ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.01.15р. Справа № 904/9315/14

За позовом Публічного акціонерного товариства "ЧОРНОБАЇВСЬКЕ", с. Чорнобаївка Херсонської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КР-ЛЕГІОН", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про визнання договору недійсним

Суддя Мілєва І.В.

Представники:

від позивача: Загорська М. Р., довіреність від 15.01.2015р.

від відповідача: Маковецька М. Ю., довіреність № 07 від 01.09.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Чорнобаївське" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "КР- Легіон" про визнання договору № 2004 від 01.04.2013р. про надання охоронних послуг недійсним.

Позовні вимоги наступним. Позивач вважає, що відповідач систематично порушував умови договору № 2004 від 01.04.2013р. щодо належного виконання своїх обов'язків, з самого початку не мав наміру виконувати свої обов'язки належним чином та не бажав реального настання правових наслідків, які ним обумовлені.

Ухвалою суду від 25.11.2014р. порушено провадження по справі та призначено судове засідання на 23.12.2014р.

16.12.2014р. відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивач не надав жодного доказу того, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

23.12.2014р. розгляд справи відкладено на 21.01.2014р.

У судове засідання з'явилися представники сторін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "КР-Легіон" (охоронне агентство або охорона) та Публічним акціонерним товариством "Чорнобаїське" (замовник) було укладено договір про надання охоронних послуг № 2004 (далі - договір).

Охоронне агентство зобов'язується забезпечити не проникнення на об'єкт охорони, що передається замовником під охорону згідно акту прийняття об'єкту під охорону (додаток 4 до договору), а замовник зобов'язується щомісячно сплачувати охоронному агентству згідно протоколу погодження договірної ціни, що є додатком № 3 до договору (п. 2.1 договору).

Обов'язок охорони організувати та забезпечити цілодобову охорону об'єкту охорони згідно даного договору та Інструкції по охороні об'єкта замовника від розкрадань (п. 3.1. договору).

Дія договору може бути припинена достроково, причому сторона-ініціатор припинення розірвання договору інформує про це іншу сторону у письмовій формі не менше ніж за 10 днів (п. 8.2 договору).

Договір набирає чинності з 01.04.2013р. і діє до 01.04.2014р. (п. 10.1 договору).

Позивач стверджує, що вказаний договір відповідач систематично порушував, неналежно виконуючи взяті на себе зобов'язання та просить визнати договір недійсним..

Згідно зі ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу, зокрема, шляхом визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів; права і законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України).

У наведеній статті визначаються загальні правові засади визнання правочину недійсним. Звичайно, що для цього має існувати відповідна правова підстава. Такою правовою підставою Цивільний кодекс України визнає факт недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, встановлених частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 203 загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу припису ст.204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Позивач посилається на те, що відповідач не бажав реального настання правових наслідків, які обумовлені оспорюваним договором.

16.12.2014р. відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивач не надав жодного доказу того, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Відповідно до абз.1-3 п.3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. № 11 фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Позивач не заперечує, що укладаючи договір з відповідачем, він мав на меті отримати послуги з охорони об'єкта, визначеного в договорі. Тобто відсутні підстави стверджувати, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

01.04.2013р. сторони договору підписали акт прийнятя об`єкту під охорону (а.с.22).

Крім того, на виконання умов договору відповідач надавав позивачу послуги, що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-приймання виконаних робіт, а саме:

- акт здачі-приймання виконаних робіт від 31.03.2014р. на суму 87 230,00 грн. (а.с. 73);

- акт здачі-приймання виконаних робіт від 30.04.2014р. на суму 87 230,00 грн. (а.с. 74);

- акт здачі-приймання виконаних робіт від 31.05.2014р. на суму 87 230,00 грн. (а.с. 72);

- акт здачі-приймання виконаних робіт від 30.06.2014р. на суму 87 230,00 грн. (а.с. 77);

Таким чином, позивач та відповідач здійснювали дії направлені на виконання умов укладеного договору.

Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. № 11 за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Позивач стверджує, що вказаний договір відповідач систематично порушував, неналежно виконуючи взяті на себе зобов'язання, допускав систематичне дрібне розкрадання майна, допустив на підприємство сторонніх осіб, які намагалися викрасти майно.

Відповідно до п. 5.1 договору охоронне агентство несе повну матеріальну відповідальність за збитки, спричинені внаслідок неналежного виконання нею свої зобов'язань, зокрема, за заподіяні розкрадання товарно-матеріальних цінностей.

Публічне акціонерне товариство "Чорнобаївське", враховуючи його заперечення щодо якості наданих послуг, допущених порушень та спричинених ними збитків, має право вимагати застосування передбачених законом та договором наслідків, зокрема стягнення штрафу, збитків тощо, а не визнання правочину недійсним.

З огляду на викладене, суд вважає що підстави для визнання недійсним договору про надання охоронних послуг № 2004 від 01.04.2013р. відсутні і позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у розмірі 1 218,00 гривень.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.1, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його оголошення, а у разі якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.01.2015

Суддя І.В. Мілєва