ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.01.15р. Справа № 904/8889/14
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет", смт. Ювілейне, Дніпропетровська обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чиста планета", м.Дніпропетровськ

про визнання договору поставки за № 37820 від 01.01.2013р. недійсним

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Завалей Я.О.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Поліщук І.О., представник за довіреністю № 13 від 08.01.15р.;

Братцева Н.С., представник за довіреністю №01/10 від 01.10.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 13.11.14р. порушено провадження у справі № 904/8889/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" (далі-позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чиста планета" (далі-відповідач) про визнання договору поставки за №37820 від 01.01.2013р. недійсним. Справу призначено на 09.12.14р.

Ухвалою господарського суду від 09.12.14р. продовжено строк розгляду спору по суті до 27.01.15р. включно та відкладено розгляд справи на 20.01.15р.

20.01.15р. повноважний представник позивача у судове засідання вдруге не з'явився, витребувані документи до суду не надав. Але 19.01.15р. до суду від позивача надійшла заява про: залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне підприємство "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудита" та фізичну особу - підприємця Скрипник Олену Віталіївну; витребування у відповідача належним чином засвідчені копії договорів поруки від 26.10.13р., укладених між відповідачем та ПП "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудита" та з ФО-П Скрипник Оленою Віталіївною; відкладення розгляду справи на іншу дату.

В свою чергу, повноважні представники відповідача заявлені позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, про що також зазначено у відзиві, який долучено до матеріалів справи. Крім того, повноважний представник відповідача заперечував щодо задоволення поданої заяви позивача, оскільки:

- викладені у вказаній заяві вимоги про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне підприємство "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудита" та фізичну особу - підприємця Скрипник Олену Віталіївну не стосуються предмету спору у даній справі, оскільки предметом спору у цій справі є визнання договору поставки недійсним, а спірний договір поставки було укладено лише між позивачем та відповідачем;

- рішення по даній справі жодним чином не може впливати на права та/чи обов'язки ПП "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудита" та фізичної особи - підприємця Скрипник Олени Віталіївни;

- позивач зловживає своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду цієї судової справи та з незрозумілих підстав не реалізує можливість участі у судових засіданнях тощо.

Крім того, 20.01.15р. до суду від ПП "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудита" та фізичної особи - підприємця Скрипник Олени Віталіївни надійшли заяви, відповідно до яких останні просять суд не залучати їх у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, оскільки рішення по даній справі не може вплинути на права та обов'язки зазначених сторін. ПП "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудита" звертає увагу суду на те, що договір поруки, який просить витребувати позивач вже був предметом спору у справі №904/8548/14, тому позивач мав право ознайомитися з ним та отримати копію.

Дослідивши вищезазначену заяву позивача, подані документи по справі та заслухавши пояснення повноважних представників відповідача, господарський суд вважає за необхідне відмовити позивачу в її задоволенні та розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника позивача за наявними в ній матеріалами справи, оскільки:

По-перше, копію ухвали господарського суду від 13.11.14р. про порушення провадження у справі позивач отримав 25.11.14р. (а.с.34), тобто майже за два тижня до початку розгляду справи в судовому засіданні, яке було призначено на 09.12.14р. Але повноважний представник позивача у судове засідання не з'явився, витребувані документи до суду не надав. Крім того, позивачем не надано суду жодних обґрунтованих пояснень щодо причини невиконання вимог ухвали суду від 13.11.14р.

Копію ухвали господарського суду від 09.12.14р. про продовження строку та відкладення розгляду справи на 20.01.15р. позивач отримав 16.12.14р. (а.с.61), тобто за 34 дня (більше місяця) до початку розгляду справи в судовому засіданні, яке призначено на 20.01.15р. Повноважний представник позивача у судове засідання вдруге не з'явився, витребувані документи до суду так і не надав. Крім того, позивачем вдруге не надано суду жодних обґрунтованих пояснень щодо причини невиконання вимог ухвали суду від 09.12.14р.

Таким чином, суд вважає, що у позивача було достатньо часу для надання суду витребуваних судом документів, а саме: оригінали документів, які підтверджують викладені в позовній заяві обставини (для огляду суду); усі наявні докази в підтвердження заявлених позовних вимог та власної правової позиції; усі наявні докази в підтвердження виконання сторонами зобов'язань по спірному договору; власне письмове підтвердження того, що у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору.

По-друге, позивач до свого клопотання про відкладення розгляду справи не додав жодних доказів в обґрунтування неможливості забезпечення явки свого повноважного представника.

По-третє, позивач належним чином повідомлений про те, що строк розгляду спору по суті продовжено до 27.01.15р. включно. З урахуванням поштового перебігу та неналежного виконання позивачем своїх обов'язків щодо надання суду вчасно витребуваних документів, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи на іншу дату та вважає, що позивач намагається затягнути розгляд справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач неналежним чином користується належними йому процесуальними правами, не виявляє взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони та не вживає заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Окрім того, господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача щодо залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та витребування договорів поруки, оскільки:

- в заяві щодо залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача не зазначено, які саме обставини та яким чином можуть вплинути на права та обов'язки вказаних сторін;

- позивач не надав жодного обґрунтованого пояснення щодо неможливості самостійно надати копії договорів поруки, які позивач просить витребувати у відповідача, котрі вже були предметами спору в інших справах по яким позивач був теж позивачем, та вже прийняті обґрунтовані рішення (рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.14р. у справі № 904/8548/14 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.15р. у справі № 904/8549/14).

У судовому засіданні 20.01.15р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.13р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 37820 (далі-Договір поставки), відповідно до умов якого відповідач зобов'язується у порядку та строки, встановлені Договором, передати товар у власність позивача, у встановленій кількості, відповідної якості та по узгодженій ціні, а позивач зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених у даному Договорі.

Позивач вважає, що вищезазначений Договір поставки є таким, який укладено з порушенням вимог діючого законодавства, відповідно, є усі підстави для визнання його недійсним з огляду на наступне.

Як зазначає позивач, виходячи зі змісту Договору поставки, вказаний договір є двостороннім, який, в свою чергу, начебто підписано генеральним директором ТОВ «АТБ-маркет» Євтєєвим Дмитром Олеговичем. Разом з тим, при детальному огляді вказаного підпису, вбачається однозначна та беззаперечна різниця між дійсним відображенням підпису генерального директору ТОВ «АТБ-маркет» (копія картки зі зразком підпису додається) та тим, який нанесено на останньому аркуші вказаного договору поставки. Відповідно, є всі підстави вважати, що Договір поставки підписаний не встановленою особою.

Посилаючись на ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України позивач зазначає про те, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу Таким чином, як вважає позивач, виходячи з положень ст. 215 Цивільного кодексу України та згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого господарського суду України в п. 2 постанови N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року, правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Як зазначає позивач, статтею 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, « 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також; інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним». Частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу України прямо встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Таким чином, позивач вважає, що виходячи з правової конструкції вищевказаних правових норм, оскільки Договір поставки підписаний не уповноваженою на те її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства особою, тобто укладено з порушенням вимог діючого законодавства, є усі підстави для визнання його недійсним.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати Договір поставки № 37820 від 01.01.13р. недійсним.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні, виходячи з наступного.

Як зазначає відповідач, позивач як на підставу визнання Договору поставки недійсним, посилається на підписання Договору поставки не встановленою особою, тобто на порушення під час укладання Договору поставки вимог статей 203, 207 Цивільного кодексу України. Однак, у своїй позовній заяві позивач вказує, що підпис, який міститься на останньому аркуші Договору поставки, не тотожний підпису Генерального директора ТОВ "АТБ - маркет", проте не надає жодних зауважень стосовно підпису Генерального директора на усіх інших аркушах Договору поставки, оскільки кожний аркуш Договору поставки містить підписи уповноважених представників позивача та відповідача. Крім цього, позивач у позовній заяві не надав пояснень щодо наявності також печатки ТОВ "АТБ - маркет" на кожному аркуші Договору поставки, у тому числі на останньому, на якому міститься підпис ніби невстановленої особи.

Законодавством встановлено, що правочин може бути визнаним недійсним виключно з підстав, передбачених законом. Згідно ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (у редакції, яка існувала на час підписання Договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Тобто, як зазначає відповідач, незважаючи на обставини, які викладені у позовній заяві та якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, позивач у цей же час не заперечує наявності підписів уповноважених осіб та печаток позивача та відповідача на аркушах Договору поставки та, таким чином, підтверджує відповідність Договору поставки вимогам ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, що у свою чергу, унеможливлює визнання Договору поставки недійсним.

Відповідач зауважує, що у будь-якому випадку, навіть якщо припустити, що останній аркуш Договору поставки був підписаний не уповноваженою особою, така обставина не є підставою для визнання Договору поставки недійсним, оскільки сторони такого Договору поставки своїми наступними діями підтвердили його дійсність. Відповідно до приписів законодавства виконання сторонами своїх зобов'язань по договору унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Тобто поставка товару постачальником, прийняття покупцем товару, його оплата та вчинення сторонами інших дій на виконання умов договору поставки свідчить про те, що сторони підтвердили наявність та дійсність такого договору, навіть якщо такий договір був підписаний не уповноваженою особою.

Така ж позиція була викладена у пункті 3.4. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України №11 від 29.05.13р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідно до якого, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Так, на виконання умов спірного Договору поставки в період з 03.01.13р. по 30.12.13р. відповідач здійснив поставку та передав у власність позивача товар на загальну суму 3 219 350, 40 грн., у тому числі ПДВ, а позивач прийняв його, що підтверджується відповідними видатковими та товарно-транспортними накладними (з огляду на великий обсяг видаткових накладних, відповідач додає до відзиву видаткові накладні вибірково за певні періоди строку дії Договору поставки).

Відповідач звертає увагу суду на ту обставину, що за весь період дії оскаржуваного Договору поставки, позивач здійснив оплату на загальну суму 3 045 607,18 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (з огляду на великий обсяг платіжних доручень, відповідач додає до відзиву платіжні доручення вибірково за певні періоди строку дії Договору поставки).

Таким чином, як зазначає відповідач, прострочена заборгованість позивача перед відповідачем (вартість неоплаченого товару) складає 173 743,22 грн.

Письмовими доказами, що додаються до відзиву, а саме видатковими накладними, підтверджується прийняття позивачем за оскаржуваним Договором поставки товару, що поставлявся відповідачем. Відповідач звертає увагу суду, що у цих видаткових накладних є посилання на номер та дату Договору поставки та ці накладні підписані представниками позивача і містять відбитки штампів з найменуванням позивача. Також до відзиву додаються платіжні доручення за період дії Договору поставки, які доводять здійснення позивачем часткових оплат за поставлений відповідачем товар, при цьому у призначенні платежу вказане, що оплата здійснюється за поставлений саме за оскаржуваним Договором поставки товар.

В підтвердження співпраці за Договором поставки між позивачем та відповідачем також відповідач додає до відзиву копії податкових накладних ТОВ "Чиста планета", в яких відображено обсяг, ціни та номенклатура товарів, що були поставлені відповідачем позивачу протягом строку дії Договору поставки із зазначенням суми сплаченого ТОВ "Чиста планета" податку на додану вартість з вартості товару поставленого позивачу, а також податкові декларації ТОВ "Чиста планета" з податку на додану вартість за певні періоди співпраці за Договором поставки з додатком №5 (розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів), розділу 1 «Податкові зобов'язання» якого, зазначена сума податкових зобов'язань, саме по позивачу за спірним Договором поставки, укладеним між позивачем та відповідачем з квитанцією № 2, що підтверджує факт подання зазначеної податкової декларації з додатком до Державної податкової інспекції в Амур - Ніжньодніпровському районі м. Дніпропетровська.

Таким чином, відповідач вважає, що надані письмові докази у своїй сукупності беззаперечно підтверджують прийняття позивачем товару за Договором поставки та його наступну часткову оплату, тобто вчинення позивачем дій, що свідчать про схвалення Договору поставки, що унеможливлює визнання Договору поставки недійсним з підстави, на яку посилається позивач.

Крім того, відповідач зазначає про те, що рішенням господарського суду м. Києва від 05.11.14р. по справі № 910/22288/14 було задоволено позов ТОВ "Чиста планета" до ТОВ "АТБ - маркет" про стягнення заборгованості, штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних збитків за спірним Договором поставки.

Оскільки підставою для позовних вимог були поставки товару за спірним Договором поставки, позивач мав право та можливості надати у цьому судовому процесі свої зауваження та заперечення щодо дійсності спірного Договору поставки, однак таких зауважень чи заперечень позивачем надано не було, що свідчить про те, що позивач не мав жодних сумнівів щодо дійсності спірного Договору поставки.

Натомість, ТОВ "АТБ-маркет" у засіданні по справі № 910/22288/14 надав суду відзив на позовну заяву ТОВ "Чиста планета" про стягнення заборгованості, штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних збитків, в якому зазначив, що дійсно, між ТОВ "АТБ-маркет" та ТОВ "Чиста планета" було укладено Договір поставки № 37820 від 01.01.13р., згідно з яким ТОВ "Чиста планета" зобов'язувалося в порядку і строки, встановлені Договором, передати товар у власність ТОВ "АТБ-маркет" у визначеній кількості, відповідної якості та за узгодженою ціною, а ТОВ "АТБ-маркет" зобов'язувалося прийняти товар та оплатити його згідно умов Договору.

До того ж Господарський суд м. Києва при розгляді справі № 910/22288/14, якщо би дійсно вбачав підстави для визнання Договору № 37820 від 01.01.13р. недійсним, мав можливість використати своє право згідно з п. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд, приймаючи рішення має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству. Зазначене рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.14р. у справі №910/22288/14 було залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.12.14р.

Крім цього, відповідач зауважує, що позивачем у листопаді 2014 року до Господарського суду Дніпропетровської області було подано два позови до відповідача та поручителів про визнання договору поруки від 26.10.13р., укладеного між ТОВ "Чиста планета" та Приватним підприємством "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту" (справа №904/8548/14, суддя Євстигнеєва Н.М.) та договору поруки, укладеного між ТОВ "Чиста планета" та фізичною особою-підприємцем Скрипник Оленою Віталіївною від 26.10.13р. (справа № 904/8549/14, суддя Золотарьова Я.С.) недійсними. Договори поруки були укладені на забезпечення виконання позивачем своїх зобов'язань за спірним Договором поставки. У своїх позовних заявах позивач тільки прямо посилався на наявність спірного Договору поставки та не надавав жодних заперечень щодо як факту укладання Договору поставки, так і його дійсності, хоча дійсність договору поставки має пряме значення для дійсності договору поруки, оскільки згідно статті 548 Цивільного кодексу України недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, а ще й долучив до своїх позовних заяв копію спірного Договору поставки. Це дає підстави вважати, що у позивача були відсутні будь-які заперечення щодо як факту укладання спірного Договору поставки, так і його дійсності. Рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області у справах № 904/8549/14 та № 904/8548/14, ТОВ "АТБ-маркет" не тільки було відмовлено у задоволенні позовів про визнання договорів поруки недійсними, а ще встановлено факт укладення спірного Договору поставки між позивачем та відповідачем .

З урахуванням вищенаведеного, відповідач просить суд зауважити, що існують обґрунтовані підстави вважати дії позивача з подання позову про визнання спірного Договору поставки недійсним лише засобом затягнути час і ускладнити виконання рішення господарського суду м. Києва від 05.11.14р. по справі № 910/22288/14 про стягнення заборгованості та зловживанням своїми процесуальними правами. До того ж, з вищевикладених обставин цілком зрозуміло, що до часу подання позовної заяви позивач тривалий час знав про наявність спірного Договору поставки та керувався у своїй діяльності його умовами, тобто твердження позивача про те, що він дізнався про наявність спірного Договору поставки лише із позовної заяви відповідача про стягнення заборгованості є абсолютно недостовірним, до того ж таким що навмисно вводить в оману суд.

У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, як зазначає відповідач, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Позивач не довів наявність обставин, які можуть слугувати підставою для визнання спірного Договору поставки недійсним, а отже його вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, як вважає відповідач, єдиною дійсною підставою для ТОВ "АТБ-маркет" щодо визнання спірного Договору поставки недійсним є банальне небажання платити за поставлений ТОВ "Чиста планета" та в подальшому реалізований товар через мережу своїх магазинів.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України ).

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Договір відповідно до цивільного законодавства України є різновидом правочину.

А згідно із ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Виходячи з положень ст. 215 Цивільного кодексу України та згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого господарського суду України в п. 2 постанови N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року, правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ст. 203 Цивільного Кодексу України, а саме:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України зазначено про те, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 Цивільного кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на вищевикладене, підставою недійсності правочину в зв'язку з невідповідністю його вимогам ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, є саме суперечність змісту цього договору положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції. Що стосується відсутності в договорі встановлених законодавством істотних умов, необхідних для його укладення, то зазначені обставини, є підставою вважати такий договір неукладеним (таким, що не відбувся), що в свою чергу виключає підстави недійсності цього правочину.

Пунктом 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.13р. передбачено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач свої обов'язки по спірному Договору поставки виконав належним чином, що підтверджується товарно-транспортними накладними та видатковими накладними на поставлений товар, підписаними зі сторони позивача уповноваженою особою за довіреністю на отримання матеріальних цінностей та скріплені печатками сторін. У видаткових та товарно-транспортних накладних є посилання на номер та дату спірного Договору поставки. Зазначені документи були підписані уповноваженою особою позивача без будь-яких зауважень. Крім того, позивач добровільно здійснив часткову оплату за отриманий товар по спірному Договору поставки на загальну суму 3 045 607,18 грн. Таким чином, господарський суд вважає, що надані письмові докази у своїй сукупності беззаперечно підтверджують прийняття позивачем товару за спірним Договором поставки та його наступну часткову оплату, тобто вчинення позивачем дій, що свідчать про схвалення спірного Договору поставки, що унеможливлює визнання Договору поставки недійсним з підстави, на яку посилається позивач.

Рішенням господарського суду м. Києва від 05.11.14р. по справі № 910/22288/14 було задоволено позов ТОВ "Чиста планета" до ТОВ "АТБ-маркет" про стягнення заборгованості, штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних збитків за спірним Договором поставки. Суд звертає увагу, що підставою для позовних вимог були поставки товару за спірним Договором поставки, позивач мав право та можливості надати у судовому процесі по справі №910/22288/14 свої зауваження та заперечення щодо дійсності спірного Договору поставки, в тому числі і призначення відповідної судово-почеркознавчої експертизи, однак таких зауважень чи заперечень позивачем надано не було, що свідчить про те, що позивач не мав жодних сумнівів щодо дійсності спірного Договору поставки. Крім того, господарський суд бере до уваги той факт, що ТОВ "АТБ-маркет" у засіданні по справі №910/22288/14 надав суду відзив на позовну заяву ТОВ "Чиста планета" про стягнення заборгованості, штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних збитків, в якому зазначив, що дійсно, між ТОВ "АТБ-маркет" та ТОВ "Чиста планета" було укладено Договір поставки № 37820 від 01.01.13р., тобто спірний Договір поставки, згідно з яким ТОВ "Чиста планета" зобов'язувалося в порядку і строки, встановлені Договором, передати товар у власність ТОВ "АТБ-маркет" у визначеній кількості, відповідної якості та за узгодженою ціною, а ТОВ "АТБ-маркет" зобов'язувалося прийняти товар та оплатити його згідно умов Договору.

До того ж Господарський суд м. Києва при розгляді справи № 910/22288/14, якщо би дійсно вбачав підстави для визнання спірного Договору поставки недійсним, мав можливість використати своє право згідно з п. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд, приймаючи рішення має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству. Зазначене рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.14р. у справі №910/22288/14 було залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.12.14р.

Крім цього, позивачем у листопаді 2014 року до Господарського суду Дніпропетровської області було подано два позови до відповідача та поручителів про визнання договору поруки від 26.10.13р., укладеного між ТОВ "Чиста планета" та Приватним підприємством "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту" (справа №904/8548/14, суддя Євстигнеєва Н.М.) та договору поруки, укладеного між ТОВ "Чиста планета" та фізичною особою-підприємцем Скрипник Оленою Віталіївною від 26.10.13р. (справа № 904/8549/14, суддя Золотарьова Я.С.) недійсними. Договори поруки були укладені на забезпечення виконання позивачем своїх зобов'язань за спірним Договором поставки. У своїх позовних заявах позивач тільки прямо посилався на наявність спірного Договору поставки та не надавав жодних заперечень щодо як факту укладання спірного Договору поставки, так і його дійсності, хоча дійсність договору поставки має пряме значення для дійсності договору поруки, оскільки згідно статті 548 Цивільного кодексу України недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. Це дає підстави вважати, що у позивача були відсутні будь-які заперечення щодо як факту укладання спірного Договору поставки, так і його дійсності. Рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області у справах № 904/8549/14 та №904/8548/14, ТОВ "АТБ-маркет" не тільки було відмовлено у задоволенні позовів про визнання договорів поруки недійсними, а ще встановлено факт укладення спірного Договору поставки між позивачем та відповідачем.

Надавши правову оцінку спірному Договору поставки, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки спірний Договір поставки був підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності в силу вільного волевиявлення учасників договору відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України, із досягненням згоди щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується виконанням сторонами зобов'язань по цьому договору, що свідчать про схвалення спірного Договору поставки.

Таким чином, позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами наявності у позові підстав для визнання недійсним спірного Договору поставки, а тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по справі покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 203, 207, 215, 217, 626, 627, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179, 265, 266 Господарського кодексу України, ст.ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд , -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову - відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскаржене протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 22.01.15р.

Суддя Н.Е. Петренко