ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2015 р. Справа № 914/4606/14

За позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів;
до відповідача:Червоноградської центральної міської лікарні, м. Червоноград;
про:стягнення 13853,05 грн. заборгованості
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Яслик Н.М.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_2 - представник (довіреність б/н від 13.02.2013р.);
від відповідача:Кріль О.М. - представник (довіреність №190 від 09.01.2015р.).

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

29.12.2014р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - Позивач) до Червоноградської центральної міської лікарні (надалі - Відповідач) про стягнення 13853,05 грн. заборгованості.

Ухвалою господарського суду від 30.12.2014р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 15.01.2015р.

Представник позивача в судове засідання 15.01.2015р. з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю.

Позовні вимоги мотивує тим, що 24.01.2013р. між позивачем та відповідачем укладено Договір №ІП-14, на виконання якого позивачем, як виконавцем, були надані відповідачу (замовнику) послуги з технічного обслуговування медичної техніки та обладнання на загальну суму 10910,64 грн. Відповідач зобов'язувався щомісячно у гривнях та не пізніше 30 числа поточного місяця оплачувати надані послуги, однак своїх зобов'язань за договором не виконав, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 10910,64 грн.

У зв'язку з цим, позивач крім суми основного боргу просить суд стягнути з відповідача 2345,78 грн. інфляційних втрат та 596,63 грн. три відсотки річних.

Представник відповідача в судове засідання 15.01.2015р. з'явилася, проти існування боргу за договором в розмірі 10910,64 грн. не заперечила. Пояснила суду, що заборгованість виникла не з вини відповідача, а в зв'язку з відсутністю необхідного бюджетного фінансування лікарні, яка являється бюджетною установою.

Всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.01.2013р. між позивачем та відповідачем укладено Договір №ІП-14, за умовами п. 1.1. якого виконавець (позивач) зобов'язується здійснювати технічне обслуговування медичної техніки та обладнання замовника (відповідача) згідно договору та додатків, які є невід'ємною частиною даного договору, а замовник зобов'язується своєчасно приймати та оплачувати вартість технічного обслуговування на умовах цього договору.

Замовник згідно п. 3.7. Договору, зобов'язується щомісячно підписувати приймально-здавальний акт до 20 числа кожного місяця протягом дії цього Договору.

На виконання зобов'язань за Договором, позивачем впродовж січня-березня 2013р. були надані, а відповідачем прийняті послуги з технічного обслуговування медичної техніки та обладнання, вказаних в Додатку №1 до Договору, що підтверджується наявним в матеріалах справи приймально-здавальним актом №ІП/14/01 від 29.01.2013р. на суму 3636,88 грн., №ІП/14/02 від 25.02.2013р. на суму 3636,88 грн. та №ІП/14/03 від 28.03.2013р. на суму 3636,88 грн. Вказані акти підписані повноважними представниками сторін Договору та скріплений їх печатками.

В пункті 4.4. Договору сторони погодили, що оплата за цим Договором здійснюється щомісячно у гривнях не пізніше 30-го числа поточного місяця.

Так як у встановлений строк грошові кошти відповідачем сплачені не були, позивач звернувся з позовною заявою до суду.

В судовому засіданні представники сторін зазначили, що жодних грошових коштів за надані послуги на рахунок позивача не перераховувалося, розмір заборгованості не змінився.

Станом на день розгляду справи судом, докази сплати заборгованості відповідачем в матеріалах справи відсутні.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає позовні вимоги про стягнення боргу такими, що підлягають до задоволення повністю, виходячи з наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Факт надання послуг позивачем та прийняття їх відповідачем підтверджується наявними в матеріалах справи приймально-здавальними актами за січень-березень 2013р.

Нормами ч. 1 ст. 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 612 ЦК України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до змісту п. 4.4. Договору, розраховуватися за надані послуги відповідач зобов'язувався щомісячно, не пізніше 30-го числа поточного місяця. Відтак, надані послуги у січні 2013р. відповідач повинен був оплатити не пізніше 30.01.2013р., у лютому 2013р. - не пізніше 28.02.2013р., за березень 2013р. - не пізніше 30.03.2015р.

Так як відповідачем у встановлений в п. 4.4. Договору строк, кошти за надані послуги сплачені не були, відтак ці кошти підлягають до стягнення з нього в судовому порядку в розмірі 10910,64 грн.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім суми основного боргу, позивач також просить суд стягнути з відповідача 2345,78 грн. інфляційних втрат та 596,63 грн. три відсотки річних.

Проаналізувавши розрахунок інфляційних суд зазначає, що такі розраховані позивачем невірно, всупереч вимогам Інформаційного листа ВГС України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», зокрема, інфляційні розраховувалися в сукупності за період, а не за кожен місяць окремо. Проте, інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача повністю, в розмірі 2345,78 грн., оскільки розмір інфляційних розрахованих судом у відповідності до вимог вказаного інформаційного листа є більшим від того, що був нарахований позивачем.

Перерахувавши три відсотки річних суд зазначає, що такі підлягають стягненню з відповідача повністю, в розмірі 596,63 грн.

Твердження відповідача про те, що заборгованість виникла не з його вини судом до уваги не береться, оскільки відповідно до ст. 617 ЦК України відсутність необхідних коштів у боржника не підставою для звільнення від відповідальності за порушене зобов'язання.

Крім того, норми даної статті відображені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005р., де визначено, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача, в розмірі 1827,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Червоноградської центральної міської лікарні (80100, Львівська обл., м. Червоноград, вул. Івасюка, 2; ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 10910,64 грн. боргу, 2345,78 грн. інфляційних втрат, 596,63 грн. три відсотки річних та 1827,00 судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 20.01.2015 р.

Суддя Крупник Р.В.