ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.01.15р. Справа № 904/8480/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Аква-Холдинг", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 104 230,50 грн.

Суддя Бєлік В.Г.

Представники:

від позивача: Лисинська О.І., довіреність № б/н від 12.08.2014 року, представник;

від відповідача: Кузниченко Д.Л., довіреність № 257 від 25.12.2014 року, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Аква-Холдинг" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" про стягнення заборгованості у загальному розмірі 104 320,50 грн., який складається з сум: 82 296,00 грн. - основний борг, 6 236,00 грн. - пеня, 2 224,82 грн. - 3% річних, 13 473,68 грн. - інфляційні збитки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного між сторонами Договору № 503 від 23.04.2013р., позивачем поставлено відповідачу товар, за який відповідач не розрахувався, що і стало причиною спору.

Відповідач позовні вимоги не визнає, зазначає про відсутність у позивача доказів, що підтверджують факт поставки товару відповідача. Крім того, просить суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності.

09.12.2014р. позивачем подано до суду заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої позивач зменшує розмір позовних вимог та просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Аква-Холдинг" заборгованість у загальному розмірі 100 586,61 грн., який складається з сум: 82 296,00 грн. - основний борг, 2 518,46 грн. - 3% річних, 15 772,15 грн. - інфляційні збитки.

Відповідно до ч.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Господарським судом заяву про зменшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду.

12.01.2015р. позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Аква-Холдинг" заборгованість у загальному розмірі 102 659,59 грн., який складається з сум: 82 296,00 грн. - основний борг, 2 728,15 грн. - 3% річних, 17 635,44 грн. - інфляційні збитки.

Відповідно до ч.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшення розмір позовних вимог.

Господарським судом заяву про збільшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду.

Остаточні позовні вимоги позивача складають загальний розмір 102 659,59 грн. (82 296,00 грн. - основний борг, 2 728,15 грн. - 3% річних, 17 635,44 грн. - інфляційні збитки).

13.01.2015р. у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ч.2 ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В :

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Аква-Холдинг" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" (Покупець) укладений Договір № 2 від 07.11.2014р.

Згідно п. 1.1. договору, на умовах, викладених в розділі даного Договору, Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити продукцію матеріально-технічного призначення, в подальшому - Товар. Найменування, асортимент, номенклатура, сортимент, кількість, ціна, умови та строки поставки Товару зазначені в Специфікаціях, оформлених у вигляді Додатків до даного Договору, що є невід'ємною його частиною.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 712 Цивільний кодекс України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За своєю правовою суттю договір № 2 від 07.11.2014р. є договором поставки.

Як вбачається з наданої до матеріалів справи, копій видаткових накладних: № 2210 від 16.12.2013р. на суму 70 200,00 грн.(а.с.18), № 468 від 23.04.2013р. на суму 15 120,00 грн.(а.с.19), № 838 від 05.06.2013р. на суму 9 072,00 грн. (а.с.20), № 1723 від 27.09.2013р. на суму 12 096,00 грн.(а.с.21), позивач поставив відповідачу товар на загальну 106 488,00 грн.

Товар був прийнятий відповідачем без будь-яких зауважень в повному обсязі, без претензій, що підтверджено підписом повноважного представника відповідача у видаткових накладних та довіреностями на отримання товаро - матеріальних цінностей (а.с.69-70).

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.4.1. договору розрахунки за даним Договором здійснюються Покупцем шляхом перерахування грошових коштів у розмірі вартості партії Товару на рахунок Постачальника в порядку та строки, передбаченні відповідною Специфікацією.

Відповідно до додатку № 1 (специфікації № 1) покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 5 календарних днів з моменту поставки.

Товар поставлений постачальником згідно видаткових накладних: № 468 від 23.04.2013р. на суму 15 120,00 грн. (а.с.19) та № 838 від 05.06.2013р. на суму 9 072,00 грн. (а.с.20) повинен бути оплачений покупцем протягом 5 днів з моменту поставки, тобто - 28.04.2013р.

У встановлений договором строк відповідач договірні зобов'язання належним чином не виконав. За придбаний товар згідно видаткової накладної № 468 від 23.04.2013р. на суму 15 120,00 грн. (а.с.19) розрахувався - 08.05.2013р., згідно видаткової накладної № 838 від 05.06.2013р. на суму 9 072,00 грн. (а.с.20) розрахувався - 01.07.2013р.

Відповідно до додатку № 2 (специфікації № 2) покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 календарних днів з моменту поставки.

Товар поставлений постачальником згідно видаткової накладної № 1723 від 27.09.2013р. на суму 12 096,00 грн. (а.с.21) повинен бути оплачений покупцем протягом 10 днів з моменту поставки, тобто - 11.06.2013р.

У встановлений договором строк відповідач договірні зобов'язання належним чином не виконав. За придбаний згідно видаткової накладної № 1723 від 27.09.2013р. на суму 12 096,00 грн. (а.с.21) товар не розрахувався.

Строк оплати товару поставленого постачальником згідно видаткової накладної №2210 від 16.12.2013р. на суму 70 200,00 грн. (а.с.18) не встановлений.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Тобто, з моменту отримання товару за видатковою накладною №2210 від 16.12.2013р. на суму 70 200,00 грн. (а.с.18) у відповідача виникло зобов'язання перед позивачем з оплати отриманого товару.

Відповідно до п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Тобто, у відповідності з вищевказаними нормами закону, оплата вартості поставленого позивачем товару мала бути здійснена в день поставки товару.

Відповідачем не здійснено оплату отриманого згідно видаткової накладної №2210 від 16.12.2013р. на суму 70 200,00 грн. товару до цього часу.

Доводи відповідача, що поставка згідно видаткової накладної №2210 від 16.12.2013р. на суму 70 200,00 грн. є позадоговірною, оскільки зазначений в ній товар не включено до спеціфікації, тому не може бути предметом розгляду у даній справі, суд не приймає до уваги тому, що накладна містить посилання саме на договір № 503 від 23.04.2013р., заборгованість за яким є предметом розгляду по справі, що розглядається судом.

Суд також не приймає до уваги заперечення відповідача щодо прострочення кредитора в зв'язку з неотриманням ним рахунків на оплату отриманого товару з огляду на таке.

Договором не визначечений особливий порядок передачі рахунків. За твердженням позивача, весь пакет документів був наданий разом з товаром, як це передбачено в п. 3.4. договору. Доказів звернення до позивача щодо відсутності рахунків або інших документів без яких відповідач не може здійснити оплату отриманого ним товару суду не надано. Більш того, позивач звертався до відповідача з претензією від 15.09.2014р., в якій вимагав сплати суми боргу за спірними поставками, що підтверджено копіями фіскального чеку то опису вкладень (а.с.22-25). Відповідь на претензію відповідачем надана не була. Накладні на відпуск товару містять всю необхідну інформацію для здійснення оплати. Тобто доказів неможливості виконання зобов'язання з оплати отриманого товару, без отримання рахунку, відповідачем не надано.

Таким чином, на момент розгляду справи основна заборгованість відповідача перед позивачем складає загальний розмір 82 296,00 грн. (106 488,00 грн. - (15 120,00 грн. + 9 072,00 грн.)) = 82 296,00 грн.)

Статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача 3% річних у загальному розмірі 2 728,15 грн. (за поставлений товар згідно видаткової накладної № 468 від 23.04.2013р. на суму 15 120,00 грн. за період прострочення з 29.04.2013р. по 07.05.2013 р. у розмірі 11,18 грн.; за поставлений товар згідно видаткової накладної № 838 від 05.06.2013р. на суму 9 072,00 грн. за період прострочення з 12.06.2013р. по 30.06.2013 р. у розмірі 14,17 грн.; за поставлений товар згідно видаткової накладної № 1723 від 27.09.2013р. на суму 12 096 грн. за період прострочення з 08.10.2013р. по 11.01.2015 р. у розмірі 458,32 грн.; за поставлений товар згідно видаткової накладної № 2210 від 16.12.2013р. на суму 70 200,00 грн. за період прострочення з 19.12.2013р. по 11.01.2015 р. у розмірі 2 244,48 грн.) (розрахунок, а.с.62)).

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні на загальну суму 17 635,44 грн. (за поставлений товар згідно видаткової накладної № 1723 від 27.09.2013р. на суму 12 096 грн. за період прострочення з жовтня 2013р. по січень 2015 р. у розмірі 2 730,16 грн.; за поставлений товар згідно видаткової накладної № 2210 від 16.12.2013р. на суму 70 200,00 грн. за період прострочення з січня 2014р. по січень 2015р. у розмірі 14 905,28 грн.) (розрахунок, а.с.62)).

Суд, перевіривши розмір нарахованих позивачем сум 3% річних, а також період за який їх було нараховано, визнав розрахунок позивача вірним.

Разом з тим, при перевірці розміру нарахованих позивачем сум інфляційних, а також період за який їх було нараховано, визнав розрахунок позивача не вірним. Приймаючи до уваги, що розмір інфляційних за розрахунком суду перевищує суму визначену в розрахунку позивача, суд погоджується з розміром сум інфляційних, визначеним позивачем.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що відповідач не здійснив в повному обсязі оплату вартості поставленого позивачем товару до цього часу, доказів в підтвердження своїх заперечень, які б звільняли би його від обов'язку сплати заборгованості за придбаний товар, не надав, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в повному обсязі у загальній сумі 102 659,59 грн., яка складається з сум: 82 296,00 грн. - основний борг, 2 728,15 грн. - 3% річних, 17 635,44 грн. - інфляційні збитки.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу витрати пов'язані з розглядом справи при задоволенні позову покладаються на відповідача.

На підставі п.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" та ст. 47 ГПК України зайво сплачений позивачем судовий збір у сумі 31,42 грн. підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст.47, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ" (53201, м. Нікополь Дніпропетровської області, пр. Трубніков, буд. 56, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Аква-Холдинг" (49044, м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, буд. 5, ) 82 296,00 грн. - основного боргу, 2 728,15 грн. - 3% річних, 17 635,44 грн. - інфляційних збитків, 2 084,61 грн. - судового збору.

Видати наказ.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Аква-Холдинг" (49044, м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, буд. 5, ) з Державного бюджету України в особі управління Державної казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області (49027, м. Дніпропетровськ, пл. Шевченка, 7, код ЄДРПОУ 379 89269, рахунок 312 5 в Відділенні банку ГУДКУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, КБКД 220 300 01) зайво сплачений згідно платіжного доручення № 23 від 24.10.2014р., яке міститься в матеріалах справи, судовий збір у сумі 31,42 грн. (тридцять одна грн. 42 коп.) - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено

19.01.2015р.

Суддя В.Г. Бєлік