ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2015 р.Справа № 922/4901/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровой К.О.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Медфарком-Центр", м. Київ
до Комунального підприємства "Луганська обласна "Фармація", м. Луганськ
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - Гончаров О.О., дов. № 131 від 06.11.12 р.;

відповідача - Берест Д.О., дов. № 4 від 05.01.15 р.;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Медфармком-Центр", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 16.12.14 р., яка була прийнята судом) просить стягнути з відповідача - Комунального підприємства "Луганська обласна "Фармація" основний борг в сумі 2198543,20 грн., 144569,29 грн. пені, інфляційні втрати в сумі 84497,84 грн., 3% річних в сумі 17574,16 грн. та 48903,69 грн. судового збору, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за договором поставки №10 від 17.05.10 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.12.14 р., за клопотанням відповідача, строк розгляду справи продовжено по 15 січня 2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні 12.01.15 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засідання 12.01.15 р. письмовий відзив не надав, проти наявності заборгованості не заперечував, втім зазначив, що відповідач не може отримати первинні документи, тому звірку розрахунків провести неможливо. Крім того, відповідач послався на те, що в спірних накладних зазначений договір 17.05.11 р., в той час коли спірний договір був укладений сторонами 17.05.10 р. Проте, договір від 17.05.11 р., як і будь-які інші договори між сторонами не укладались. Позивач проти існування зазначеного договору заперечував.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між сторонами було укладено договір поставки № 10 від 17.05.2010 року (далі - договір)(а.с. 12-14), відповідно до умов якого, постачальник (позивач) зобов'язався поставити покупцю (відповідачу) лікарські засоби (далі - товар), зазначений в п. 1.2 договору, а відповідач прийняти та оплатити товар. Найменування, асортимент, кількість товару, одиниці виміру, ціна за одиницю товару, вартість товару зазначаються в накладних, які є невід'ємними частинами даного договору (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.4 договору, орієнтовна загальна вартість товару, що постачається за даним договором, на момент підписання договору складає 50 млн. грн., та складається із сумарної вартості відвантаженого товару за відповідними накладними протягом дії даного договору.

Згідно з п. 3.1 договору, постачання товару відповідачу здійснюється партіями (сформованими на підставі погодженої сторонами заявки) за рахунок позивача. Умови та місце поставки кожної партії товару визначаються сторонами, відповідно до вимог Міжнародних правил по трактуванні термінів "Інкотермс-2000" і визначаються як DDP (склад відповідача), адреса поставки (складу відповідача): 91020, м. Луганськ, Степовий тупик, 2а.

На виконання умов договору, позивачем у період з 05.06.14 р. по 17.07.14 р. було поставлено відповідачу товар на загальну суму 2739892,04 грн., що підтверджується видатковим накладними №№ 0012876 від 05.06.2014 року, 0012887 від 05.06.2014 року, 0010768 від 05.06.2014 року, 0011172 від 05.06.2014 року, 0011170 від 05.06.2014 року, 0013851 від 12.06.2014 року, 0013849 від 12.06.2014 року, 0013807 від 12.06.2014 року, 0015628 від 19.06.2014 року, 0015626 від 19.06.2014 року, 0015444 від 19.06.2014 року, 0015462 від 19.06.2014 року, 0015452 від 19.06.2014 року, 0015430 від 19.06.2014 року, 0016460 від 24.06.2014 року, 0016476 від 24.06.2014 року, 0016949 від 26.06.2014 року, 0016947 від 26.06.2014 року, 0016837 від 26.06.2014 року, 0016844 від 26.06.2014 року, 0016839 від 26.06.2014 року, 0016828 від 26.06.2014 року, 0017755 від 03.07.2014 року, 0017778 від 03.07.2014 року, 0017774 від 03.07.2014 року та 0020474 від 17.07.2014 року. Повноваження представника відповідача на отримання товару за вказаними накладними підтверджуються відповідними довіреностями (а.с. 17, 32, 42, 57, 61, 76, 86).

Відповідно до п. 2.2 договору, відповідач зобов'язався оплатити товар протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання товару згідно накладної.

Проте, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару не виконав в повному обсязі, здійснивши часткову оплату в сумі 541348,84 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с. 127-136), внаслідок чого заборгованість відповідача склала 2198543,20 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Сторони в спірному договорі домовились (п. 2.2), що відповідач зобов'язаний оплатити товар протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання товару згідно накладної.

Як вже було зазначено, відповідач частково оплатив товар на суму 541348,84 грн. Станом на момент розгляду справи, неоплаченим залишився товар вартістю 2198543,20 грн. Відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували б оплату заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару, за договором поставки № 10 від 17.05.2010 року, зокрема, з 06.07.14 р. за першою видатковою накладною № 0012876 від 05.06.2014 року та з 17.08.14 р. за останньою видатковою накладною № 0020474 від 17.07.2014 року.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Твердження відповідача про можливість існування іншого договору, укладеного сторонами 17.05.11 р., судом не приймаються, оскільки позивач зазначає, що між сторонами укладався лише договір поставки від 17.05.10 р., а відповідач доказів існування іншого договору поставки, укладеного між сторонами не надав, що порушує умови ст. 33 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Посилання відповідача в судовому засіданні на неможливість отримання ним первинних документів також не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки в матеріалах справи знаходяться видаткові накладні, які є первинними документами в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та довіреності, якими відповідач уповноважив свого представника отримати товар за спірними накладними.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 2198543,20 грн. заборгованості, належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 144569,29 грн. пені, інфляційні втрати в сумі 84497,84 грн. та 3% річних в сумі 17574,16 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В п. 7.2 договору поставки № 10 від 17.05.2010 року встановлено, що у випадку не дотримання покупцем строків оплати товару, останній зобов'язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми не оплаченого товару.

Частина 6 ст. 232 ГК України встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи викладене, перевіривши нарахування пені позивачем, суд визнає вимогу про стягнення з відповідача 144569,29 грн. пені законною та обґрунтованою. Втім, за власною ініціативою, суд, вважає за необхідне, зменшити розмір неустойки на 50%, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

В статті 83 ГПК України також зазначено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3).

В підпункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Суд зазначає, що Законом України "Про боротьбу з тероризмом" визначено поняття "район проведення АТО". Таким є, визначені керівництвом АТО, ділянки місцевості чи акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території, прилеглі до них і в межах яких проводяться зазначені операції.

Місто Луганськ, в якому розташоване підприємство відповідача - Комунальне підприємство "Луганська обласна "Фармація" є територією проведення АТО, затвердженої КМУ №1053 від 30 жовтня 2014. Згодом Кабінет Міністрів України призупинив дію розпорядження від 30 жовтня 2014 р. №1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

В той же час, суд враховує, що на території міста Луганськ і його передмість відбувалися військові дії, які позначалися на роботі підприємства відповідача та ускладнили виконання його зобов'язань перед контрагентами.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини непереборної сили (проведення антитерористичної операції на території міста відповідача), які не залежать від волі відповідача та негативно позначаються на його господарській діяльності, суд вважає даний випадок винятковим в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, та беручи до уваги інтереси сторін та ступінь виконання зобов'язання відповідачем, приходить до висновку про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення пені на 50%.

Отже, з відповідача має бути стягнуто на користь позивача 72284,64 грн. пені (50% від 144569,29 грн.). Витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача, суд визнає вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 84497,84 грн. та 3% річних в сумі 17574,16 грн. законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, беручи до уваги приписи ст. 49 ГПК України, судовий збір відшкодовується за рахунок відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Луганська обласна "Фармація" (, адреса: 91055, м. Луганськ, вул. Леніна, будинок 1) на користь Приватного акціонерного товариства "Медфармком-Центр" (, адреса: 03680, м. Київ, вул. Кржижановського, будинок 4) основний борг в сумі 2198543,20 грн., 72284,64 грн. пені, інфляційні втрати в сумі 84497,84 грн., 3% річних в сумі 17574,16 грн. та 48903,69 грн. судового збору.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 50% від 144569,29 грн. - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 15.01.2015 р.

Суддя Т.В. Інте