ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.01.15р. Справа № 904/8792/14
За позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ "АТБ-МАРКЕТ", смт. Ювілейне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ "ПРОДЕКСПОРТ-2009", м. Дніпропетровськ

про визнання договору поставки недійсним

Суддя: Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Поліщук І.О. - довіреність № 14 від 10.01.14;

Братцева Н.С. - довіреність № 15/10 від 15.10.14.

СУТЬ СПОРУ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АТБ-МАРКЕТ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ "ПРОДЕКСПОРТ-2009" про визнання договору за № 35813 від 01.01.2014 недійсним. Позов обґрунтований тим, що договір № 35813 від 01.01.14 підписаний невстановленою особою, оскільки при детальному огляду підпису Євсєєва Дмитра Олеговича, генерального директора ТОВ "АТБ-Маркет", вбачається різниця між дійсним відображенням підпису генерального директора ТОВ "АТБ-Маркет" та тим, що нанесено на останньому аркуші вказаного договору поставки.

Ухвалою суду від 02.12.14 розгляд справи відкладений на 17.12.14. Ухвалою суду від 17.12.14 розгляд справи відкладений на 20.01.15.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав клопотання про відкладення розгляду справи

Представники відповідача у судове засідання з'явилися, проти позову заперечують, надали пояснення по справі, відповіли на поставлені питання.

Згідно зі ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами. В порядку статті 85 ГПК України, у судовому засіданні 20.01.15 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Між позивачем (покупець) та відповідачем (постачальник) укладений договір № 35813 від 01.01.14. Згідно предмету цього договору, постачальник зобов'язується в порядку та строки, встановлені договором, передати товар у власність покупцю, в обумовленій кількості, відповідної якості і за узгодженою ціною, а останній зобов'язується прийняти товар і оплатити його на умовах, вказаних у договорі. Найменування, асортимент і ціна товару, що поставляється, вказуються в додатку №1 до цього договору (специфікація/прайс-лист), який є його невід'ємною частиною (п.1.2). Товар поставляється партіями. Кількість, асортимент, ціна за одиницю товару вказуються в видатковій товарні накладній, на підставі електронної заявки покупця (п.2.1). Цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом 12 місяців (п. 10.1).

Аналізуючи правову природу спірних правовідносин, судом встановлено, що вони виникли між сторонами з приводу поставки та оплати товару, а тому ці відносини регулюються загальними положеннями про зобов'язання, визначеними Цивільним та Господарським кодексами України, главою 54 Цивільного кодексу України та главою 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна" , частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" , частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі" , статті 12 Закону України "Про іпотеку" , частини другої статті 29 Закону України "Про страхування" , статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність" , статті 7-1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" тощо.

У господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України).

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України ). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Твердження позивача про невідповідність підпису Євсєєва Дмитра Олеговича, (генерального директора ТОВ "АТБ-Маркет"), який проставлений на оспорюваному договорі, справжньому підпису цієї особи, не підтверджується належними та допустимими докази, а отже, є голослівним.

Крім того, після укладання оспорюваного договору, позивач своїми діями схвалив йог укладання. Зокрема, схвалення оспорюваного договору підтверджується прийняттям сторонами до виконання його умов: відповідач здійснив поставку та передав у власність позивача товар на загальну суму 8 661 841,45 грн., а позивач прийняв його, що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано належних доводів та не наведено наявності фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків; не доведено в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити.

Заява позивача про відкладення розгляду задоволенню не підлягає, так як, Відповідачем не доведено неможливість розгляду справи без участі представника Відповідача.

Так, господарський суд, з урахуванням обставин конкретної справи, може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити, за необхідності, участь у судовому засіданні іншого представника, згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК). При чому, відсутність коштів для оплати послуг представника, не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні (п.3.9.2. Постанови пленуму вищого господарського суду України №18).

Згідно зі ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.173, 179,181 Господарського Кодексу України, ст. ст. 11, 203, 207, 215, 626, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ВІДМОВИТИ повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 22.01.15.

Суддя М.О.Ніколенко