ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2015 р. Справа № 914/2846/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Дубник О.П. Матущака О.І.

при секретарі судового засідання: Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Поліс-Центр» за № юр.635/14 від 15.10.2014 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 30.09.2014 року

у справі № 914/2846/14

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Поліс-Центр», м.Ужгород

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, с.Барвінок Ужгородського району Закарпатської області

про визнання недійсним договору про надання консультаційних послуг та застосування наслідків недійсності договору та стягнення 272 500,00 грн.

за участю представників:

від позивача: Шерегі В.М. - представник;

від відповідача: ОСОБА_5 - представник;

від третьої особи: ОСОБА_3;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Поліс-Центр» звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про надання консультаційних послуг та застосування наслідків недійсності договору та стягнення 272 500,00 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.09.2014 року у справі № 914/2846/14 (суддя Петрашко М.М.) в позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Поліс-Центр» відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ПрАТ «Страхова компанія «Поліс-Центр» подало апеляційну скаргу за № юр.635/14 від 15.10.2014 року, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 30.09.2014 року скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме скаржник стверджує, що зміст оскаржуваного правочину суперечить актам цивільного законодавства, а особа, яка його вчинила від імені позивача, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Відповідачем будо подано до суду відзив на апеляційну скаргу б/н від 18.11.2014 року, в якому просить рішення Господарського суду Львівської області залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2012 року між ПрАТ «Страхова компанія «Поліс-Центр» (Замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Виконавець) було укладено договір про надання консультаційних послуг № 500/12 від 10.01.2012р. (надалі договір). Згідно п.1 договору, Замовник в порядку та на умовах, визначених договором, зобов'язався надавати завдання, а Виконавець - надати за плату замовнику послугу щодо проведення консультаційного обслуговування персоналу замовника із фінансових та економічно-правових питань, пов'язаних з виробничою діяльністю Замовника.

Відповідно до п.п.2.1., 2.2. вказаного договору, виконавець інформує (консультує) та навчає персонал замовника з питань фінансів та економічно-правової сфери. Здійснює пошук потенційних клієнтів. Інформація містить надання працівникам рекомендацій щодо удосконалення та організації діяльності в межах предмету консультацій.

Згідно п.п. 4.1., 4.2. договору, за виконання обов'язків, передбачених цим договором, замовник виплачує виконавцю грошову винагороду згідно з актом здачі-приймання виконаних робіт в залежності від ступеня якості і кваліфікованості виконаних робіт. Витрати виконавця відшкодовуються ним з винагороди, котру виплачує замовник.

В подальшому, між сторонами були підписані Акти здачі приймання робіт за договором № 500/12 від 10.01.2012 року на загальну суму 272 500,00 грн., а саме: № 03/14 від 03.03.2014 року на суму 11 000,00 грн., № 02/14 від 20.02.2014 року на суму 96000 грн., № 01/14 від 31.01.2014 року на суму 12 4000,00 грн., № 11/13 від 26.12.2013 року на суму 25 500,00 грн., № 10/13 від 28.11.2013 року на суму 15 600,00 грн., № 09/13 від 22.10.2013 року на суму 20 600,00 грн., № 08/13 від 10.10.2013 року на суму 5 500,00 грн., № 07/13 від 10.09.2013 року на суму 6800,00 грн., № 06/13 від 30.08.2013 року на суму 8 500,00 грн., № 05/13 від 31.07.2013 року на суму 9500,00 грн., № 04/13 від 27.06.2013 року на суму 19 500,00 грн., № 03/13 від 30.04.2013 року на суду 13 000,00 грн., № 02/13 від 28.02.2013 року на суму 14 150,00 грн., № 01/13 від 31.01.2013 року на суму 10 500,00 грн., № 08/12 від 24.12.2012 року на суму 17300,00 грн., № 07/12 від 12.11.2012 року на суму 10 800,00 грн., № 06/12 від 27.09.2012 року на суму 14 300,00 грн., № 04/13 від 31.05.2012 року на суму 14 800,00 грн., № 05/12 від 19.07.2012 року на суму 9600,00 грн., № 03/12 від 30.03.2012 року на суму 7 800,00 грн., № 01/12 від 12.01.2012 року на суму 16 750,00 грн.,. № 02/12 від 29.02.2012 року на суму 16 750,00 грн.

Статутом ПрАТ «СК «Поліс-Центр», затвердженим рішенням загальних зборів акціонерів товариства від 19.03.2010р., визначено, що до компетенції директора належить прийняття рішень про укладення договорів (крім пов'язаних з укладенням страхових правочинів) на суму понад 50 000,00 грн. - за погодженням Наглядової ради.

Позивач при зверненні до суду першої інстанції стверджує, що оскаржуваний правочин був підписаний директором позивача на суму більш як 50 000,00 грн. без згоди Наглядової ради ПрАТ «СК «Поліс-Центр». За твердженням позивача директор ПрАТ «СК «Поліс-Центр». укладаючи оскаржуваний договір. не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, для вчинення такої дії. Позивач просить визнати недійсним договір, з тих підстав, що останній вчинений представником з перевищенням повноважень.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до приписів статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права та обов'язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

Слід зазначити, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, визначеними законом, а тому слід встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Як вбачаться із тексту оскаржуваного договору останній був підписаний від імені ПрАТ СК «Поліс-Центр» - директором ОСОБА_3

Статутом ПрАТ «СК «Поліс-Центр», затвердженим рішенням загальних зборів акціонерів товариства від 19.03.2010р., визначено, що до компетенції директора належить прийняття рішень про укладення договорів (крім пов'язаних з укладенням страхових правочинів) на суму понад 50 000,00 грн. - за погодженням Наглядової ради.

Посилання позивача на те, що директор ПрАТ СК «Поліс-Центр» укладаючи оскаржуваний договір не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для вчинення такої дії, оскільки уклав договір на суму понад 50 000,00 грн., судом оцінюється критично. Адже, на момент укладення договору сторони не погодили ціни договору.

Необґрунтованими є посилання позивача на Акти здачі приймання робіт за договором № 500/12 від 10.01.2012 року на загальну суму 272 500,00 грн., як на докази того, що директор ПрАТ СК «Поліс-Центр» уклав оскаржуваний договір на суму понад 50 000,00 грн. без погодження Наглядової ради підприємства.

Адже, зазначені вище Акти здачі приймання робіт за договором № 500/12 від 10.01.2012 року датовані датою після укладення оскаржуваного договору, а тому не можуть підтверджувати того, що директор ПрАТ СК «Поліс-Центр» в момент вчинення правочину діяв супереч закону.

Статею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 цього Кодексу встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

У разі визнання погодженої сторонами в договорі ціни такою, що порушує вимоги антимонопольно-конкурентного законодавства, антимонопольний орган має право вимагати від сторін зміни умови договору щодо ціни.

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Приписами ч.8 ст. 181 ГК України передбачено, що у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що сторони укладаючи оспорюваний правочин не досягнули згоди щодо ціни договору, (вартості послуг) та строку дії договору, які є істотними умовами.

Ціна договору, згідно ч. 1 ст. 189 ГК України є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання. Не встановлення загальної ціни договору на момент його укладення суперечить приписам норм матеріального права.

Відповідно до п. 4.1. договору сторони передбачили що Замовник виплачує Виконавцю грошову суму винагороду, згідно з актом здачі-прийняття виконаних робіт в залежності від ступеня якості і кваліфікованості виконаних робіт.

Акти здачі-приймання робіт не містять змісту предмету послуг, переліку юридичних чи інших дій Виконавця та критерію визначення ціни послуги.

Статтею 905 ЦК України регламентувано, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Строк дії договору є період часу, на який встановлюється господарський договірний зв'язок між сторонами і протягом якого договір підлягає виконанню у повному обсязі (за значенням ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору).

Відсутність у оспорюваному договорі строку дії договору не дозволяє встановити чіткі параметри, які дозволять визначити виконання договірного зобов'язання у часі як належне, що є умовою припинення господарського зобов'язання.

Також, судом встановлено, що укладаючи оскаржуваний договір сторони належним чином не узгодили предмет договору (не конкретизували). Так, в п. 1 договору сторони зазначили, що замовник в порядку та на умовах, визначених цим договором дає завдання, а виконавець приймає на себе зобов'язання надати за плату Замовнику послугу щодо проведення консультаційного обслуговування персоналу Замовника із фінансових та економічно-правових питань, пов'язаних з виробничою діяльністю Замовника.

Отже, умова про предмет договору повинна містити найменування товару, який повинна надати одна сторона іншій. Уразі укладення договору про виконання робіт або надання послуг має бути визначений результат цих робіт або послуг. Якщо товар (роботи, послуги) потребують детальнішої характеристики, такі відомості відображаються в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору.

В п. 3.1. договору сторони погодили, що Замовник протягом 3-х днів з моменту підписання даного договору надає Виконавцю необхідну інформацію по специфіці діяльності Замовника для якісного консультування.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що Замовником протягом трьох днів з моменту підписання договору було надано Виконавцю необхідну інформацію по специфіці діяльності Замовника для якісного консультування.

В п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про де?які питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013 року, встановлено, що в силу припису частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205-210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину.

Водночас господарським судам необхідно враховувати, що визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність.

Враховуючи вищенаведене та те, що сторони укладаючи оспорюваний правочин не досягнули згоди щодо ціни договору (вартості послуг), строку договору та предмету договору, які є його істотними умовами, останній є неукладеним (таким, що не відбувся), тому в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Поліс-Центр» до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про надання консультаційних послуг та застосування наслідків недійсності договору та стягнення 272 500,00 грн., слід відмовити.

Зазначені вище обставини не були враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення, однак, вказане не вплинуло на правильність висновків господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову і не призвело до прийняття неправильного рішення.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 30.09.2014 року слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 30.09.2014 року у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено та підписано 19.01.2015 року

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Дубник О.П.

суддя Матущак О.І.