товару по кількості та якості проводиться у відповідності до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю П-6, П-7.

Відповідно до п. 4.3 Договору товар вважається переданим Продавцем і прийнятим Покупцем в момент підписання товарно-супровідних документів на товар уповноваженим представником Покупця, за кількістю - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної в товарно-супровідних документах, за якістю - відповідно до якості, вказаному в сертифікаті якості підприємства-виробника.

Судом встановлено наступне.

На виконання умов Договору ПрАТ "Агрохімцентр" поставлено на адресу ФГ "Са.Єр." товар (насіння соняшнику НК Роккі 150К) на загальну суму 1 019 524, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною № Аг-0000382 від 24.04.2014 року, яка підписана та скріплена печатками сторін (арк. справи 8).

Представник відповідача отримав товар на підставі довіреності № 17/04/14-3 від 17.04.2014 року (арк. справи 9).

17.10.2014 року за вих. № 130-01ю/330 позивач виставив відповідачу Вимогу на суму 713 666,80 грн. (арк. справи 11).

Судом встановлено, що відповідачем згідно платіжного доручення № 883 від 17.04.2014 року проведено оплату в розмірі 30% від загальної вартості Товару, що складає 305 857, 20 грн. (арк. справи 10)

Проте, у встановлений Специфікацією до Договору поставки строк відповідачем не було сплачено 70 % від загальної вартості Товару, що складає 713 666, 80 грн. Станом на день звернення до суду із позовом заборгованість відповідача за поставлений товар складала 713 666, 80 грн.

Відповідачем не подано суду доказів оплати суми боргу в розмірі 713 666,80 грн., як і не спростовано позовних вимог. Отже, в цій частині позов є обґрунтованим, підтвердженим належними доказами та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в сумі 142 733,36 грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до п. 6.2 Продавець має право, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті, у встановлені договором строки, нарахувати Покупцю штраф в розмірі 20% від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та/або нарахувати процент за користування товарним кредитом.

Судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування суми штрафу в розмірі 142 733, 36 грн. (713 666, 80 грн. х 20 %). Розрахунок штрафу здійснено арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору. Отже, вимога про стягнення штрафу в розмірі 142 733, 36 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір в сумі 17 128, 00 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, ст. 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

задовольнити позов Приватного акціонерного товариства «Агрохімцентр» () до відповідача Фермерського господарства «Са.Єр.» () про стягнення заборгованості в сумі 856 400, 16 грн., в тому числі: 713 666, 80 грн. - суми боргу; 142 733, 36 грн. - штрафу.

Стягнути з відповідача Фермерського господарства "Са.Єр.", вул. Шевченка, 13, с. Іванівка, Веселинівський район, Миколаївська область, 57070 () на користь позивача Приватного акціонерного товариства "Агрохімцентр", вул. Лобачевського, 23/4Б, м. Київ, 02090 ():

- 713 666, 80 грн. (сімсот тринадцять тисяч шістсот шістдесят шість грн. 80 коп.) - суми основного боргу.

- 142 733, 36 грн. (сто сорок дві тисячі сімсот тридцять три грн. 36 коп.) - штрафу за порушення умов Договору поставки № 50-ЗЗР/Н від 11.04.2014 року.

- 17 128,00 грн. (сімнадцять тисяч сто двадцять вісім грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.01.2015 року.

Суддя Е.М. Олейняш