ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2015 р. Справа № 917/2273/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Ільїн О.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (особисто),

першого відповідача - Бутенка А.Г., (довіреність № 22 від 05.01.2015р.),

другого відповідача - Миськів В.М., (довіреність №1 від 05.01.2015 р.),

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№3593П/1-6) на рішення господарського суду Полтавської області від 14.10.2014 року по справі №917/2273/13,

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Полтава,

до 1. Державного підприємства "Південна залізниця", м.Харків,

2. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, м.Полтава,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ державної виконавчої служби Миргородського міськрайонного управління юстиції, м.Миргород, Полтавська область,

про визнання договору таким, що діє

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просив суд визнати таким, що діє договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №407/05-Н від 27.07.2005 року, який укладений між ним та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 14.10.2014 року по справі №917/2273/13 (суддя Солодюк О.В.) у позові відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 14.10.2014 року та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема, тим, що рішення суду першої інстанції прийняте при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи, при помилковому тлумаченні норм чинного законодавства.

24.11.2014 року на адресу Харківського апеляційного господарського суду від першого відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11111), в якому він заперечує проти доводів, викладених в апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1, посилаючись, зокрема, на те, що дія договору оренди №407/05-Н від 27.07.2005 року припинена, що підтверджується рішенням господарського суду Полтавської області від 14.06.2010 року по справі №22/230.

04.12.2014 року від другого відповідача також надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11718), в якому він просить рішення господарського суду Полтавської області у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Другий відповідач зазначив, що судовими рішеннями у інших господарських справах встановлено припинення дії спірного договору з 27.04.2008 року. Посилаючись на приписи частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України вказав, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

19.12.2014 року позивач надав через канцелярію суду письмові пояснення до апеляційної скарги (вх.№12657), які долучено до матеріалів справи.

Розпорядженням секретаря судової палати №1 Харківського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 року у зв'язку з відпусткою судді Хачатрян В.С. та судді Черленяка М.І. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Івакіна В.О., суддя Ільїн О.В.

Розгляд справи відкладався.

У призначене судове засідання 22.01.2015 року третя особа не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи (т. 3 а.с. 35); відзив на апеляційну скаргу не надала.

Колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності належно повідомленого Відділу державної виконавчої служби Миргородського міськрайонного управління юстиції, м. Миргород Полтавської області.

Позивач у судовому засіданні 22 січня 2015 року підтримав вимоги апеляційної скарги з урахуванням додаткових пояснень до неї, надав копію рішення Господарського суду Полтавської області від 18.12.2014 р. по справі №917/2178/14 та просить зупинити провадження у справі до набрання чинності зазначеного вище судового рішення.

Представники першого та другого відповідачів заперечували проти зупинення провадження у справі.

Колегія суддів, враховуючи встановлений процесуальним законом строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду, дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 79 Господарського процесуального кодексу України, для зупинення провадження у справі та залишає клопотання позивача без задоволення як необґрунтоване.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, вислухавши пояснення позивача, який підтримав апеляційну скаргу, представників відповідачів, які заперечували проти її задоволення, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення без змін оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Звертаючись до господарського суду Полтавської області з позовом про визнання договору оренди нерухомого майна таким, що діє, позивач посилався на те, що сторонами спірного договору оренди нерухомого майна було досягнуто згоди по усім його умовам; договір був підписаний уповноваженою особою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області та уповноваженою особою відокремленого підрозділу «Гребінківське будівельно-монтажне експлуатаційне управління»; на підставі договору оренди позивачем було замовлено і збудовано відповідний торгівельний павільйон на орендованій позивачем площі; Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області не зверталось з позовом до господарського суду про розірвання або визнання недійсним договору оренди; між позивачем та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області не підписувався акт приймання-передачі щодо повернення об'єкта оренди Балансоутримувачу відповідно до п. 2.4. договору оренди; відповідно до умов договору оренди позивачем проводиться страхування об'єкту оренди та сплата орендної плати.

Приймаючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з недоведеності обставин, на які посилається позивач, а також на те, що позов про визнання договору таким, що діє, не відповідає способу захисту порушеного права.

Як убачається із матеріалів справи, 27.07.2005 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області (орендодавець) та Приватним підприємцем ОСОБА_1 (орендар) був укладений договір оренди майна, що належить до державної власності № 407/05-Н , відповідно до якого було передано орендарю в строкове платне користування державне майно - частину фойє вокзалу на першому поверсі двохповерхової будівлі площею 10 кв. м, розташованого за адресою: ст.. Ромадан, Південної залізниці, Миргородського району Полтавської області, вартість якого визначена згідно з експертною оцінкою станом на 21.03.2005р. і становить відповідно 4300,00 грн. - знаходиться на балансі Гребінківської дистанції цивільних споруд (м. Гребінка, вул. Петровського,122) (т.1 а.с.9-10).

Цей договір укладено строком на 11 місяців, що діє з 27.07.2005р. до 26.06.2006р. включно (пункт 10.1 договору).

По акту приймання-передачі майна, що належить до державної власності, від 27.07.2005р. орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування державне майно (т.1 а.с. 11).

Відповідно до п. 10.6. договору оренди, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або змін цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, за погодженням з Балансоутримувачем, договір вважається продовженим на той самий термін і на умовах, які були передбачені цим договором.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 14.06.2010 р. по справі № 22/230 за позовом Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Полтавській області до СПДФО ОСОБА_1, третя особа Південна залізниця в особі Гребінківського будівельно-монтажного експлуатаційного управління, зобов"язано фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 виселитися з орендованої частини фойє вокзалу на 1-му поверсі 2-х поверхової будівлі площею 10,0 кв.м., за адресою: Полтавська область, Миргородський район, ст. Ромодан Південної залізниці, що є державною власністю; стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 суму неустойки в розмірі 2 198,10 грн. на підставі статті 785 Цивільного кодексу України (т. 1 а.с. 50-51).

Як вбачається із мотивувальної частини цього рішення, Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Полтавській області заперечувало проти продовження дії договору оренди нерухомого майна, про що рекомендованими листами № 07/1139 від 24.03.2008 р. та рекомендованим повідомленням № 07/2035 від 20.05.2008 р. повідомляв ФОП ОСОБА_1 про припинення дії договору та необхідність повернути орендоване майно згідно з актом приймання-передачі.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13.09.2010 р., який також дійшов висновку про припинення договору оренди майна, що належить до державної власності № 407/05-Н від 27.07.2005 р. з 27.04.2008 р., змінено п. 2 резолютивної частини рішення по справі № 22/230 від 14.06.2010 р. та викладено в наступній редакції: «п.2. Зобов'язати виселити фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 з орендованої частини фойє вокзалу на 1-му поверсі 2-х поверхової будівлі площею 10,0 кв.м., за адресою: Ромадан, Південної залізниці, Миргородського району Полтавської області, що є державною власністю (т. 1 , а.с. 52-54).

Слід зазначити, що Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Полтавській області неодноразово зверталось з позовами до суду про стягнення грошових коштів з ФОП ОСОБА_1 за користування приміщенням після спливу терміну договору оренди майна, що належить до державної власності № 407/05-Н від 27.07.2005 р. Зокрема, судовими рішеннями у господарських справах №18/1229 від 13.12.2012 р. та 18/2551 від 07.02.2013 р. були задоволені позовні вимоги Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Полтавській області та стягнуті грошові кошти з ФОП ОСОБА_1; ухвалами господарського суду Полтавської області у справах № 22/112 від 07.12.2010 р. та № 13/176 від 21.12.2010р. провадження було припинено на підставі п.1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку зі сплатою ФОП ОСОБА_1 неустойки під час розгляду справи (т.1 а.с.57-62, 66-67).

Згідно з частиною 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Факти, установлені судовим рішення у господарській справі № 22/230, що набуло законної сили, є обов'язковими та враховуються при розгляді даної справи.

Отже, спірний договір оренди майна, що належить до державної власності № 407/05-Н від 27.07.2005 р., припинив свою дію з 27.04.2008 р.

Разом з тим, позивач у даній справі звернувся з позовом про визнання цього договору таким, що діє.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

З наведених норм вбачається, що чинним законодавством України встановлені способи захисту особами своїх прав та інтересів, при цьому вказані норми не передбачають такого способу захисту прав та інтересів осіб, як визнання договору таким, що діє.

В пункті 4.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" від 29.05.2013 № 12, зазначено, що господарським судам слід відмовляти в позові про визнання договору оренди продовженим (пролонгованим), оскільки така позовна вимога (без подання доказів наявності спору стосовно такого продовження), є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, а це не відповідає передбаченим законом (стаття 20 Господарського кодексу України, стаття 15, частина друга статті 16 Цивільного кодексу України) способам захисту порушеного права.

За вказаних вище обставин позовна вимога про визнання договору таким, що діє, яка є тотожною вимозі про визнання продовженим (пролонгованим) договору оренди нерухомого майна, не відповідає нормам чинного законодавства України та не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не спростовують висновків господарського суду Полтавської області, викладених у рішенні від 14.10.2014 року в цій справі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 14 жовтня 2014 року у справі № 917/2273/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 26.01.2015р.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Ільїн О.В.