ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2015 року Справа № 912/3128/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антонік С.Г. (доповідач)

суддів: Чимбар Л.О., Крутовських В.І.

при секретарі судового засідання: Ревкова Г.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Єгоров В.С., представник. дов. № 14-137 від 13.05.2014

від відповідача: Кударенко О.В., представник, дов. № 07 від 06.01.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 26.11.2014 року у справі № 912/3128/14

за позовом: публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради, Кіровоградська область, м. Олександрія

про стягнення 10 123 889,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням секретаря судової палати № 44 від 17.01.2015р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Антонік С.Г., суддів Крутовських В.І., Чимбар Л.О.

Ухвалою суду від 21.01.2015р. даною колегією суддів апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" прийнято до свого провадження.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 26.11.2014 р. (суддя Вавренюк Л.С.) позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" основний борг в сумі 6 356925, 63 грн., пеня - 439 804,15 грн., 3% річних - 206 721,37 грн., інфляційні втрати - 573 595,57 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 64 310,40 грн.

Провадження в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 1 373 606,83 грн. припинено, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду щодо задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних мотивоване їх обґрунтованістю та правильним розрахунком. Частково задовольняючи позов у стягненні інфляційних , суд вказав, що позивачем без доведення правових підстав нарахована сума, на яку збільшився борг з урахуванням встановленого індексу інфляцію, при нарахуванні "інфляційних" за наступний місяць на суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за попередній місяць, тобто "інфляційні" нараховані на "інфляційні". Зменшуючи пеню на 50%, суд скористався своїм правом наданим п.3 ч.1 ст.83 ГПК України та керувався положеннями ст.233 ГК України і ст.551 ЦК України.

Не погодившись з рішенням суду Позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що відповідно до ст.. 233 ГК України, зменшення розміру неустойки передбачено у випадку, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, і можливе за рішенням суду. При цьому суд, як зазначає позивач, в оскаржуваному рішенні не надав обґрунтування щодо наявності збитків. Також зазначає, що Вищим господарським судом України було прийнято ряд постанов в яких колегії суддів приходять до висновку, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки. При розгляді даної справи, суд дослідив лише ступінь виконання зобов'язання божником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов'язанні, ті інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвели до порушення ст..83 ГПК України та ст..233 ГК України. Відповідачем не надано жодних належних доказів щодо винятковості таких обстави. Вважає рішення суду від 26.11.2014р. таким, що підлягає скасуванню в частині відмови щодо стягнення пені.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи наведені в апеляційній скарзі. Просив рішення скасувати частково та задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Представник відповідача в судовому засіданні вказала, що заборгованість відповідача у розмірі 7 730 532,46 грн. станом на 01.10.2014р. грн. виникла внаслідок різниці в тарифах, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам затвердженим відповідним органом для споживачів. За 2013 рік та перше півріччя 2014р. заборгованість держави з різниці в тарифах складає 20 838 283 грн. У складі споживачів теплової енергії, що виробляється відповідачем, населення та бюджетні установи складають 96%. Станом на 01.10.2014р. заборгованість населення складає 9 856 753,66 грн., бюджетних установ - 612 323.22 грн., комунальних та інших підприємств 1 108 407,41 грн. Всі ці обставини слати причиною несвоєчасного та не в повному обсязі виконання зобов'язання відповідачем. повинна компенсувати держава. Суд дав належну оцінку всім обставинам по справі та правильно зменшив розмір пені на 50%.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила наступне.

31.01.13 р. між ПАТ Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та комунальним підприємством "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/3427-БО-18 .

Згідно п.п.1.1, 1.2, 2.1 Договору, продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію ст. 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору; газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами

Продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ в обсязі до 5 900 тис. куб.м., у тому числі по місяцях згідно таблиці.

Відповідно до п.п.3.3., 3.4. Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актами приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцю три примірники Акту приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою покупця, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Акти є підставою для остаточних розрахунків.

Пунктами 5.1. - 5.2. Договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ. Ціна за 1000 куб м. газу становить 3 509,00 грн. без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; ПДВ за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3 884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4 661,74 грн.

Загальна вартість цього Договору на дату його укладення становить 22 920 221,67 грн., крім того ПДВ - 4 584 044,33 грн. разом з ПДВ - 27 504 266,00 грн. (п. 5.5. Договору).

Оплата за газ здійснюється Покупцем виключного грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки до 14 числа, наступного за місяцем поставки газу ( п. 6.1 Договору).

Згідно пункту 11.1, Договір набирає чинності з дати його укладання і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

Додатковми угодами № 1 від 29.08.2013 та № 2 від 31.01.2013 вносились зміни п.п. 5.2, 5.5, 41 щодо кількості та ціни газу. Додаткові угоди підписані представниками сторін та посвідчені печатками.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.525, ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На виконання умов договору, позивачем протягом січня - грудня 2013 року передано відповідачу природного газу на загальну суму 22 333 138,75 грн. Даний факт підтверджується складеними та підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу від 26.09.13 р. на суму 5066533,18 грн., від 26.09.13 р. на суму 3755965,37 грн., від 26.09.13 р. на суму 3920147,04 грн., від 26.09.13 р. на суму 1079378,35 грн., від 31.10.13 р. на суму 1833046,71 грн., від 30.11.13 р. на суму 2283003,14 грн. та від 31.12.13 р. на суму 4395064,96 грн.

В порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання щодо оплати спожитого газу виконував не в повному обсязі і не своєчасно

Позивач звернувся до суд з позовом про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 8 463 138, 75 грн., втрати від інфляційних процесів за весь час прострочення в сумі 574 420, 81, три відсотка річних в сумі 206 721, 37грн. та 879 608, 30 грн. пені.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем при поданні позову не враховано здійснення оплати відповідачем в сумі 732 606,29 грн. (платіжним дорученням № 815 від 03.06 2014р., з урахуванням листа відповідача (а.с.62), 295 606,29 грн., платіжними дорученнями від 13.06.14 р. № 890 на суму 200 000,00 грн., від 19.08.14 р. № 1257 на суму 137000,00 грн., від 19.08.14 р. № 1258 на суму 100 000,00 грн.).

Таким чином на час звернення з позовом заборгованість відповідача складала 7 730 532,46 грн. А тому в частині стягнення 732 606,29 грн. судом відмовлено правильно.

Під час розгляду справи відповідач платіжним дорученням № 7 від 06.10.2014р. перерахував позивачу борг в сумі 1 373 606,83 грн.. Дана сума надійшла відповідачу з державного бюджету на відшкодування різниці в тарифах, відповідно до п.24 ст.14 та п.2 ст.16 Закону України «Про Державний бюджет України».

В частині стягнення основного боргу в сумі 1 373 606,83 грн. суд правильно припинив провадження по справі на підставі п.1-1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Згідно ст..625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок 3% річних позивачем виконано правильно (а.с.22-25). Загальна сума 3% річних складає 206 721,37 та обґрунтовано стягнута судом.

Також судом встановлено неправильний розрахунок інфляційних втрат у зв'язку з чим господарським суд частково задовольнив позовні вимоги, стягнувши 573 595,57 грн. інфляційних, замість 574 420,37 грн.

Згідно ч.1 ст.216, ч.1, 2 ст.218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст..230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.2 Договору сторони встановили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу.

Пунктом 9.3. договору сторони встановили, що строк позовної давності за цим договором у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафу, пені, відсотків річних, інфляційних втрат встановлюється тривалістю у 5 років.

Позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 879 608,30 грн. за період з 14.02.2013р. по 19.05.2014р. включно, а саме:

за зобов'язаннями січня 2013 у сумі 51 744,55 грн., які нараховано за період з 14.02.2013 по 22.03.2013;

за зобов'язаннями лютого 2013 у сумі 57 617,92 грн., які нараховано за період з 14.03.2013 по 21.052013;

за зобов'язаннями березня 2013 у сумі 246 734,81 грн., які нараховано за період з 14.04.2013 по 27.12.2013;

за зобов'язаннями квітня 2013 у сумі 74 225,74 грн., які нараховано за період з 14.05.2013 по 30.12.2013;

за зобов'язаннями жовтня 2013 у сумі 124 388,68 грн., які нараховано за період з 14.11.2013 по 19.05.2014;

за зобов'язаннями листопада 2013 у сумі 127 660,53 грн., які нараховано за період з 14.12.2013 по 19.05.2014;

за зобов'язаннями грудня 2013 у сумі 197 236,07 грн., які нараховано за період з 14.01.2014 по 19.05.2014.

Відповідач звернувся до суд з клопотанням про зменшення пені на 95%.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також повинен врахувати інші інтереси сторін.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені господарський суд прийняв до уваги те, що відповідач використовував поставлений газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживалася бюджетними установами, населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками. Станом на 01.10.2014р. заборгованість споживачів перед відповідачем складає:

бюджетних організацій - 612 323,22 грн.

госпрозрахункових підприємств - 1 108 407,40 грн.

населення - 9 856 753,66 грн.

Заборгованість відповідача виникла у зв'язку з різниці в тарифах, несвоєчасної сплати бюджетних організацій та населення. При цьому слід взяти до уваги, що законодавством заборонено нараховувати пеню на населення у зв'язку з несвоєчасною сплатою спожитих комунальних послуг.

Враховуючи, що на можливість своєчасного розрахунку відповідача за поставлений природний газ впливають затверджені тарифи, які не відповідають фактичним витратам та несвоєчасне надання коштів з державного бюджету на відшкодування відповідачеві різниці в тарифах, порушення відповідачем зобов'язань за договором не потягло за собою значні збитки для позивача, позивачем не надано належних доказів того, що саме дії відповідача вплинули на майновий стан підприємства позивача, пред'явлення та стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних мають компенсувати всі негативні наслідки затримки розрахунку з боку відповідача, господарський суд правильно зменшив розмір пені на 50%, стягнувши з відповідача 439 804,15 грн. пені.

З наведених підстав апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 26.11.2014 року у справі № 912/3128/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 23.01.2015р.

Головуючий: __________________ С.Г. Антонік

Судді: __________________ В.І.Крутовських

__________________ Л.О.Чимбар