ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2015 р. Справа № 910/10139/14

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши справу

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Гарант-Система», м. Київ
дотовариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта», Київська обл., м. Вишгород
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Поліщук Володимир Петрович, 2) Куліченко Сергій Анатолійович,
простягнення 3 464,48 грн.
за участю представників:

позивача:Тучкова К.В., довіреність №31 від 23.12.2014 року;
відповідача:не з'явилися;
третьої особи 1: не з'явилися;
третьої особи 2:не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.05.2014 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Гарант-Система» (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою №01/369 від 23.05.2014 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» (далі - відповідач) про стягнення 3 464,48 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.05.2014 року, на підставі ч. 1 ст. 17 ГПК України справу №910/10139/14 передано до господарського суду Київської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних із експлуатацією наземного транспортного засобу №05-16/000315 від 30.04.2013 року, предметом якого було страхування транспортного засобу марки Mercedes-Benz ML, державний номер AA3255MT), за заявою страхувальника страховим актом №05-17/465 від 22.11.2013 року визнано випадок страховим та вирішено зарахувати суму страхового відшкодування у розмірі 3 964,48 грн.

Таким чином позивач зазначає, що свої зобов'язання щодо сплати страхового відшкодування за договором №05-16/000315 від 30.04.2013 року позивач перед страхувальником виконав в повному обсязі.

Позивач зазначає, що відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Цивільного кодексу України, виплативши страхове відшкодування, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Гарант-Система» набуло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Рішенням господарського суду Київської області від 07.08.2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду (судді: Тищенко О.В. - головуючий, Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.) від 07.10.2014 року рішення від 07.08.2014 року господарського суду Київської області залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.11.2014 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2014 року та рішення господарського суду Київської області від 07.08.2014 року у справі №910/10139/14 скасовано. Справу №910/10139/14 передано на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ у господарському суді Київської області справу передано на новий розгляд судді Лилаку Т.Д.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.12.2014 року суддею Лилаком Т.Д. прийнято справу №910/10139/14 до свого провадження та призначено до розгляду на 15.01.2015 року.

31.12.2014 року через канцелярію суду позивач надав письмові пояснення у справі.

Представники відповідача та третіх осіб у судове засідання 15.01.2015 року не з'явилися, про час і місце судового засідання були повідомленні належним чином.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15 березня 2010 року №01-08/140 «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року за №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що нез'явлення представників відповідача та третіх осіб не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представників відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду Київської області передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Гарант-Система» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» про стягнення 3 464,48 грн.

30.04.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Гарант-Система» (страховик) та Куліченко Тетяною Владиславівною (страхувальник) було укладено договір №05-16/000315 страхування наземного транспорту (далі - договір), а саме згідно п.1 договору предметом страхування є Mercedes-Benz ML 250, державний номер АА3255МТ.

28.05.2013 року о 16-30 год. в м. Києві на вулиці С. Хохлових 11/г, корпус «ж» мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ISUZU 71, державний номер АА2709ІВ під керуванням Поліщука Володимира Петровича та транспортного засобу Mercedes-Benz ML 250 державний номер АА3255МТ під керуванням Куліченко Тетяни Владиславівни, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідкою відділу ДАІ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві №9206148 про дорожньо-транспортну пригоду від 28.05.2013 року та постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.07.2013 року в справі №761/14154/13-п у якій, Поліщука Володимира Петровича було визнано винним у скоєні дорожньо-транспортної пригоди і притягнуто до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи Звіту №186-1 від 20.06.2013 року з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, оцінка була проведена Бюро експертиз і оцінки майна «Бюмекс», яка є суб'єктом оціночної діяльності (Сертифікат №12053/11, виданий Фондом державного майна України 10.06.2011 року).

Так, за результатами проведеної оцінки вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mercedes-Benz ML 250 державний номер АА3255МТ в результаті його пошкодження в ДТП, складає 3 184,50 грн.

Таким чином, на підставі Звіту про розслідування події засобом наземного транспорту від 22.11.2013 року позивачем складено страховий акт №05-17/465 про страховий випадок із засобом наземного транспорту (крім залізничного) від 22.11.2013 року з розрахунком страхового відшкодування, згідно яких сума страхового відшкодування, яка підлягала оплаті позивачем, була визначена в розмірі 3 964,48 грн. (копія страхового акту наявна в матеріалах справи). При цьому розмір витрат на відновлення транспортного засобу встановлено на підставі акту виконаних робіт СП ТОВ «Автомобільний дім Україна-Мерседес-Бенц» № від 21.08.2013 року.

Статті 979 ЦК України та 16 Закону України «Про страхування» визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

З огляду на дані норми чинного законодавства, на виконання своїх договірних зобов'язань позивач сплатив Куліченко Т.В. 3 964,48 грн., що підтверджується наказом про виплату суми страхового відшкодування Куліченко Тетяні Владиславівні №542 від 25.11.2013 року.

Позивач зазначає, що цивільну відповідальність винної особи у ДТП гр. Поліщука Володимира Петровича було застраховано у відповідача на підставі полісу №АС/0357751 від 13.02.2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою №05/1153 від 06.12.2013 року, зокрема, з вимогою про сплату страхового відшкодування на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Гарант-Система». Копія зазначеної заяви та копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яка підтверджує відправку 09.12.2013 року та отримання відповідачем 10.12.2013 року наявні в матеріалах справи.

Відповідач зазначає, що позивач не набув права зворотної вимоги до відповідача, з огляду на недоведеність обставини набрання чинності страхового полісу №АС/0357751 від 13.02.2013 року, оскільки позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження факту оплати третьою особою 1 страхового внеску з яким законодавство пов'язує набрання чинності договору страхування, а також у зв'язку з втратою полісу №АС/0357751 від 13.02.2013 року, що підтверджується витягом з центральної бази МТСБУ та публікацією в газеті «Голос України» №176 (5676) від 21.09.2013 року про недійсність полісу №АС/0357751 від 13.02.2013 року.

Однак суд скептично ставиться до доводів відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 18, 21 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. В обов'язки страхувальника не входить обов'язок перевіряти повноваження особи, яка підписує поліс зі сторони страховика, а сам поліс є бланком суворої звітності, оскільки бланк полісу є номерним.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно п.3 полісу №АС/0357751 договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії, тобто з 00 годин 00 хвилин 13.02.2013 по 12.02.2014 включно.

Пунктом 10 зазначеного полісу передбачено, що страховий платіж в розмірі 1 512, 94 грн. сплачений о 13 год. 08 хв. 13.02.2013.

Зазначений поліс містить підписи сторін, що свідчить про його укладення та виконання.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В матеріалах справи відсутнє рішення про визнання недійсним правочину з укладення договору страхування за полісом № АС/0357751 страховиком за яким є ТДВ «СК «Провіта».

При цьому твердження, що бланк полісу АС/0357751 від 13.02.2013 року був втрачений ще до укладання договору страхування, що підтверджується витягом з центральної бази МТСБУ не ґрунтується на матеріалах справи та нормах матеріального права, оскільки із наявного у справі витягу з центральної бази МТСБУ не вбачається факт втрати бланку вказаного полісу саме до укладання договору страхування, а публікація в газеті «Голос України» про недійсність полісу не свідчить про його недійсність в силу вимог ст. 203, 215 ЦК України саме з моменту укладання договору страхування.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч.1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу Mercedes-Benz ML 250, державний номер АА3255МТ було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля та беручи до уваги те, що розмір збитків розраховується, виходячи із вартості матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, ліміту відповідальності та за вирахуванням суми франшизи, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування підлягають задоволенню в розмірі 3 464,48 грн. (3 964,48 грн. (вартість матеріального збитку) - 500,00 грн. (франшиза) = 3 464,48 грн.).

Судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 1 827,00 грн. відповідно до положень статті 49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» (07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Набережна, буд. 7, код 31704186) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Гарант-Система» (04070, м. Київ, вул. П. Сагайдачного/Ігорівська, 10/5, літера А, код 31725819) 3 464 (три тисячі чотириста шістдесят чотири) грн. 48 коп. боргу, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 20.01.2015 р.

Суддя Т.Д. Лилак