ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року Справа № 7-30/185-05-6372

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової Т.В.
суддівГоголь Т.Г. (доповідач), Швеця В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін: прокуратури: Боднарчук В.М. - прокурор ГПУ, посв. №023013, позивача, відповідача за первісним позовом, ВДВС: не з'явились, повідомлені належно,
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду
від11.11.14
у справі№7-30/185-05-6372
за позовомПублічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ"
до Закритого акціонерного товариства "Будівельно-монтажне управління №12 "Одесбуд"
прозобов'язання вчинити певні дії
за участюПрокуратури Суворовського району м. Одеси
за зустрічним позовомЗакритого акціонерного товариства "Будівельно-монтажне управління №12 "Одесбуд"
доПублічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ"
про встановлення земельного сервітуту
за скаргою Публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ"
на діїДругого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції

Публічне акціонерне товариство "Одеська ТЕЦ" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Закритого акціонерного товариства "Будівельно-монтажне управління №12 "Одесбуд" про зобов'язання останнього звільнити земельну ділянку у м. Одеса, на вул. Церковній, 29, та повернути її позивачеві. Позивач посилався на те, що відповідач безпідставно займає спірну земельну ділянку, яка належить позивачеві на праві постійного користування згідно з державним актом від 20.03.01. Позов обґрунтований приписами статей 5, 76, 95, 96, 152, 158, 212 Земельного кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України.

Закрите акціонерне товариство "Будівельно-монтажне управління №12 "Одесбуд" звернулося до місцевого господарського суду з зустрічним позовом (з урахуванням змін) до ВАТ "Одеська ТЕЦ" про встановлення земельного сервітуту з правом проїзду транспорту та проходу людей по діючий дорозі ВАТ "Одеська ТЕЦ". В обґрунтування зустрічного позову, товариство вказувало на те, що на спірній земельній ділянці знаходяться належні йому будівлі та споруди, і відповідач за зустрічним позовом чинить перешкоди у їх використанні.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.03.06 (суддя Рога Н.В.) первісний позов задоволено. Зобов'язано ЗАТ "Будівельно-монтажне управління №12 "Одесбуд" звільнити земельну ділянку у м. Одеса, на вул. Церковній, 29, та повернути її ВАТ "Одеська ТЕЦ". Суд дійшов висновку про те, що відповідач за первісним позовом без правових підстав займає спірну земельну ділянку, а тому повинен її звільнити та повернути постійному землекористувачеві. Судове рішення в цій частині обґрунтовано приписами статей 116, 120, 126, 152, 212 Земельного кодексу України. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. При цьому, суд виходив з того, що ЗАТ "Будівельно-монтажне управління №12 "Одесбуд" не є власником та землекористувачем сусідньої земельної ділянки, а тому відсутні підстави для встановлення йому земельного сервітуту.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.07.06 (судді: Лавренюк О.Т., Савицький Я.Ф., Гладишева Т.Я.) рішення місцевого господарського суду від 24.03.06 скасовано частково. У задоволенні первісного позову відмовлено через необґрунтованість. В решті рішення залишено без змін з тих же підстав.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.11.06 (судді: Кривда Д.С., Жаботина Г.В., Уліцький А.М.) постанову господарського суду апеляційної інстанції від 19.07.06 скасовано, а рішення суду першої інстанції від 24.03.06 залишено без змін.

За заявою ЗАТ "Будівельно-монтажне управління №12 "Одесбуд" рішення Господарського суду Одеської області від 24.03.06 було переглянуто судами за нововиявленими обставинами та залишено без змін (постанова Одеського апеляційного господарського суду від 14.02.13, постанова Вищого господарського суду України від 18.04.13).

На підставі наказу Господарського суду Одеської області 19.06.13 Постановою Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ від 10.07.13 відкрито виконавче провадження №38812259 з виконання рішення у цій справі.

Постановою Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ від 05.02.14 виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області у цій справі було закінчено на підставі пункту 11 частини 1 статті 49, статті 50 Закону України "Про виконавче провадження".

ПАТ "Одеська ТЕЦ" звернулося до місцевого господарського суду зі скаргою (з урахуванням змін), в якій просило визнати незаконною бездіяльність Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби; визнати недійсною постанову Другого Суворовського відділу ДВС від 05.02.14 про закінчення виконавчого провадження та зобов'язати державну виконавчу службу виконати судовий наказ у цій справі. Скаржник наголошував на тому, що державним виконавцем не вживалися усі передбачені законом заходи, спрямовані на вчасне і повне виконання рішення суду у цій справі; що судове рішення є невиконаним через бездіяльність державного виконавця.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.10.14 (суддя Мостепаненко Ю.І.) у задоволенні скарги ПАТ "Одеська ТЕЦ" відмовлено. Суд дійшов висновку про те, що рішення суду у цій справі не може бути виконано без участі боржника - ЗАТ "БМУ №12 "Одесбуд", а тому оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження винесена державним виконавцем правомірно.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.11.14 (судді: Туренко В.Б., Поліщук Л.В., Таран С.В.) перевірена ухвала місцевого господарського суду залишена без змін з тих же підстав.

До Вищого господарського суду України з касаційною скаргою звернулося Публічне акціонерне товариство "Одеська ТЕЦ", яке просить ухвалу і постанову у справі скасувати та задовольнити скаргу стягувача. Скаржник вважає, що судами порушені приписи статті 115 Господарського процесуального кодексу України, статей 11, 36 Закону України "Про виконавче провадження". Він наголошує на бездіяльності державного виконавця щодо виконання наказу суду у цій справі, яка, на думку скаржника, виявилася у невжитті державним виконавцем усіх передбачених законом заходів, спрямованих на вчасне і повне виконання рішення суду у цій справі. Скаржник зазначає, що судове рішення у цій справі може бути виконане і без участі боржника.

Від відповідача за первісним позовом відзиву на касаційну скаргу судом не отримано.

Прокурор, присутній у судовому засіданні, вимоги касаційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г., пояснення прокурора, переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Господарськими судами установлено та підтверджено матеріалами справи, що Господарським судом Одеської області 19.06.13 на виконання судового рішення у цій справі було видано наказ (про звільнення та повернення земельної ділянки). Другим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського МУЮ від 10.07.13 відкрито виконавче провадження №38812259 з примусового виконання зазначеного наказу. Суди також установили, що постановою Другого Суворовського відділу ДВС Одеського МУЮ від 05.02.14 виконавче провадження з примусового виконання наказу суду було закінчено на підставі пункту 11 частини 1 статті 49, статті 50 Закону України "Про виконавче провадження". При цьому, державний виконавець посилався на неможливість виконання рішення без участі боржника. Установили суди і те, що судове рішення у справі не виконано. Як убачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Одеська ТЕЦ" звернулося до місцевого господарського суду з скаргою, в якій просило визнати незаконною бездіяльність Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ з виконання наказу господарського від 19.06.13, а також визнати незаконною постанову державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження від 05.02.14 та зобов'язати державну виконавчу службу виконати судове рішення. Ухвалюючи судові акти у справі, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про необґрунтованість скарги стягувача. Проте такі висновки судів визнаються передчасними. Статтею 115 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом України "Про виконавче провадження" заходи з примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України "Про виконавче провадження" (стаття 11 названого Закону). Частиною 1 статті 6 цього ж Закону унормовано, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. У розумінні приписів наведених норм наслідком таких дій державного виконавця має бути повне виконання судового рішення. Як вже зазначалося, і це установили суди, оскаржуваною постановою Другого Суворовського відділу ДВС Одеського МУЮ від 05.02.14 було закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу суду на підставі пункту 11 частини 1 статті 49, статті 50 Закону України "Про виконавче провадження", виходячи з неможливості виконання судового рішення без участі боржника. Установили суди і те, що рішення господарського суду у цій справі не виконано, оскільки боржник не виконав наказ та не звільнив спірну земельну ділянку і не повернув її позивачеві. Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону. Виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, тобто випадки, за яких рішення судів підлягають виконанню з обов'язковою участю боржника, врегульовано Главою 7 Закону України "Про виконавче провадження" (статті 75-79). Такими є: виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 76), виконання рішення про відібрання дитини (стаття 77), виконання рішення про виселення боржника (стаття 78), виконання рішення про вселення (стаття 79). Даний перелік є вичерпним, що судами помилково враховано не було. Загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначені статтею 75 названого Закону. Згідно з частинами 1, 2 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону. Як вже зазначалося, ухвалюючи судові акти у справі, господарські суди наведені приписи законодавства не врахували. Не надали суди оцінки доводам стягувача про те, що наслідком здійснення державним виконавцем виконавчих дій є повне виконання судового рішення, проте рішення Господарського суду Одеської області від 24.03.06 у цій справі не виконано; що виконання такого рішення може бути проведено без участі боржника у порядку встановленому Законом України "Про виконавче провадження"; що державним виконавцем не вживалися усі передбачені законом заходи, спрямовані на вчасне і повне виконання рішення суду у цій справі, тобто він не організовував виконання судового рішення у порядку, встановленому законом. Усім цим доводам належна оцінка судами не надавалася. Враховуючи викладене, судові акти, ухвалені у справі, не можна вважати законними та обґрунтованими. Отже, судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням матеріалів справи на новий розгляд до Господарського суду Одеської області, а касаційна скарга задовольняється частково.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.11.14 у справі №7-30/185-05-6372 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.10.14 скасувати. Справу скерувати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ" задовольнити частково.

Головуючий, суддя Т.Добролюбова

Судді Т.Гоголь

В.Швець