Господарський суд Чернігівської області
=============================================================================================================================================================
"12" січня 2015 року Справа № 927/1816/14
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Цимбал-Нарожної М.П.,
розглянувши матеріали справи
за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівторг"
до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення 305487,92грн.;
за участю представників сторін:
від позивача: Дерев'янко О.М. (дов.№05 від 01.10.2014р.) - представник;
від відповідача: ОСОБА_3 - адвокат;
товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівторг" звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 305487,92грн.
Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 27.11.2014р. порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 22.11.2014р., після чого розгляд справи відкладався до 05.01.2015р. та оголошувалась перерва до 12.01.2015р., відповідно до ст. 77 ГПК України.
В судовому засіданні представником відповідача подано заяву про припинення провадження у справі на підставі п.1. ст.80 ГПК України, оскільки на думку відповідача, позивачем пред'явлено позов до ОСОБА_1, як до фізичної особи.
Відповідно до п.1 ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.
Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.
Стосовно клопотання про припинення провадження у справі за п.1. ст.80 ГПК, суд зазначає наступне:
Враховуючи той факт, що спірні правовідносини виникли між позивачем та ФОП ОСОБА_1, що підтверджується матеріалами справи, а також позивачем уточнено повне найменування відповідача, господарський суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача про припинення провадження у справі.
Представником відповідача подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 10% від їх суми, оскільки на думку відповідача, нарахування позивачем штрафу та пені є безпідставними та завищеними. Крім того, відповідач вказує на його скрутне становище.
Представник відповідача в судовому засіданні в усних поясненнях проти позову заперечив.
Суд перейшов до розгляду спору по суті в судовому засіданні 12.01.2015р..
Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:
Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
17.03.2014р. між ТОВ "Чернігівторг" та ФОП ОСОБА_1 укладено договір поставки №2 (далі -Договір).
Згідно ч.1 статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до п.1.1. Договору, Постачальник (Позивач) зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, поставити та передати у власність Покупцеві Товар, в асортименті, кількості та за цінами, вказаних у видаткових накладних, що засвідчують передачу-приймання товару Постачальника до Покупця та є невід"ємними частинами даного Договору, а Покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі прийняти та оплатити вказаний товар. Предметом поставки є товари з найменуванням, визначеним у додатку до договору і визначені родовими ознаками.
За юридичною природою вказаний договір є договором поставки.
Відповідно до п.2 статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п.2.1. Договору, передача товару від Постачальника здійснюється за видатковою накладною, в якій сторони зазначають найменування товару, кількість, ціну товару та загальну вартість партії товару, що постачаються. Дата вказана Постачальником у видатковій накладній є датою поставки Товару Постачальником.
Відповідно до п.2.5. Договору, поставка товару вважається виконаною Постачальником в момент передачі товару уповноваженому представнику Покупця, що підтверджується отриманою від останнього довіреністю на отримання товаро-матеріальних цінностей та його підписом у видатковій накладній.
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідні положення також визначаються у ч.1 статті 193 ГК України.
Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Частиною 2 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Відповідно п.5.2., п.5.3. Договору, асортимент, кількість та вартість товару (з урахуванням ПДВ), остаточно узгоджуються та відображаються сторонами у видатковій накладній по кожній партії товару; загальна сума Договору розраховується шляхом додавання загальних сум партій товару, поставлених Постачальником на протязі строку дії Договору, згідно видаткових накладних, які є невід'ємною частиною даного Договору.
Відповідно до п.6.1. Договору, Покупець зобов'язаний оплатити Постачальнику вартість кожної партії товару не пізніше 30 календарних днів з дати поставки товару, шляхом безготівкового або готівкового перерахування суми грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.
Відповідач здійснив часткову оплату товару на суму 1900,00грн., що підтверджується банківською випискою від 29.10.2014р..
Однак, обов'язок щодо оплати отриманого товару відповідачем станом на час порушення провадження у справі повністю не виконаний, що є порушенням ст. ст. 525, 692 ЦК України і ст.193 ГК України.
Факт отримання товару на суму 219614,16грн. належним чином доведений, підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.
Станом на час подання позову заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становила 217714,16грн..
Враховуючи вище наведене, суд вважає, що факт наявності основного боргу у відповідача перед позивачем в сумі 217714,16грн. належним чином доведений, документально підтверджений, а відтак, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 217714,16грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.
Згідно п.3 статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Також, частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.
Відповідно до п. 7.3. Договору, за порушення терміну оплати вартості поставленого товару, встановленого п.6.1. цього Договору, Постачальник має право стягнути з Покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка діяла у період порушення винною стороною грошового зобов'язання, від суми боргу за кожний день прострочки. Штрафна санкція, передбачена цим пунктом Договору, стягується понад строк, передбачений п.6 ст.232 ГК України в межах 5-ти річного строку.
В іншій частині нарахованої позивачем пені слід відмовити.
Відповідно до п.7.4. Договору, в разі порушення грошових зобов'язань за Договором Постачальник також має право стягнути з Покупця штраф в розмірі 10% від вартості кожної партії неоплачених товарів поставлених Постачальником протягом строку дії даного Договору, а в разі порушення грошових зобов'язань більше ніж на 20 календарних днів Постачальник має право стягнути штраф у розмірі 20% від вартості поставлених, але не оплачених товарів.
Представником відповідача подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 10% від їх суми, оскільки на думку відповідача, нарахування позивачем штрафу та пені є безпідставними та завищеними. Крім того, відповідач вказує на його скрутне становище та зазначає, що на даний момент не має коштів для погашення заборгованості перед позивачем.
Представник позивача проти зменшення розміру неустойки заперечив.
Відповідно до п.3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню. Згідно до п.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до п.2 ст.233 ГК України, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Враховуючи, на підставі ст.83 ГПК України, господарський суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 2367,29грн. та штрафу до 4354,28грн.
В стягненні іншої частини пені та штрафу слід відмовити.
Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В іншій частині нарахованих позивачем 3%річних слід відмовити.
Частиною 6 ст. 84 ГПК України передбачено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.
Згідно статті 49 ГПК України та Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI, господарський суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6109,11грн. судового збору.
Керуючись ст.ст. 49, ст.82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -
1. Позов задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Суддя М.П. Цимбал-Нарожна
Повний текст рішення підписано 14 січня 2015 року
Суддя М.П. Цимбал-Нарожна