ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2015 р. Справа № 914/3895/14

Господарський суд Львівської області в складі головуючого судді Кітаєвої С.Б., при секретарі судового засідання Децик С.Я. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом : Державного підприємства «Донецька залізниця», м.Донецьк

до відповідача: Приватного підприємства "Магніт", м. Стрий Львівської області,

про стягнення 121 830,00 грн. штрафу

за участю представників:

від позивача: не з»явився;

від відповідача: Зубик І.З - представник (довіреність №1 від 30.05.2014р.);

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Львівської області звернулося Державне підприємство Донецька залізниця»" з позовом до Приватного підприємства «Магніт» про стягнення 121 830,00 грн. штрафу.

До позовних матеріалів позивачем долучено клопотання від 20.10.2014 року №101/6/536 про відновлення строку, встановленого для подання позовної заяви, у зв»язку з форс-мажорними обставинами (бойові дії в регіоні позивача, не працювала пошта, телефон, телеграф, банківські установи і т.п.), у зв»язку з чим позивач не мав можливості своєчасно подати позов до суду. Відтак, на підставі ст.267 ЦК та ст.53 ГПК України , на випадок заяви відповідача про застосування позовної давності, позивач у клопотанні просить визнати причину пропуску встановленого строку поважною.

Ухвалою від 05.11.2014 р. порушено провадження у справі і прийнято позовну заяву до розгляду, судове засідання призначено на 19.11.2014 року.

19.11.2014р. за вх.№50337/14 в суді зареєстровано заперечення відповідача на позов за №1/14 від 14.11.2014р.

З підстав, наведених в ухвалі суду від 19.11.2014 року розгляд справи відкладався на 08.12.2014 року.

05.12 .2014 р. за вх.№52946/14 в суді зареєстровано клопотання позивача про долучення до матеріалів справи документів (у тому числі, оригіналів акту загальної форми №75 та комерційного акту №БМ 733959/53). У клопотанні позивач просив суд після закінчення розгляду справи повернути оригінали акту загальної форми та комерційного акту на адресу:86000, м.Ясинувата Донецької області, вул..Скрипника,97, а у долученому до клопотання поясненні просив розглядати справу за відсутності представника позивача, у зв»язку з неможливістю прибути в судове засідання представника Залізниці, через крайнє неспокійну обстановку у регіоні (бойові дії).

08.12.2014 року за вх.№5300/14 в суді зареєстровано клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у зв»язку із хворобою повноважного представника ПП «Магніт» Зубика І.В. У клопотанні відповідач повідомляв, що докази та заперечення а також письмові матеріали згідно ухвали суду має намір подати в наступне судове засідання.

Ухвалою від 08.12.2014 року розгляд справи відкладався на 22.12.2014 р.

22.12.2014 р. за вх.№ 55646/14 в суді зареєстровано подані відповідачем Заперечення на позов та застосування строків позовної давності.

22.12.2014 р. за вх.№6073/14 в суді зареєстровано клопотання представника відповідача про продовження строків розгляду справи на 15-ть днів з метою зібрання та долучення доказів.

З підстав , зазначених в ухвалі від 22.12.2014р. суд відклав розгляд справи на 16.01.2015 року, задоволивши клопотання відповідача та продовживши строки розгляду справи на п»ятнадцять днів з 04.01.2015 року.

В судове засідання 16.01.2015 року явку повноважного представника забезпечив відповідач. Представник відповідача позовні вимоги заперечив, у поданому клопотанні (зареєстроване в суді 16.01.2015 року за вх..№1536/15) просить застосувати строки позовної давності. Стверджує, що позивачем подано клопотання про відновлення пропущеного строку з поважних (форс-мажорних) причин, однак будь-яких обґрунтованих доказів існування таких обставин в регіоні позивача впродовж шестимісячного строку, вустановленого для звернення з даним позовом до суд, всупереч ст.33-34 ГПК України позивачем не подано. Враховуючи подане клопотання, просить в позові відмовити.

Позивач явку повноважного представника не забезпечив, просив розглядати справу без участі представника, у зв»язку із неспокійною обстановкою в регіоні (бойові дії). На вимогу суду (згідно ухвал) не подав доказів в підтвердження існування в регіоні позивача в період з 10.03.2014р. по 10.09.2014 р.обставин, які унеможливлювали відіслання кореспонденції (зокрема, позовної заяви) з регіону позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, після отримання судом 05.12.2014 року клопотання позивача про долучення до матеріалів справи документів, у якому також позивач просив суд після закінчення розгляду справи повернути оригінали акту загальної форми №75 та комерційного акту №53 на адресу:86000, м.Ясинувата Донецької області, вул..Скрипника,97), ухвали суду про відкладення розгляду справи від 08.12.2014 р., від 22.12.2014 р., суд скеровував не лише за місцезнаходженням позивача, а й за місцезнаходженням його відокремленого структурного підрозділу Ясинуватської дирекції залізничних перевезень ДП «Донецька залізниця», однак кореспонденція адресатам не вручена.

Крім того, ухвали про відкладення розгляду справи від 08.12.2014р. і від 22.12.2014 р. внесені судом в Єдиний державний реєстр судових рішень з метою доведення інформації про рух справи до позивача.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.1,3 ст.69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більше як на п»ятнадцять днів.

Як вбачається із ухвал по справі, з метою повного та всебічного з»ясування обставин по справі і для надання можливості сторонам скористатись своїми процесуальними правами і подати докази по справі, зокрема позивачу подати докази на підтвердження обставин на які він посилається у клопотанні про відновлення строку встановленого на звернення з позовом до суду, суд продовжував строки розгляду справи в межах, встановлених ч.3 ст.69 ГПК України, відкладав розгляд справи.

Враховуючи те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Враховуючи строки розгляду спору у даній справі можливості відкласти розгляд справи суд не вбачає.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, відповідно до ст.43 ГПК України, суд встановив наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 08.03.2014 року на станцію Сартана Донецької залізниці прибув вагон №60542131 з вантажем (пакети з легковагових стальних відходів та лому), за перевізним документом №36323103 від 28.02.2014 року ст.Колчино Львівської залізниці, який відправило ПП «Магніт», вагою брутто- не вказано, нетто -63450 кг, тара - 23750 кг. При контрольному зважуванні вантажу на 150-тонних вагонних вагах вантажоодержувача було виявлено невідповідність маси вантажу даним, зазначеним у накладній - фактично вага брутто склала 87 900 кг., нетто - 65150 кг., тара -23750 кг,що більше даних , вказаних у накладній, на 1 700 кг.

За результатами контрольного зважування залізницею було складено комерційний акт №53 від 09.03.2014 року.

У зв»язку з виявленням факту неправильного зазначення у залізничній накладній №36323103 маси вантажу залізницею на підставі ст.ст.118,122 Статуту залізниць України був нарахований штраф у розмірі п»ятикратної провізної плати в сумі 121 830,00 грн.: провізна плата вагону №60542131 - 24 366,00 грн. х 5 = 121 830,00 грн., та направлена відповідачу претензія №102/320 від 27.06.2014 року, яка залишена ним без відповіді та без задоволення.

У Поясненнях від 26.11.2014 р. №109/324 ( пояснення поступили до в додаток до клопотання 05.12.2014р. вх. №52946/14) позивач пояснює , зокрема, що сума позову (заборгованості відповідача) передбачена ст.ст.118,122 Статуту залізниць України - п»ятикратний розмір провізної плати за всю відстань перевезення. Згідно комерційного акту вантаж маркований, маркування не зрушено, тим більше вантаж прибув з охороною. Контрольне зважування здійснювалось на справних 150-тонних вагах вантажоодержувача. Комерційний акт відповідає всім вимогам Правил складання актів, підписаний усіма уповноваженими особами, тому , стверджує позивач, є належним доказом у справі.

Крім того, навантаження та зважування вантажу вантажовідправник здійснював самостійно, без участі представника залізниці, згідно п.п.26,28 перевізного документа (залізничної накладної), відомості про вантаж у перевізні документи також вносив вантажовідправник, тому він несе усю відповідальність за правильність та достовірність цих відомостей.

На підставі викладеного та матеріалів справи позивач просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі .

Позов заявлено на підставі ст.ст.6,37,118,122,124 Статуту залізниць України.

На випадок заяви відповідачем про застосування позовної давності, з підстав наведених у клопотанні від 20.10.2014р. №101/6/536 просить визнати причину пропуску встановленого строку поважною.

Клопотання подано на підставі ст.267 ЦК та ст.53 ГПК України.

Відповідач позов не визнає та просить у позові відмовити з підстав, наведених у письмових Запереченнях (які поступили до суду 19.11.2014 р. вх.№50337/14), Запереченнях на позов у якому просить застосувати строки позовної давності ( заперечення поступили до суду 22.12.2014р. вх. №55646/14), клопотанні про застосування строків позовної давності ( яке поступило до суду 16.01.2015р. вх.№1536/15).

При прийняття рішення суд виходив із наступного.

У лютому 2014 року Приватним підприємством «Магніт» за залізничною накладною від 28.02.2014 р.№ 36323103 у вагоні № 605421131 зі станції призначення Колчино Львівської залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці було відправлено вантаж (пакети з легковагових стальних відходів та лому) на адресу одержувача, ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь».

08.03.2014 року на станцію Сартана Донецької залізниці прибув вагон №60542131 з вантажем . За перевізним документом №36323103 від 28.02.2014 року зазначено вантаж вагою брутто- не вказано, нетто -63450 кг, тара - 23750 кг.

На підставі акту загальної форми №75 від 08.03.2014 р.ст.Сартана Донецької залізниці здійснено контрольне зважування вантажу на 150-тонних вагонних вагах вантажоодержувача (держповірка 28.08.13р.), за наслідками якого було виявлено невідповідність маси вантажу даним, зазначеним у накладній - фактично вага брутто склала 87 900 кг., нетто - 65150 кг., тара -23750 кг,що більше даних , вказаних у накладній, на 1 700 кг. У технічному відношенні вагон справний. При повторному зважуванні вагона результат не змінився. Вагон прибув з приватною охороною «Захист Зет» (документі охорона не значиться).

Для засвідчення цього факту було складено комерційний акт №БМ 733959/53 від 09.03.2014 року.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб»єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статут залізниць України визначає обов»язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом. На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов»язковими для всіх юридичних осіб.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна є обов»язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Зазначеним спростовуються твердження відповідача про те, що між ним і позивачем не укладався договір на перевезення вантажу.

Статтею 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Пунктом 37 Статуту залізниць України встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса.

Відповідно до п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 р. N 644, відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил, зокрема графи «Маса вантажу», якщо вона визначена відправником, та «Спосіб визначення маси».

Згідно з п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, загальна маса вантажу визначається зважуванням (на вагонних, вантажних, елеваторних та інших вагах) або іншим способом. Тип ваг указується в накладній.

У залізничній накладній № 36323103 зазначено, що вантаж завантажено вантажовідправником, яким є Приватне підприємство «Магніт» (відповідач у справі). Маса визначена на вагонних вагах (150т).

Відповідно до п.24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Отже, залізниця має право перевіряти правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, як на станції відправлення, так під час перевезення та на станції призначення, проте не зобов»язана перевіряти масу вантажу при прийнятті до перевезення у всіх вагонах. Натомість нормою ст. 24 Статуту залізниць України встановлено, що саме вантажовідправник несе відповідальність за правильність відомостей, зазначених ним у накладній.

Відтак, вантажовідправник в будь-якому випадку є відповідальною особою за правильне зазначення в накладній відомостей про масу вантажу.

За залізничною накладною №36323103 відправником є Приватне підприємство «Магніт» (відповідач у справі), яке є відповідальною особою за правильність відомостей, вказаних у накладній.

Частиною 1 ст. 26 Закону України „Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами. Аналогічну норму містить пункт 129 Статуту, відповідно до якої обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Комерційним актом №БМ 733959/53 ( позивач зазначає акт №53) від 09.03.2014р., складеним Донецькою залізницею, засвідчено факт неправильного зазначення у залізничній накладній №36323103 від 28.02.2014р. маси вантажу у вагоні №60542131.

Даний комерційний акт в розумінні ст. 129 Статуту залізниць України та ст. 34 ГПК України є належним та допустимим доказом наявності обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, під час залізничного перевезення.

Комерційний акт ні вантажовідправником, ні вантажоодержувачем не оспорювався. Доказів зворотнього матеріали справи не містять і на такі обставини сторони не посилаються.

Із врахуванням зазначеного, посилання відповідача на те, що комерційний акт не може служити належним доказом у справі, суд до уваги не приймає.

Виявлена невідповідність маси вантажу сталася внаслідок невірного зазначення відправником відомостей у залізничній накладній.

Згідно зі ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Статтею 118 Статуту залізниць України передбачено стягнення штрафу у розмірі п»ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Згідно залізничної накладної № 36323103 загальна сума провізної плати за вагон №60542131 складає 24 366,00 грн. Звідси, сума штрафу складає 24 366,00 грн. х 5 = 121 830,00 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу в сумі 121 830,00 грн. пред»явлені правомірно.

Разом із цим, відповідачем заявлено клопотання про застосування судом позовної давності до вимог пред»явленого позову.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 5 статті 315 Господарського кодексу України та частиною 1 статті 137 Статуту залізниць України встановлено шестимісячний строк для пред»явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення.

Згідно з ч. 2 ст. 137 Статуту залізниць України зазначений шестимісячний термін обчислюється:

а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;

б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

В даному випадку підставою стягнення штрафу за невідповідність маси вантажу відомостям, зазначеним у залізничній накладній, є комерційний акт №733959/53 від 09.03.2014р., з часу складання якого і починається перебіг строку позовної давності. Отже, шестимісячний термін для пред»явлення даного позову сплив 09.09.2014 р. Позов пред'явлено до господарського суду Львівської області 22.10.2014 р., що підтверджується календарним штемпелем поштової установи на конверті, в якому надійшла позовна заява до суду.

Таким чином, позов пред'явлено з пропуском встановленого строку.

Відповідно до ч. ч. 3-5 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач просить відновити строк для подання позову, посилаючись на те, що позов не був пред'явлений до суду з поважних причин, а саме: у зв'язку з форс-мажорними обставинами (бойові дії в регіоні, не працювала пошта, телефон, телеграф, банківські установи і т.п.) , у зв»язку з чим позивач, як стверджує у клопотанні від 20.10.2014 р. №101/6/536 не мав можливості своєчасно подати позов до суду.

Стаття 53 ГПК України пов»язує можливість відновлення процесуального строку з обов»язковою наявністю поважної причини ( чи причин) пропуску відповідного строку. Це стосується й тих випадків, коли таке відновлення здійснюється з ініціативи господарського суду, що має зазначати відповідну причину (причини) в судовому рішенні, в якому йдеться про відновлення строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюється за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами розділу У ГПК України.

Проте, жодного доказу на підтвердження обставини, на які має місце посилання позивача у клопотанні, ним до справи не подано.

Судом з власної ініціативи встановлено , що з 27 листопада 2014 року державне підприємство «Укрпошта» зупинило приймання і доставку поштових відправлень на територіях Донецької та Луганської областей, які не контролюються українською владою.

Рішення прийнято на виконання розпорядження Указу Президента від 14.11.2014 №875/2014 про введення в дію рішення РНБО «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», а також Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження».

Зокрема, у Донецькій області пересилання пошти не здійснюватиметься:

до/з міст обласного значення, серед яких м.Донецьк.

Ураховуючи те, що на території Донецької та Луганської областей відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23 липня 2014 року №436 починаючи з 24 липня 2014 року запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи, з метою запобігання загрози життю і здоров»ю працівників та клієнтів банків, забезпечення стабільності банківської системи, керуючись статтями 3,27,99 Конституції України, статтями 7,15 Закону України «Про Національний банк України», статтею 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про боротьбу з тероризмом», розділом 1 Інструкції щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 22 липня 2014 року №435, Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 «Про рішення національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», Правління Національного банку України у Постанові від 06.08.2014 р. №466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» постановило: банкам України призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою ; небанківським установам та національному оператору поштового зв»язку, які є платіжними організаціями внутрішньодержавних/міжнародних платіжних систем та/або їх учасниками, призупинити операції з приймання/виплати переказу коштів з/на території, які не контролюються українською владою тощо.

Згідно оголошення на веб-порталі «Судова влада України» господарський суд Донецької області призупинив свою діяльність з 08.07.2014 року, а відповідно до Розпорядження Голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014р. №28-р «Про зміну територіальної підсудності господарських судів», визначено, що розгляд господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області , здійснюється господарським судом Запорізької області.

Хоча дана справа підсудна господарському суду Львівської області, однак інформація про зупинення роботи господарського суду Донецької області лише з 08.07.2014 року свідчить про роботу суду до зазначеної дати, а відтак про відіслання кореспонденції судом з м.Донецька та про поступлення кореспонденції до суду по судових справах.

З викладеного вище суд приходить до висновку, що можливість позивача пред»явити позов не була об»єктивно обмежена протягом всього шестимісячного строку, встановленого для звернення з даним позовом до господарського суду Львівської області.

Суд дійшов висновку, що вказані позивачем у клопотанні обставини не перешкоджали йому пред»явити позов протягом шести місяців з дня виявлення порушення.

Суд зауважує, що позивач не надав доказів звернення його до господарського суду Львівської області з позовом в межах шестимісячного строку позовної давності , зокрема, доказів надсилання позовної заяви до суду та/або відповідачу, доказів неприйняття цього позову до відправлення поштовою установою або повернення його судом. Тобто позивач не довів, що ним вживались фактичні дії, спрямовані на подання позову в межах строку позовної давності. Позивач, натомість, посилається лише на загальну суспільно-політичну ситуацію в Донецькому регіоні, яка, за твердженням позивача, зумовлювала неможливість подання позову.

Таким чином, суд вважає, що позивач не був позбавлений можливості пред'явити позов до відповідача в межах шестимісячного строку позовної давності.

Доказів зворотнього позивачем суду не надано, а судом не встановлено.

Крім того, суд враховує, що пред»явлені до стягнення штрафні санкції не є збитками позивача, і позивач не поніс витрат у зв'язку з несплатою відповідачем цих штрафних санкцій, а негативні наслідки загостреної суспільно-політичної ситуації в Донецькому регіоні рівною мірою впливають також і на господарську діяльність відповідача.

Тому заява позивача про відновлення строку на подачу позовної заяви не підлягає задоволенню. Суд відмовляє в позові з підстав пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст.1, 2, 4-3, 12, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 53, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

В судовому засіданні 16.01.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини прийнятого у справі рішення. Повний текст рішення , із врахуванням вихідних днів 17.01.2015р. та 18.01.2015р., виготовлено 22.01.2015р.

Суддя Кітаєва С.Б.