ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2015 р. Справа № 911/4978/14

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат», м.Узин

до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розалівський», с.Розалівка

про стягнення 323105,42 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: не з'явився.

Від відповідача: Павловський Б.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат» (далі - позивач) до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розалівський» (далі - відповідач) про стягнення 323105,42 грн.

Провадження у справі №911/4978/14 порушено відповідно до ухвали суду від 20.11.2014 року та призначено справу до розгляду на 16.12.2014 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 16.12.2014 року подав відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Розгляд справи відкладався до 13.01.2015 року.

В судовому засіданні 13.01.2015 ркоу оголошувалась перерва до 20.01.2015 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані сторонами докази та пояснення, господарський суд, ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, між Товариством з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат» (позивач) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Розаліївський» (відповідач) 17.04.2014 року було укладено Договір купівлі-продажу №51 про передачу товару на умовах договору, згідно кількості, асортименту і ціни за одиницю товару, зазначених у видаткових накладних (надалі - Договір).

Розрахунки за Договором повинні були здійснюватися в національній валюті України, шляхом перерахування 100% попередньої оплати коштів на поточний рахунок позивача.

Позивач зазначив, що на прохання відповідача, було поставлено товар без попередньої оплати. Зокрема, на підставі видаткової накладної №250 від 18.04.2014 року позивачем було поставлено відповідачу насіння цукрового буряка 180 посадових одиниць.

Про отримання товару відповідачем свідчить підписана сторонами видаткова накладна, зі сторони відповідача особою за довіреністю №0049 від 18.04.2014 року Кобилінським Ігорем Миколайовичем. За даною господарською операцією було внесено 18.04.2014 року в Єдиний реєстр податкових накладних податкову накладну за порядковим номером 36.

Однак, відповідач не оплатив поставлений товар, у зв'язку з чим, за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 220 320,00 грн. (з ПДВ).

Також, за видатковою накладною №251 від 18.04.2014 року відповідачем через Атаманенко Надію Михайлівну на підставі довіреності №0050 було отримано дизельне паливо в кількості 2 255 літрів на суму 32 133,75 грн. з ПДВ. Податкова накладна зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних за порядковим номером 37. Зазначений товар також не було оплачено відповідачем.

Таким чином позивачем було поставлено, а відповідачем одержано та не оплачено товар на загальну суму 252 453,75 грн.

Відповідач в ході розгляду спору надав відзив на позов, в якому факт отримання від позивача вищенаведених товарно-матеріальних цінностей не заперечував. В заперечення проти позову посилався на ненастання строку оплати згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, оскільки строк оплати Договором не визначено, поставка дизельного пального відбувалась не за Договором і позивач (кредитор) не звертався з відповідною вимогою про оплату товару. Від так, на думку відповідача, строк оплати товару не настав, що виключає прострочення і застосування відповідальності.

Суд не погоджується з запереченнями відповідача, оскільки як вбачається з умов Договору №51 від 17.04.2014 року, такий Договір укладено сторонами без визначення конкретного товару, таким Договором передбачається поставка будь-якого товару, визначеного у видаткових накладних (п.п. 2.1., 2.2. Договору). В обох видаткових накладних (як про поставку насіння, так і про поставку дизпалива) йдеться посилання на Договір поставки, в податкових накладних, виписаних позивачем відповідачу за обома поставками підставою виникнення зобов'язання визначено саме Договір № 51 від 17.04.2014 року.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, обидві поставки відбувались за Договором №51 від 17.04.2014 року.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.4 ст.538 Цивільного кодексу України, якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією і сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок. Крім того, сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону (абзац другий частина 2 ст.538 ЦКУ) з тим, щоб остання мала змогу скористатися правом односторонньої відмови від виконання зобов'язання.

Таким чином, оскільки для операцій купівлі-продажу та поставки ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено строк оплати товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, Договором передбачено передплату товару і невиконання такого обов'язку відповідно змінює зобов'язання і знову ж таки підлягає застосуванню ст. 692 Цивільного кодексу України, строк оплати товару вважається таким, що настав на наступний день після отримання товару.

Таким чином, за наслідками розгляду спору судом встановлено заборгованість відповідача в сумі 252 453,75 грн.

У зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 4 315,92 грн. 3% річних, 32133,75 грн. інфляційних та 27 331,65 грн. пені.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стягнення пені передбачено п.5.2 Договору в розмірі 2% від суми невиконаного зобов'язання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши розрахунок позовних вимог, судом встановлено, що нарахування проведені на фактичну суму заборгованості. Однак, як вбачається з наданого позивачем розрахунку позову, інфляційні, річні та пеня нараховані за період з 18.04.2014 року по 12.11.2014 року. Оскільки поставка відбулась 18.04.2014 року, строк її оплати настає на наступний день і прострочення має рахуватись з 19.04.2014 року до періоду, визначеного позивачем в позові. Таким чином, інфляційні та річні підлягають задоволенню за 207 днів прострочення в сумі 4285,15 грн. 3% річних, інфляційні підлягають задоволенню в сумі 32133,75 грн., в межах заявлених позивачем в позові, оскільки за фактичний період прострочення розмір інфляційних в будь-якому разі є більшим (38816,58 грн.).

Крім того, оскільки сторонами не погоджено строку нарахування пені більшого, ніж визначено п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, пеня підлягає частковому задоволенню за період з 19.04.2014 року протягом шести місяців нарахування, що за розрахунком суду складає 24046,52 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу в сумі 252 453,75 грн., 4285,15 грн. 3% річних, 32133,75 грн. інфляційних та 24046,52 грн. пені. В решті позов задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» (09144, Київська область, Білоцерківський район, село Розаліївка, вул. Кірова, 71-6 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат» (09161, м. Узин, вул. Маяковського, будинок 2 Білоцерківський район, Київської області, код 00372536) 252 453,75 грн. основного боргу, 4285,15 грн. 3% річних, 32133,75 грн. інфляційних, 24046,52 грн. пені та 6258,38 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 26.01.2015 р.