КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2015 р. Справа№ 910/8611/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Вершути О.П.

від позивача - Мельник А.В.

від відповідача - Станько Н.М.

від третьої особи - 1 не з`явився

від третьої особи - 2 не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Арктика Адвертайзинг» на рішення Господарського суду м. Києва від 07.10.2014 (головуючий суддя Бондаренко Г.П., судді: Босий В.П., Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Арктика Адвертайзинг»

до Комунального підприємства «Житлосервіс Оболонь»

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Київська міська державна адміністрація

про стягнення 70322,24 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Арктика Адвертайзинг» звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до КП «Житлосервіс Оболонь» про стягнення 70322,24 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.10.2014 в задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій вказує, що рішення суду прийняте при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, з порушенням норма матеріального та процесуального права, а тому просить суд скасувати рішення суду першої та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2014 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Представники позивача та відповідача в судове засідання з`явилися та дали усні пояснення стосовно предмету спору.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду скарги були повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

26.04.2013 між позивачем та відповідачем був укладений договір № 14.

Згідно з умовами даного договору позивач зобов'язувався надати послуги з демонтажу транспортування і зберігання на майданчику тимчасового зберігання самовільно встановлених малих архітектурних форм та тимчасових споруд, розміщених на території КП «Житлосервіс «Оболонь» в Оболонському районі м. Києві.

Зазначений договір був укладений між сторонами з метою забезпечення виконання Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051, та розпорядження Оболонської РДА № 125 від 21.03.2013 «Про організацію демонтажу самовільно встановлених малих архітектурних форм та тимчасових споруд» та № 143 від 27.03.2013 «Про фінансове забезпечення демонтажу, перевезення, зберігання самовільно встановлених малих архітектурних форм та тимчасових споруд, власники яких ухиляються від демонтажу або власники, яких невідомі».

Пунктом 2.4.2. договору визначено, що позивач має право на отримання платежів від відповідача за послуги, надані в рамках договору, на підставі підписаних актів приймання - передачі наданих послуг та виставлених відповідачу рахунків.

Відповідно до п. 3.1. договору вартість послуг з демонтажу, перевезення, зберігання одного МАФу визначається у калькуляції, що наводиться у додатку 1 до договору, і складає 4000 грн. в т.ч. ПДВ.

В тому разі, якщо МАФ, який підлягає демонтажу, має площу, що не перевищує 4 кв. м., або являє собою легкий збірний намет площею до 8 кв. м., то вартість його демонтажу складає 2000 грн. в т. ч. ПДВ згідно додатку № 2 до договору.

Загальна вартість робіт за договором складає 75000 грн. в т. ч. ПДВ.

Згідно умов п. 3.2 договору, відповідач сплачує позивачу 100% вартості послуги за фактом надання послуги після підписання акту надання послуг за рахунок бюджетних коштів. Послуги оплачуються на підставі наданих позивачем рахунків на оплату.

Оплата наданих позивачем послуг за договором здійснюється відповідачем тільки після надходження на рахунок останнього коштів з міського бюджету (п. 3.4. договору).

При цьому, в п. 3.6. договору сторонами було погоджено, що замовник не несе відповідальності за ненадходження коштів з міського бюджету на виконання зазначених послуг.

На виконання умов договору, позивачем надано послуг на 72000 грн., що підтверджується актами здачі - прийняття робіт підписаними сторонами та скріпленими їх печатками.

За твердженням позивача, виконані за договором роботи (надані послуги) були оплачені відповідачем лише частково у сумі 8000 грн.

На підтвердження зазначено, позивачем в матеріали справи надано акт звіряння взаєморозрахунків від 09.04.2014.

Вказане представником відповідача в судових засіданнях першої та апеляційної інстанції не заперечувалося, проте обґрунтовуючи свої заперечення в цілому проти заявлених вимог, останній зазначав, що до них не надходили бюджетні кошти на виконання даного виду зобов`язань, а отже, відповідно до умов договору, вони не несуть відповідальності за цим зобов`язанням.

Так, відповідачем було зазначено, що зобов'язання відповідача за договором були зареєстровані ним в Управлінні державної казначейської служби України у Оболонському районі міста Києва та взяті на облік 29.04.2013.

В матеріали справи наявна довідка від 03.06.2014 вих. № 409 за підписом директора підприємства та головного бухгалтера, відповідно до якої згідно розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.03.2013 № 143 «Про фінансове забезпечення демонтажу, перевезення, зберігання самовільно встановлених малих архітектурних форм та тимчасових споруд, власники яких ухиляються від демонтажу, або власники яких невідомі» відповідач отримав бюджетне фінансування для виконання вищезазначених робіт по КФК 100203 КЕКВ 2610 в сумі 8 000 грн., які були в липні місяці 2013 року перераховані позивачу на підставі наданих актів - здачі прийняття робіт № 178 та № 179 від 12.06.2013.

В довідці, також, зазначено, що остаточне фінансування з бюджету міста Києва на покриття робіт на рахунок відповідача не находило.

Проте колегія судів не погоджується з такою позицією відповідача, вважає її не доведеною та не обґрунтованою, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 837 ГПК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно до положень ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 936 ЦК України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання (ст. 946 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Твердження представника відповідача щодо неможливості виконання договірного зобов`язання в зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування, спростовується наступним.

Згідно із приписами чинного законодавства України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а отже відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Аналогічної позиції дотримується колегія суддів Вищого господарського суду України у постанові від 23.08.2012 № 15/5027/715/2011, Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2012 № 11/446 та Європейський суд з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005.

Крім того відповідно до п. 46 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, установи мають право брати бюджетні зобов'язання щодо видатків бюджету або надання кредитів з бюджету відповідно до кошторису, плану асигнувань загального фонду бюджету, плану надання кредитів із загального фонду бюджету та плану спеціального фонду виходячи з потреби у забезпеченні здійснення пріоритетних заходів та з урахуванням платежів, необхідних для погашення зобов'язань минулих періодів, узятих на облік органами Казначейства, якщо інше не передбачено законодавством; обсяг бюджетних зобов'язань, узятих установою протягом бюджетного періоду, повинен забезпечити зменшення рівня заборгованості за бюджетними зобов'язаннями минулих періодів та недопущення виникнення заборгованості за бюджетними зобов'язаннями у поточному році. У разі скорочення бюджетних асигнувань розпорядники повинні вживати заходів до ліквідації або скорочення обсягу бюджетних зобов'язань, які перевищують уточнені плани асигнувань загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду, плани використання бюджетних коштів, помісячні плани використання бюджетних коштів.

За ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається випадком, внаслідок якого боржник може бути звільнений від відповідальності. Тому відсутність коштів у відповідача не може бути підставою для звільнення його від відповідальності. Ці положення повністю кореспондуються з положеннями частини 2 статті 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, відповідач своїми діями (не проведення розрахунків за виконані роботи по договору) порушив умови договору щодо належного та добросовісного виконання зобов'язання по договору, наслідком чого є неотримання позивачем коштів у сумі 64000 грн.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідачем по справі не було належним чином спростовано доводи позивача, не обґрунтовано відсутності у нього обов`язку щодо виконання договірного зобов'язання щодо сплати коштів, за виконані позивачем роботи, не надано доказів відсутності боргу перед позивачем, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині суми основного боргу є правомірними, законними та обгрунтованими, а отже підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача за прострочення внесення оплати за надані послуги інфляційні втрати, 3 % річних та пеню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції було визначено та встановлено, що відповідачем по справі порушені умови договору № 14, прострочено сплату коштів за надані позивачем послуги, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів приходить до висновку, що вимога ТОВ «Арктика Адвертайзинг» про стягнення 3% річних в розмірі 741,70 грн. та інфляційних втрат в розмірів 2368 грн. підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про сплату пені в сумі 3212,54 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Так, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З умов договору вбачається, що сторонами не передбачена відповідальність у вигляді пені в разі порушення умов договору.

Враховуючи те, що неустойка, в даному випадку пеня, є договірною, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 3212,54 грн. безпідставні та задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.3 ч.1. ст. 103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має права скасувати рішення повністю або частково і прийняте нове рішення.

Враховуючи положення ст. 104 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Арктика Адвертайзинг» підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2014 по справі № 910/8611/14 - скасуванню.

Відповідно до ч.5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов`язані з розглядом справи при частковому задоволенні позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, ч.1 ст. 104, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Арктика Адвертайзинг» - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2014 по справі № 910/8611/14 - скасувати. Постановити нове.

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Житлосервіс «Оболонь» (04213, м. Київ, вул. Г. Сталінграду, 57, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арктика Адвертайзинг» (м. Київ, 01054, вул. Ярославів Вал, 13/2 літ «Б» ) грошові кошти: суму заборгованості у розмірі 64000 грн., 3% річних у сумі 741,70 грн., інфляційні втрати в сумі 2368 грн. та судовий збір в сумі 1744 грн.

В частині стягнення пені в сумі 3212,54 грн. - відмовити.»

Стягнути з Комунального підприємства «Житлосервіс «Оболонь» (04213, м. Київ, вул. Г. Сталінграду, 57, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арктика Адвертайзинг» (м. Київ, 01054, вул. Ярославів Вал, 13/2 літ «Б» ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 872 грн.

Видати судові накази. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва

Матеріали справи № 910/8611/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов