РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/25223/14 21.01.15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Ю.Ф.Сі»

до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»

про визнання правочину недійсним

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Греськів З.Г. - представник за довіреністю № 501/03 від 28.11.14

В судовому засіданні 21.01.2015, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Ю.Ф.Сі» до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про визнання недійсним договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.12.2006 між сторонами був укладений кредитний договір № 31-06-V, на підставі якого відповідач зобов'язався надати позивачу кредит у сумі 1 000 000,00 доларів США строком з 07.12.2006 по 05.12.2008 зі сплатою 12 % річних для оплати за контрактом № 17 від 15.02.2006 двома траншами. За доводами позивача, вказаний правочин не відповідає вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК України, оскільки був вчинений без перевірки відповідачем повноважень директора та без отримання згоди загальних зборів акціонерів позивача на укладення та підписання даного кредитного договору.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.11.2014 порушено провадження у справі № 910/25223/14 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 10.12.2014.

10.12.2014 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням уповноваженого представника у відрядженні.

У судове засідання, призначене на 10.12.2014, представник відповідача з'явився, вимоги ухвали суду виконав, надав письмовий відзив, що був долучений до матеріалів справи, щодо клопотання позивача заперечував.

Ухвалою суду від 10.12.2014 продовжено строк розгляду спору у справі № 910/25223/14 на 15 днів, розгляд справи відкладено на 21.01.2015.

У судове засідання 21.01.2015 з'явився представник відповідача, проти позову заперечував з підстав наведених у відзиві.

Позивач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 919 з якого вбачається, що позивач отримав ухвалу суду 22.12.2014. Клопотання про відкладення від позивача не надходило.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

07 грудня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «Ю.Ф.Сі», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Ю.Ф.Сі» (надалі - позивач, позивальник) та Акціонерним банком «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство«Брокбізнесбанк» (надалі - відповідач, банк) було укладено кредитний договір № 31-06V (надалі - договір).

Відповідно до п. 2.1. якого банк надає позичальнику кредит у сумі 1 000 000,00 дол. США строком з 07 грудня 2006 року по 05 грудня 2008 року із сплатою 12,0% річних для оплати за контрактом № 17 від 15.02.2006 р.

Кредит буде наданий двома траншами: 500 000,00 дол. США - перша декада грудня 2006 р.; 500 000,00 дол. США - третя декада грудня 2006 р.

До вказаного кредитного договору сторонами вносилися зміни шляхом укладення додаткових угод, зокрема: № 1 від 25.06.2007 р.; № 3 від 23.03.2008 р., № 4 від 20.05.2008 р., № 5 від 10.10.2008 р., № 6 від 21.11.2008 р., № 7 від 28.12.2009 р., № 8 від 01.03.2010 р., № 9 від 09.03.2010 р., № 10 від 22.04.2010 р., № 11 від 15.06.2010 р., № 12 від 11.02.2011 р., № 13 від 20.06.2011 р., № 14 від 14.05.2012 р., № 15 від 13.06.2012 р., № 20 від 30.04.2013 р.. № 21 від 30.05.2013 р., № 22 від 14.10.2013 р., № 23 від 26.12.2013 р.

За доводами позивача вказаний договір укладений позичальником з перевищенням його директором своїх повноважень, зокрема на запит позивача банк не надав рішення загальних зборів акціонерів позичальника про уповноваження директора на його підписання, а відтак наявні підстави для визнання договору недійсним на підставі ч. 2 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, останній зазначає, що позивач керується виключно власними припущеннями й помилково стверджує, що відповідачем не було перевірено повноваження директора позивача (Черепинської І.М.) на підписання такого договору.

Зокрема, відповідач, зазначає, що в порядку ст.ст. 92, 203 ЦК України, станом на момент підписання сторонами Кредитного договору перевірив та встановив наявність у Директора позивача Черепинської І.М. достатньо повноважень для підписання усіх необхідних документів для отримання позичальником кредитних коштів та зроблено копії відповідних документів, що зберігаються у кредитній справі, а саме копія договору про створення ЗАТ «Ю.Ф.Сі.» від 05.12.2005 p.; копія статуту ЗАТ «Ю.Ф.Сі.» в редакції від 22.12.2005 р. зі змінами від 23.10.2007 p.; копія нотаріально посвідченого протоколу Установчих зборів ЗАТ «Ю.Ф.СІ.» від 13.12.2005 р. щодо створення ЗАТ «Ю.Ф.СІ.», щодо створення виконавчого органу Товариства та щодо призначення Директором Товариства Черепинську Ірину Миколаївну; копія наказу від 03.01.2006 р. за N° 1/01 про вступ на посаду Директора Товариства Черепинської І.М.; копія протоколу Зборів акціонерів ЗАТ «Ю.Ф.Сі.» від 24.11.2006 р. щодо отримання кредиту у Банку на суму 1 000 000,00 дол. США та щодо надання повноважень Директору Товариства Черепинській І.М. на підписання від імені позивача усіх необхідних для отримання кредитних коштів документів; копія протоколу №33 Зборів акціонерів ЗАТ «Ю.Ф.СІ.» від 23.02.2010 р. щодо продовження строку дії кредитного договору та надання повноважень директору позивача на підписання відповідної додаткової угоди; копія протоколу №54 Загальних зборів ПрАТ «Ю.Ф.СІ.» від 17.04.2012 р. щодо продовження строку дії кредитного договору та надання повноважень директору позивача на підписання відповідної додаткової угоди; копія протоколу №69/К Загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Ю.Ф.СІ.» від 27.09.2013 р. щодо надання повноважень директору позивача на підписання відповідної додаткової угоди.

Також, відповідач зазначає, що відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про господарські товариства» контроль за фінансово-господарською діяльністю виконавчого органу акціонерного товариства здійснюється ревізійною комісією, яка обирається з числа акціонерів. Ревізійна комісія складає висновок по річних звітах та балансах. Без висновку ревізійної комісії загальні збори акціонерів не вправі затверджувати баланс. Оскільки, спірний кредитний договір було підписано сторонами 07 грудня 2006 року, таким чином ревізійна комісія чи інший створений позивачем контролюючий орган, затверджуючи баланс 2006 року вже у 2007-му році повинен був дізнатись, про отримання кредиту у розмірі 1 000 000,00 дол. США та у випадку наявності підстав для визнання такого Кредитного договору недійсним звернутись до суду з вимогою про захист свого інтересу. А тому відповідача також просить суд застосувати строки позовної давності.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

07.12.2006 між ЗАТ «Ю.Ф.Сі.» та Акціонерним банком був укладений кредитний договір № 31-06-V, на підставі якого відповідач зобов'язався надати позивачу кредит у сумі 1 000 000,00 доларів США строком з 07.12.2006 по 05.12.2008 зі сплатою 12 % річних для оплати за контрактом № 17 від 15.02.2006 двома траншами.

Відповідно до статуту публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (нова редакція), затвердженого загальними зборами акціонерів протокол №02/13 від 03.09.2013, публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» є правонаступником Акціонерним банком «Брокбізнесбанк».

Як свідчать матеріали справи, спірний договір укладено Головою правління - Мішти Сергієм Петровичем, що діяв від імені відповідача на підставі статуту, з одного боку та директором - Черепінська Іриною Миколаївною, що діяла від імені позивача на підставі статуту, з іншого боку.

Пунктом 10 п. 7.3. та п. 7.4. статуту позивача передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів належить прийняття рішення про укладення правочинів на суму, що перевищує 50 відсотків балансової вартості активів товариства за даними останньої фінансової звітності товариства.

Як вбачається з наданого відповідачем протоколу зборів акціонерів ЗАТ «Ю.Ф.СІ.» від 24.11.2006 року, вирішено:

- отримати в АТ «Брокбізнесбанк» кредит в розмірі 1 000 000,00 доларів США із забезпеченням виконання зобов'язання майном, що належить товариству на праві власності, а саме: приміщення холодильного сховища 3000 т. № 1 площею 3032, 6 кв.м. в м. Хмельницький, пров. Купріна, 7 та 54/100 трансформаторних підстанцій № 307 площею 44,9 кв.м., № 494 площею 53,2 кв.м., що знаходяться за адресою м. Хмельницький, пров. Купріна, 7/3.

- доручити директору ЗАТ «Ю.Ф.СІ.» Черепинській Ірині Миколаївні від імені ЗАТ «Ю.Ф.СІ.» підписати кредитний договір з АБ«Брокбізнесбанк» на отримання кредиту в розмірі 1 000 000,00 доларів США.

Протоколом установчих зборів закритого акціонерного товариства «Ю.Ф.СІ.» від 13.12.2005 року вирішено призначити директором закритого акціонерного товариства «Ю.Ф.СІ.» Черепинську Ірину Миколаївну.

Відповідно до наказу № 1/01 від 03.01.2006 р. Черепинська Ірина Миколаївна приступила з 03.01.200 6 р. до виконання обов'язків директора закритого акціонерного товариства «Ю.Ф.СІ.».

Також матеріалами справи підтверджується, що впродовж з червня 2007 р року по грудень 2013 року між сторонами було укладено 23 додаткові угоди до кредитного договору щодо продовження терміну дії такого договору та зміни процентної ставки.

Відповідно до ч. 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно з ч. 1 статті 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Частиною 1 статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч.3 статті 237 ЦК України).

Довідно до ч. 2 статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частиною 1 статті 238 ЦК України передбачено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Як свідчать матеріали справи, при укладенні кредитного договору № 31-06 V від 07.12.2006 року та додаткових угод до нього директор ЗАТ «Ю.Ф.СІ.» Черепинська Ірина Миколаївна мала необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Тобто, директор Черепинська Ірина Миколаївна, підписуючи від імені позивача спірний договір, діяла виключно в межах повноважень, наданих їй рішенням, ухваленим на зборах учасників ЗАТ «Ю.Ф.СІ.».

Відповідно до п. 3.4. постанови Пленум Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

З наданих відповідачем доказів вбачається, що умови спірного договору виконувались як відповідачем так і позивачем, а також між сторонами укладались додаткові договори про внесення змін до договору.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно з статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Усі вище наведені вимоги статті 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, були дотримані сторонами під час укладання кредитного договору № 31-06 V від 07.12.20106.

З огляду на вищевикладене, позивачем не надано будь-яких допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, а натомість відповідачем надано документи що їх спростовують, тому, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору № 31-06 V від 07.12.20106 року укладеного між Закритим акціонерним товариством «Ю.Ф.Сі», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Ю.Ф.Сі» та Акціонерним банком «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство«Брокбізнесбанк».

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про визнання недійсним договору суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В зв'язку з тим, що суд прийшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача та про відсутність порушення права позивача, позовна давність не може бути застосована до даних правовідносин.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.01.2015 р.

Суддя Л.Г. Пукшин