ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2015 р. Справа № 914/4212/14

Господарський суд Львівської області в складі судді Петрашко М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ельпласт-Тепло", м.Городок Львівської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Хирів-Рент-Інвест", м.Хирів Старосамбірського району Львівської області

про стягнення 180 000,00 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Данілін С.В.- представник (довіреність б/н від 14.08.2013р.);

від відповідача не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю "Ельпласт - Львів" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хирів-Рент-Інвест" про стягнення 180 000,00 грн.

Ухвалою суду від 01.12.2014р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 17.12.2014р. Ухвалою суду від 17.12.2014р. розгляд справи відкладено на 14.01.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання повторно не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення №82 0 від 22.12.2014р., вручено 24.12.2014р.

Станом на 14.01.2015р. відзив, заяви, клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи, інші документи, які витребовувались ухвалами суду, через канцелярію господарського суду від відповідача не надходили.

У зв'язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України - за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

17.09.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ельпласт-Тепло" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хирів-Рент-Інвест" (замовник) було укладено договір купівлі-продажу №179 (далі по тексту - договір), відповідно до умов якого постачальник, згідно заявок, зобов'язаний поставити замовникові продукцію зазначену в специфікації до договору, а замовник - прийняти та оплатити таку продукцію.

У відповідності до п.п.3.1, 3.2 договору ціна договору зазначена в специфікаціях до договору. Ціна за одиницю продукції зазначена в специфікації до договору та не може бути змінена, якщо оплата завершена замовником згідно п.4.1. договору.

Пунктом 4.1 договору передбачено порядок оплати: передоплата 100% по пунктах 4, 5 специфікації №1, 30 % по специфікації №2, решту слід оплатити протягом 10 календарних днів з моменту отримання продукції.

Згідно з п.п.4.2, 4.3 договору оплата поставки продукції здійснюється по безготівковому розрахунку. Оплата вважається завершеною при умові зарахування грошових коштів у повному обсязі на розрахунковий рахунок постачальника, згідно пред'явленого рахунка на поточну поставку.

В п.5.1. договору зазначено, що відвантаження товару здійснюється не пізніше 5 календарних днів з моменту перерахування коштів (передоплати) на розрахунковий рахунок постачальника.

Право власності на продукцію переходить від постачальника до замовника при підписанні видаткових накладних (п.5.2. договору).

Позивач на виконання умов договору поставив відповідачеві товар на загальну суму 273 999,61 грн. згідно видаткових накладних:

№ РН-732 від 17 січня 2014р. на суму 76 666,03 грн.;

№ РН- 755 від 22 січня 2014р. на суму 16 848,00 грн.;

№ РН - 764 від 27 січня 2014р. на суму 8 401,86 грн.;

№ РН - 747 від 23 червня 2014р. на суму 54 250,92 грн.;

№ РН - 716 від 23 червня 2014р. на суму 72 280,80 грн.;

№ РН - 758 від 23 червня 2014р. на суму 45 552,00 грн.

Однак, відповідач оплатив товар поставлений за договором купівлі - продажу № 179 від 17 вересня 2013р. частково, у зв'язку з чим позивач звернувся із позовом до суду.

Розмір основного боргу, який позивач просить стягнути з відповідача становить 147 837,03 грн.

Крім того, керуючись п.7.3 договору купівлі-продажу №179 від 17.09.2013р., позивач нараховує відповідачу штраф у розмірі 32 162,97 грн.

Отже, загальна сума заборгованості за договором купівлі-продажу № 179 від 17 вересня 2013р., яку позивач просить стягнути з відповідача становить 180 000,00грн.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, 17.09.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ельпласт-Тепло" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хирів-Рент-Інвест" (замовник) було укладено договір купівлі-продажу №179 (далі по тексту - договір), відповідно до умов якого постачальник, згідно заявок, зобов'язаний поставити замовникові продукцію зазначену в специфікації до договору, а замовник - прийняти та оплатити таку продукцію.

Факт виконання позивачем зобов'язань по договору підтверджується видатковими накладними, які підписані обома сторонами, на загальну суму 273 999,61 грн., зокрема: № РН-732 від 17 січня 2014р. на суму 76 666,03 грн.; № РН- 755 від 22 січня 2014р. на суму 16 848,00 грн.; № РН - 764 від 27 січня 2014р. на суму 8 401,86 грн.; № РН - 747 від 23 червня 2014р. на суму 54 250,92 грн.; № РН - 716 від 23 червня 2014р. на суму 72 280,80 грн.; № РН - 758 від 23 червня 2014р. на суму 45 552,00 грн. Копії вказаних накладних містяться в матеріалах справи, оригінали оглянуто в судовому засіданні.

Як зазначає позивач та як вбачається з матеріалів справи відповідачем було частково оплачено переданий товар на загальну суму 119 666,03 грн. Вказані оплати підтверджуються банківськими виписками, копії яких містяться в матеріалах справи.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 147 837,03 грн. основного боргу. Докази сплати вказаного боргу в матеріалах справи відсутні, відзив на позов відповідач не подав.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Ельпласт-Тепло» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хирів-Рент-Інвест» 147 837,03 грн. основного боргу є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 32 162,97 грн. штрафу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із п.7.3 договору купівлі-продажу № 179 від 17.09.2013р. передбачено, що у разі несвоєчасної чи неповної оплати за поставлену продукцію понад 30 календарних днів замовник оплачує на користь постачальника, понад суму пені, штраф у розмірі 10% від ціни договору.

Пунктом 3.1. договору купівлі-продажу № 179 від 17.01.2013р. зазначено, що ціна цього договору зазначена в специфікаціях до договору.

Специфікацією №1 до договору зазначена сума в розмірі 766 653,67 грн., специфікацією №2 до договору зазначена сума в розмірі 206 338,69 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач нараховує відповідачу 97 299,23 грн. штрафу, проте заявляє до стягнення з відповідача лише частину штрафних санкцій у розмірі 32 162,97 грн.

Таким чином, враховуючи умови договору, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 32 162,97 грн. штрафу підлягає задоволенню.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №2560 від 28.10.2014р. на суму 3 600,00 грн., які відповідно до ст.49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам. Зокрема, з відповідача на користь

позивача слід стягнути 3 600,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хирів-Рент-Інвест» (82060, Львівська обл., м.Хирів, вул.Добромильська, 5/1 , ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ельпласт-Тепло» (81500, Львівська обл., м.Городок, вул.Заводська 4 , ) 147 837,03 грн. - основного боргу, 32 162,97 грн. - штрафу та 3 600,00 грн. - судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 19.01.2015р.

Cуддя Петрашко М.М.