РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року Справа № 924/1363/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1; ОСОБА_2

від відповідача: Сидоренко О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача Публічне акціонерне товариство Агрофірма "Авіс" на рішення господарського суду Хмельницької області від 27.10.14р. у справі № 924/1363/14 (суддя Заверуха С.В.)

за позовом Фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 м. Кам'янець-Подільський

до відповідача Публічного акціонерного товариства Агрофірма "Авіс"

про стягнення 72 820 грн. основного боргу; 4 771 грн. 36 коп. інфляційних; 847 грн. 16 коп. річних

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернувся в господарський суд Хмельницької області з позовною заявою (а.с. 2-5) до Публічно акціонерного товариства Агрофірма «Авіс» (надалі -Відповідач) про стягнення з Відповідача на користь Позивача боргу в сумі 72 820 грн., інфляційних в розмірі 4 771 грн. 36 коп. та трьох відсотків річних в розмірі 847 грн. 16 коп..

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 27 жовтня 2014 року (а.с. 77-79) з підстав, вказаних у рішенні, позов задоволено. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача борг в сумі 72 820 грн., інфляційних в розмірі 4 771 грн. 36 коп. та три відсотки річних в розмірі 847 грн. 16 коп.. Також, даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 827 грн. та 2 184 грн. 60 коп. витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції Відповідач звернувся з апеляційною скаргою (а.с. 85-87) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій, з підстав, вказаних у цій апеляційній скарзі, просить рішення господарського суду Хмельницької області від 27 жовтня 2014 року в даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права. Крім того, Відповідач як на підставу скасування рішення суду посилається на той факт, що наявні в матеріалах справи акти надання послуг не відповідають вимогам «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» та статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки в них, на думку апелянта, відсутні відомості щодо прізвища, ім'я, по-батькові особи, яка була замовником послуг, яка відповідає за здійснення операцій та правильності її оформлення.

Ухвалою суду від 19 листопада 2014 року (а.с. 84) апеляційну скаргу Відповідача прийнято до провадження та призначено її розгляд на 14 січня 2015 року на 14 годину 50 хвилин.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу (а.с. 100-101) в якому, з підстав вказаних у даному відзиві, просить суд залишити рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу Відповідача без задоволення.

В судовому засіданні від 14 січня 2015 року представник Відповідача підтримав доводи, висвітлені в апеляційній скарзі, просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, котрим відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні від 14 січня 2015 року представник Позивача заперечили проти апеляційної скарги, з підстав, висвітлених у відзиві, вважають доводи Відповідача необґрунтованими, рішення суду першої інстанції - правомірним та законним.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Хмельницької області від 27 жовтня 2014 року по даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача - без задоволення. При цьому, суд виходив з наступного.

Рівненським апеляційним господарським судом встановлено, що 6 серпня 2013 року між Позивачем та Відповідачем було укладений договір № 06-08/13 надання послуг по перевезенню пасажирів (а.с. 16-17 надалі - Договір).

Відповідно до пункту 1.2 Договору, Відповідач надавав Позивачу послуги з перевезення пасажирів, наданих Позивачем, автомобільним транспортом за маршрутами, узгодженими сторонами, а Позивач зобов'язувся оплачувати такі послуги в порядку, встановленому Договором.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що: предметом цього Договору є регулярні спеціальні перевезення пасажирів.

Як визначено підпунктом 3.2.3 Договору, Позивач зобов'язаний оплатити вартість послуг з перевезення в строки, передбачені пунктом 4.6 Договору.

Згідно пункту 4.1 Договору, загальна сума Договору дорівнює вартості всіх перевезень, здійснених в межах цього Договору та складається із загальної суми всіх Актів виконаних послуг, які були підписані Сторонами протягом дії цього Договору.

Пунктами 4.4, 4.6 Договору передбачено, що: кількість кілометрів за одне перевезення та кількість перевезень на місяць визначається заявкою; ціна перевезення за один кілометр складає 2 грн. 20 коп.; оплата наданих послуг здійснюється за фактом надання послуг, а саме протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання Акта виконаних послуг Позивачем.

У відповідності до пункту 5.7 Договору, в разі несвоєчасної оплати наданих послуг Позивач сплачує Відповідачу пеню в розмірі 0,01% облікової ставки НБУ, нарахованої на прострочену до сплати суму, за кожен день прострочки.

Як вбачається з пункту 6.1 Договору, даний Договір починає діяти з дати його підписання та діє один рік з дати підписання обома Сторонами, а в частині виконання Сторонами своїх обов'язків - до повного їх виконання.

Даний Договір підписаний Позивачем, скріплений його печаткою, та Відповідачем.

Додатком № 1 від 6 серпня 2013 року до Договору (а.с. 18, надалі - Додаток № 1) сторони погодили, що Відповідач для здійснення перевезень використовує автомобіль марки БАЗ (модель 2215), державний номер - НОМЕР_1, кількість посадочних місць - 18.

Як вбачається із заявки № 1 від 6 серпня 2013 року (а.с. 19) Позивач та Відповідач встановили маршрут перевезення працівників, а саме: Кам'янець-Подільський - с. Цигани, Тернопільська область - с. Гуменці (відстань між пунктами 150 км); с. Гуменці - с. Цигани, Тернопільська область - Кам'янець-Подільський (відстань 150 км).

Колегія суду констатує, що Позивачем в підтвердження належного виконання своїх зобов'язань за Договором щодо надання Відповідачу послуг по перевезенню пасажирів, було долучено до матеріалів справи копії актів здачі-приймання виконання послуг (надання послуг) на загальну суму 263 076 грн. (а.с. 20-35), які підписані Позивачем (та скріплені відтиском його печатки) та Відповідачем, а саме: акт № 1 здачі-прийняття виконаних послуг від 26 серпня 2013року на суму 11 220 грн.; акт № 2 здачі-прийняття виконаних послуг від 28 вересня 2013 року на суму 18 612 грн.; акт № 3 здачі-прийняття виконаних послуг від 31 жовтня 2013 року на суму 28 468 грн.; акт № 4 здачі-прийняття виконаних послуг від 15 листопада 2013 року на суму 10 692 грн.; акт № 5 здачі-прийняття виконаних послуг від 2 грудня 2013 року на суму 19 800 грн.; акт № 6 здачі-прийняття виконаних послуг від 15 грудня 2013 року на суму 21 824 грн.; акт № 7 здачі-прийняття виконаних послуг від 31 грудня 2013 року на суму 24 420 грн.; акт № 8 здачі-прийняття виконаних послуг від 15 січня 2014 року на суму 11 220 грн.; акт № 9 здачі-прийняття виконаних послуг від 31 січня 2014 року на суму 13 200 грн.; акт № 10 здачі-прийняття виконаних послуг від 15 лютого 2014 року на суму 7 260 грн.; акт № 12 здачі-прийняття виконаних послуг від 28 лютого 2014 року на суму 17 820 грн.; акт № 13 здачі-прийняття виконаних послуг від 15 березня 2014 року на суму 19 140 грн.; акт № 14 здачі-прийняття виконаних послуг від 31 березня 2014 року на суму 16 500 грн.; акт № 14/1 здачі-прийняття виконаних послуг від 15 квітня 2014 року на суму 11 220 грн.; акт № 16 здачі-прийняття виконаних послуг від 30 квітня 2014 року на суму 13 200 грн.; акт № 17 здачі-прийняття виконаних послуг від 15 травня 2014 року на суму 18 480 грн..

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач свої зобов'язання за Договором в частині оплати вартості наданих Позивачем послуг перевезення пасажирів, виконав неналежним чином, сплатив лише 190 256 грн., що підтверджується наступними доказами: копією виписки по рахунку Позивача НОМЕР_2 за період з 1 жовтня 2013 року по 31 грудня 2013 року (а.с. 45-48); копією виписки по рахунку Позивача НОМЕР_2 з 1 січня 2014 року по 31 березня 2014 року (а.с. 49-52); копією виписки по рахунку Позивача з 1 квітня 2014 року по 30 червня 2014 року та з 1 липня 2014 року по 15 липня 2014 року (а.с. 53-57).

Враховуючи усе вищеописане, заборгованість Відповідача на момент винесення оспорюваного рішення склала 72 820 грн..

Водночас, суд апеляційної інстанції констатує, що 2 квітня 2014 року Позивач звертався до Відповідача з вимогою про сплату боргу, який станом на 1 квітня 2014 року складав 68 920 грн. Вказана вимога отримана представником Відповідача 10 квітня 2014 року, що підтверджується копією повідомлення про вручення кореспонденції (а.с. 36-37).

Крім того, 17 липня 2014 року Позивач повторно звертався до Відповідача з вимогою про сплату боргу в сумі 72 820 грн. (який існував станом на 15 липня 2014 року). Дану вимогу надіслано на адресу Відповідача 18 липня 2014 року, про що свідчить опис вкладення до цінного листа та квитанція № 2181 (а.с. 38-39).

Однак, вказані вимоги залишені Відповідачем без відповіді та задоволення. В той же час, в матеріалах справи відсутні докази, котрі б вказували на погашення боргу в сумі 72 820 грн. за Договором.

В зв'язку з непогашенням Відповідачем заборгованості за Договором Позивач звернувся в суд з позовом до Відповідача щодо стягнення боргу в сумі 72 820 грн., річних в розмірі 847 грн. 16 коп. та інфляційних втрат в розмірі 4 771 грн. 36 коп..

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і стаття 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Водночас, частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений говором або законом.

Стаття 626 Цивільного кодексу України, встановлює поняття договору, відповідно до якої, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що правовідносини, які виникли між Позивачем та Відповідачем, регулюються параграфом 3 глави 63 Цивільного кодексу України "Послуги".

Приписами частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що: за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів перевезення.

Згідно пункту 1 статті 910 Цивільного кодексу України, за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення.

В силу дії пункту 1 статті 916 Цивільного кодексу України, за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами; якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

За змістом статтею 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

В силу дії частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Нормами статті 526 Цивільного кодексу України (яка кореспондується із статтею 193 Господарського кодексу України) встановлено, що: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено (аналогічна позиція якої закріплена і в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України), що: одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 527 Цивільного кодексу України: боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в сукупності з вищенаведеною нормативно-правовою базою законодавства України, колегія суду критично оцінює твердження Відповідача стосовно того, що наявні в матеріалах справи акти здачі-прийняття виконаних послуг не відповідають вимогам «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» та статті 9 Закону України «Про бухгалтерським облік та фінансову звітність», з огляду на наступне.

Стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"» передбачає, що: первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"», первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити.

Рівненським апеляційним господарським судом встановлено, що акти здачі-прийняття виконаних послуг (надання послуг), копії яких знаходяться в матеріалах справи, мають найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які надавали та отримували послуги, перелік такої послуги (перевезення транспортним засобом за вказаним у заявці маршрутом працівників), вартість перевезення, посилання на Договір та інші необхідні реквізити, а тому прийшов до висновку, що дані акти відповідають вимогам зазначеного закону та є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції.

Окрім того, дані заперечення Відповідача повністю нівелюються й тією обставиною, що Відповідачем було здійснено часткову оплату за послуги перевезення із зазначенням при цьому підстави такої оплати - «За послуги з перевезення працівників згідно Договору № 060819 від 6 серпня 2013 року», докази чого містяться в матеріалах справи.

При цьому, Відповідач ані в апеляційній скарзі, ані в усному порядку в судовому засіданні не заперечував щодо факту проведення часткової оплати за надані послуги.

З огляду на зауваження Відповідача щодо неналежного оформлення первинних докумертів, колегія суду констатує, що окремі дефекти та недоліки в оформленні цих накладних не можуть спростовувати фактичне здійснення господарської операції, тим більше, що таке здійснення підтверджується діями Відповідача з оплати отриманих за зазначеними актами послуг.

Поряд з тим, в силу частини 8 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", відповідальність за достовірність даних, відображених в первинних документах несуть особи, які склали та підписали ці документи.

В даному випадку йде мова як про відповідальність з боку Відповідача (адже Відповідач не заперечує підписання даних актів, а вказує лише на наявність у них дефектів) так і про відповідальність з боку Позивача.

Разом з тим, норми Цивільного кодексу України не містять застережень, які б звільнили Відповідача від обов'язку оплатити вартість отриманих послуг у зв'язку з неналежним оформленням господарських операцій первинними документами.

Також колегією суду констатується факт того, що в матеріалах справи відсутні докази того, що Відповідач не приймав до оплати вказані акти з посиланням на те, що вони не відповідають вимогам чинного законодавства, а навпаки підписував їх та здійснив часткову оплату.

разом з ти, Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи), також зазначене Положення визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, а спірні правовідносини у даній справі пов'язані не із здійсненням бухгалтерського обліку чи складанням фінансової звітності, а з виконанням договірних зобов'язань.

Відтак, дослідивши дані матеріали справи апеляційний господарський суд констатує, що між Позивачем та Відповідачем був укладений Договір, який породжує певні обов'язки, а надані Позивачем докази свідчать про те, що сторони погодили його умови, тобто на підставі даного Договору у Відповідача виникли майнові зобов'язання перед Позивачем з оплати вартості послуг, а у останнього виникло право вимоги виконання такої оплати.

Крім того, суд констатує факт того, що Позивачдовів реальність здійснення своїх договірних зобов'язань належними та допустимими доказами, поданими в тому числі і суду апеляційної інстанції, а саме відповідними актами надання послуг та подорожніми листами.

З огляду на усе вищевказане, Рівненський апеляційний господарський суд вважає позовну вимогу Позивача про стягнення 72 820 грн. основного боргу правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її в повному обсязі та залишає судове рішення в цій частині без змін.

Водночас, крім суми основного боргу Позивач просив стягнути з Відповідача три відсотки річних в розмірі 847 грн. 16 коп. та інфляційні в розмірі 4 771 грн. 36 коп..

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вказано вище у даній судовій постанові, Відповідачем свої зобов'язання по Договору виконано не в повному обсязі (в наслідок чого у Відповідача виникла заборгованість перед Позивачем за отримані послуги в сумі 72 820 грн.).

Дослідивши розрахунок річних та інфляційних (а.с. 11-13), що доданий до позовної заяви Рівненський апеляційний господарський суд погоджується з вірністю проведеного розрахунку і, відповідно, задовольняє позовні вимоги в цій частині та стягує з Відповідача на користь Позивача три відсотки річних в розмірі 847 грн. 16 коп. та інфляційні втрати в розмірі 4 771 грн. 36 коп..

Враховуючи усе вищевказане, суд залишає судове рішення господарського суду Хмельницької області і в цій частині без змін.

Водночас колегія суду зауважує, що відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на усе вищевказане у цій постанові та з огляду на докази наявні у матеріалах справи, колегія Рівненського апеляційного господарського суду констатує, що доводи апелянта, висвітлені в апеляційній скарзі є надуманими, безпідставними, а тому до уваги колегією суду не беруться.

Враховуючи усе вищевказане Рівненський апеляційний господарський суд залишає рішення господарського суду Хмельницької області без змін, а апеляційну скаргу Відповідача - без задоволення.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги суд залишає за Відповідачем.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Агррофірма "Авіс" - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 27 жовтня 2014 року в справі № 924/1363/14 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Справу № 924/1363/14 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.