КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2015 р. Справа№ 910/19617/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Самсіна Р.І.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

За розглядом апеляційної скарги Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2014р. (суддя Якименко М.М.) у справі № 910/19617/14

За позовом Державного підприємства «Український науково-дослідний

інститут вагонобудування»

до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-

Західна залізниця»

про стягнення боргу та пені (45 935, 96 грн.)

за участю представників сторін:

від позивача: Попов О.В. (довіреність № 6 від 05.01.2015р.);

від відповідача (скаржник): Безхутрій К.О. (довіреність № 5306-НЮ від 22.11.2013р.);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2014р. частково задоволено позов Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут вагонобудування», вирішено стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» 43 960 грн. основного боргу, 473, 76 грн. пені, 1 767, 25 грн. судового збору, в іншій частині в позові відмовлено.

Ухвалою суду від 04.12.2014р. прийнято до провадження апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», у якій, відповідач просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2014р. у справі № 910/19617/14 за позовом Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут вагонобудування» до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут вагонобудування» відмовити в повному обсязі.

За твердженням відповідача судом не взято до уваги, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Наказу Міністерства інфраструктури України від 09.07.2014 № 301 Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» реорганізовується шляхом злиття, а відповідно до ч. 8 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» під час утворення Товариства, формування його статутного капіталу та припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України і підприємств залізничного транспорту, у тому числі під час відступлення права вимоги, переведення боргу, проведення реорганізації, не застосовуються положення законодавства щодо:

- необхідності одержання згоди кредиторів стосовно заміни боржника у зобов'язанні (переведення боргу), якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

- права кредиторів вимагати у зв'язку з проведенням реорганізації забезпечення виконання зобов'язань, їх дострокового припинення або виконання та відшкодування збитків.

Від позивача отримано відзив на апеляційну скаргу (зареєстровано за вхідним суду № 09-11/20498 від 23.12.2014р.), у якому відзначено про необґрунтованість доводів апелянта, законність винесеного судового рішення при вірному встановленні обставин справи.

За розглядом матеріалів справи, при дослідженні наявних доказів, враховуючи пояснення представників сторін та доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, судом відзначається про наявність підстав для часткового скасування судового рішення при встановленні наступного.

Матеріалами справи підтверджено, не заперечується сторонами та встановлено під час розгляду справи судом першої інстанції, що 22.07.2013р. між Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» та Державним підприємством «Український науково-дослідний інститут вагонобудування» укладено договір № ПЗ/Л-131623/НЮ (799) за умовами якого, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по наданню послуг з проведення технічного діагностування пасажирських вагонів (п. 1.1 договору).

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Спір у справі виник через наявність заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 43 960 грн., що складає несплачену вартість послуг, надання яких за договором підтверджується актами здачі-приймання науково-технічної продукції № 527-13 від 01.10.2013р., № 532-13 від 08.10.2013р. (аркуш справи 16-17).

Загальна вартість наданих послуг згідно акту № 527-13 від 01.10.2013р. складає 33 480 грн., аналогічно вартість послуг за актом № 532-13 від 08.10.2013р. складає 33 480 грн..

Часткове проведення оплати за договором підтверджено матеріалами справи, зокрема, наданими позивачем банківськими виписками за 28.02.2014р., 22.04.2014р., 09.07.2014р. (аркуш справи 63, 65, 67) підтверджено погашення боргу в загальній сумі 23 000 грн. (5 000 грн. + 8 000 грн. + 10 000 грн.), внаслідок чого сума заборгованості, заявлена до стягнення визначена позивачем в розмірі 43 960 грн. (33 480 грн. + 33 480 грн. - 23 000 грн.), а з'ясування обставин погашення зазначеної суми заборгованості було предметом розгляду у даній справі.

Згідно долученої позивачем до матеріалів справи банківської виписки за 29.10.2014р. відповідачем сплачено 10 000 грн. в рахунок заборгованості по договору № ПЗ/Л-131623/НЮ від 22.07.2013р., і зазначені обставини мали місце станом на час вирішення спору судом першої інстанції - 12.11.2014р., у зв'язку з чим, наявними є підстави для припинення провадження у справі в частині розгляду вимог про стягнення основного боргу у вказаній сумі, та неправомірним є прийняття судом першої інстанції рішення про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача коштів, які ним вже сплачені.

Таким чином, заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача в межах заявленого позову складає суму 33 960 грн., а відповідачем не доведено наявності обставин, що були б підставою для звільнення його від обов'язку оплати наданих послуг по договору від 22.07.2013р..

Посилання скаржника на положення ч. 8 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» не свідчать про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи чи про порушення або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні спору, оскільки підставою заявлення вимог позивача у даній справі не є обставини проведення реорганізації відповідача.

Приписами ч. 8 ст. 2 вказаного закону, при проведенні реорганізації не застосовуються положення законодавства щодо прав кредиторів:

- вимагати забезпечення виконання зобов'язань, у зв'язку з проведенням реорганізації;

- вимагати дострокового припинення або виконання та відшкодування збитків у зв'язку з проведенням реорганізації.

В даному випадку предметом спору у даній справі є вимоги позивача щодо виконання відповідачем договірних зобов'язань, зокрема при настанні строку оплати, і такі вимоги обґрунтовуються наявністю порушень з боку відповідача умов договору, а не обставинами проведення реорганізації ДТГО «Південно-західна залізниця».

Обмеження в діяльності Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств залізничного транспорту, що реорганізовуються передбачені ст. 3 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» і такі не встановлюють заборони кредитору у праві на звернення до суду, в періоді коли здійснюється реорганізація відповідного товариства, з позовом про вирішення спору щодо стягнення боргу за договором, строк виконання зобов'язань за яким вже настав.

Так, згідно ст. 3 зазначеного закону: з дня прийняття рішення Кабінету Міністрів України про утворення Товариства до державної реєстрації Товариства Державна адміністрація залізничного транспорту України, підприємства залізничного транспорту, господарські товариства, 100 відсотків акцій (часток, паїв) яких належать державі та вносяться до статутного капіталу Товариства, не мають права без згоди центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту:

- вчиняти правочини, які можуть призвести до відчуження майна, вартість якого становить більше 5 відсотків балансової вартості активів Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту на день затвердження останнього балансового звіту;

- скорочувати чисельність працівників;

- здійснювати випуск цінних паперів, надавати позики;

- передавати нерухоме майно в оренду;

- передавати майно в заставу або безоплатне користування;

- придбавати акції (частки, паї) у статутному (складеному) капіталі господарських товариств.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Відповідальність у вигляді пені погоджена сторонами у п. 7.4 договору, згідно з яким, за порушення строків оплати наданих послуг замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день затримки, але не більше 5% від суми даного договору.

Вимоги про стягнення з відповідача пені задоволені судом першої інстанції частково, за розрахунком відповідача, та при врахуванні його заперечень щодо не надіслання позивачем рахунку № СФ-0000697 від 09.10.2013р. на проведення оплати за актом № 532-13 від 08.10.2013р..

Порядок здійснення оплати за договором визначений розділом 4 договору, де у п. 4.1 передбачено, що розрахунки здійснюються замовником шляхом перерахування протягом 30 банківських днів після підписання сторонами актів здачі-приймання окремих етапів наданих послуг та на підставі рахунку виконавця.

Підставою виникнення обов'язку відповідача здійснити оплату за надані послуги, є договір укладений з позивачем 22.07.2013р. (ст. 626 ЦК України), а зобов'язання провести оплату має виконуватись відповідно до погоджених таким договором умов та встановлених вимог чинного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Згідно з п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу положень ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Умовами договору (п. 4.1) встановлений строк у який має здійснюватись розрахунок за договором - протягом 30 банківських днів після підписання сторонами актів здачі-приймання окремих етапів наданих послуг.

Проведення оплати у погоджений договором строк (протягом 30 банківських днів після підписання сторонами актів), у відповідності з умовами договору (п. 4.1), могло бути здійснено відповідачем, не виключно на підставі рахунку, отриманого від виконавця, а і на підставі складених актів, які підписані сторонами та залучені до матеріалів справи (аркуш справи 16-17).

Можливе не надсилання рахунку № СФ-0000697 від 09.10.2013р. не є обставиною, що ставить в залежність настання строку виконання зобов'язання по здійсненню оплати наданих послуг за актом № 532-13 від 08.10.2013р., та не звільняє відповідача від відповідальності за прострочення у здійсненні розрахунку у визначений договором строк, оскільки таких умов у договорі не погоджувалось.

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За наведених обставин, згідно проведеного позивачем нарахування пені за прострочення в оплаті за актами № 527-13 від 01.10.2013р., № 532-13 від 08.10.2013р., виходячи із встановлених законом обмежень по строку нарахування пені (не більше 6 місяців - ст. 232 ГК України) стягненню з відповідача за допущене прострочення підлягає стягненню пеня в розмірі 1 975, 96 грн..

При цьому, суд враховує, що позивачем нарахування пені виконано за актом № 527-13 від 01.10.2013р. у відношенні суми боргу 10 480 грн., тоді як на початок періоду з якого позивач здійснює нарахування (з 13.11.2013р.) загальна сума заборгованості становила 33 480 грн. (зменшення вказаної суми на 5 000 грн. відбулось при проведенні часткової оплати лише 28.02.2014р.). Заявлення до стягнення меншої суми є правом позивача, що є підставою для задоволення позову в частині стягнення суми пені за розрахунком позивача.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позов стосовно нарахування позивачем пені за актом № 527-13 від 01.10.2013р. є необґрунтованими, оскільки проведені оплати, які підтверджуються платіжними дорученнями № 557 від 28.02.2014р. та № 1170 від 22.04.2014р. враховані позивачем, ще починаючи з періоду прострочення за актом - з 13.11.2013р., тоді як позивач на вказану дату мав повне право здійснити нарахуванні пені у відношенні суми заборгованості: у періоді з 13.11.2013р. по 27.02.2014р. в розмірі 33 480 грн., в періоді з 28.02.2014р. по 21.04.2014р. у розмірі боргу 28 480 грн., та в періоді з 22.04.2014р. у розмірі боргу 20 480 грн..

Окрім того, розрахунок відповідача на суму пені за актом № 527-13 від 01.10.2013р. в розмірі 473, 76 грн., який помилково прийнятий судом першої інстанції як правильний, здійснено за обліковою ставкою Національного банку України, без врахування положень договору (п. 7.4) де сторони погодили нарахування пені у розмірі подвійної ставки (тобто, 6,5%х2 і т.д).

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд приходить до висновку про часткову зміну та скасування судового рішення при відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця».

Керуючись статтями 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 12.11.2014р. у справі № 910/19617/14 змінити в частині задоволення вимог про стягнення основного боргу в розмірі 10 000 грн. припинивши в цій частині провадження у справі та скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 1 502, 20 грн. із прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення позову, внаслідок чого резолютивну частину рішення читати наступним чином:

«1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Припинити провадження в частині розгляду вимог про стягнення з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» 10 000 грн. заборгованості за надані послуги згідно договору № ПЗ/Л-131623/НЮ від 22.07.2013р., що виникла за актом № 527-13 від 01.10.2013р..

3. Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (01034, м. Київ, вул. Лисенка 6, ідент. код 04713033) на користь Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут вагонобудування» (39621, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Івана Приходька 33, ідент. код 00388168) 33 960 грн. (тридцять три тисячі дев'ятсот шістдесят гривень) основного боргу, 1 975, 96 грн. (одну тисячу дев'ятсот сімдесят п'ять гривень 96 копійок) пені, 1 827 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень) витрат по сплаті судового збору.»

3. Матеріали справи № 910/19617/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Р.І. Самсін

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала