РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 910/22923/14 19.01.15

Господарський суд міста Києва у складі: головуючий суддя Марченко О.В., судді Бондарчук В.В. і Любченко М.О.,

при секретарі судового засідання Грабовській А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/22923/14

за позовом Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Перлина Краю», м. Київ,

про розірвання договору, зобов'язання звільнити приміщення та стягнення 30 253,29 грн.,

за участю представників:

позивача - Єремова М.С. (довіреність від 03.07.2014 № 14/20-159-14);

відповідача - Стахович О.С. (довіреність від 31.10.2014 № б/н).

Державне публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (далі - ДПАТ НАК «Украгролізинг») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про:

- розірвання договору від 15.10.2012 №14-18-582/482 оренди індивідуально визначеного нерухомого майна (далі - Договір), укладеного ДПАТ НАК «Украгролізинг» та товариством з обмеженою відповідальністю «Перлина Краю» (далі - ТОВ «Перлина Краю»);

- зобов'язання ТОВ «Перлина Краю» звільнити окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення загальною площею 184,6 кв. м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. Мечникова, 16а, на першому поверсі (каб. №119-124) адмінбудинку, що перебуває на балансі ДПАТ НАК «Украгролізинг» (далі - Нежитлове приміщення);

- стягнення з ТОВ «Перлина Краю»: 17 455,78 грн. заборгованості зі сплати орендного платежу за серпень 2014 року, що утворилася в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору; 5 670,87 грн. пені; 3 277,49 грн. втрат від інфляції; 878,58 грн. 3% річних та 619,72 грн. штрафу у розмірі 2% від суми простроченого платежу, а всього 27 911,44 грн.

Позов мотивовано тим, що: 15.10.2012 позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено Договір; ТОВ «Перлина краю» за період дії Договору прострочує сплату орендних платежів; заборгованість станом на 10.10.2014 складає 17 455,78 грн.; ДПАТ НАК «Украгролізинг» надіслало відповідачу листа від 03.09.2014 № 14/2159 з вимогою погасити заборгованість; до названого листа було додано два примірника додаткової угоди про розірвання Договору; ТОВ «Перлина краю» заборгованість не погасило, додаткову угоду про розірвання Договору не підписало.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.10.2014 порушено провадження у справі.

10.11.2014 позивач подав суду заяву про зміну розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з ТОВ «Перлина Краю»: 17 963,05 грн. заборгованості зі сплати орендного платежу за вересень 2014 року; 6 091,03 грн. пені; 4 651,21 грн. втрат від інфляції; 928,28 грн. 3 % річних та 619,72 грн. штрафу у розмірі 2 % від суми простроченого платежу, а всього 30 253,29 грн.

Заяву мотивовано тим, що 22.10.2014 ТОВ «Перлина Краю» сплатило 17 455,78 грн. основного боргу зі сплати орендного платежу за серпень 2014 року, проте станом на час розгляду даної справи вже утворилася заборгованість зі сплати орендної плати за вересень 2014 року; разом з тим, за прострочення сплати орендного платежу за серпень 2014 року ТОВ «Перлина Краю» донараховано пеню, втрати від інфляції та 3 % річних (за період 16.09.2014 по 22.10.2014) в загальному розмірі 1 434,88 грн., з яких 332,62 грн. нараховано за період з 16.09.2014 по 10.10.2014, а 1 102,26 грн. - нараховано за період з 11.10.2014 по 22.10.2014; за прострочення сплати орендного платежу за вересень 2014 року ТОВ «Перлина Краю» нараховано пеню, втрати від інфляції та 3 % річних у сумі 732,32 грн.

Ухвалою господарського суду міста від 10.11.2014 вказану заяву прийнято судом до розгляду.

Відповідач 01.12.2014 подав суду відзив, в якому зазначив таке: відповідно до Договору позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування Нежитлове приміщення з метою використання відповідачем для здійснення підприємницької діяльності в сфері громадського харчування; відповідно до пункту 3.1 Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995 №786, і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - 12 805,14 грн.; згідно з пунктом 3.3 Договору орендна плата за кожен наступний місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на інфляції за наступний місяць; пунктом 3.6 Договору встановлено, що орендна плата перераховується орендодавцю щомісячно не пізніше 15 числа місяця; пунктом 3.7 Договору встановлено відповідальність за несвоєчасне перерахування орендної плати, а саме пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) на дату нарахування пені від суми заборгованості з урахуванням індексації за кожен день прострочення, включаючи день оплати; пунктом 3.8 Договору передбачено можливість нарахування штрафу у розмірі 2% від суми заборгованості, у разі, якщо на дату орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці; відповідач повністю погасив поточну заборгованість з орендної плати, що підтверджується платіжним дорученням від 27.11.2014 № 275 на суму 18 395,02 грн.

Позивач 01.12.2014 та 16.12.2014 подав суду пояснення, в яких зазначив, що: 15.10.2012 позивачем і відповідачем укладено договір №14-18-580/480 оренди індивідуального визначеного нерухомого майна, за яким позивачем передано відповідачу у строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення загальною площею 69,8 кв. м., розміщені за адресою: м. Київ, вул. Мечникова, 16а на першому (каб.№125) поверсі адмінбудинку, що перебуває на балансі позивача, строком на 2 роки та 11 місяців, що діє з 15.10.2012 до 15.09.2015 включно; однією датою - 15.10.2012 позивачем та відповідачем укладено два аналогічні договори оренди індивідуального визначеного нерухомого майна - від 15.10.2012 №14-18-580/480 та від 15.10.2012 №14-18-582/482; загальна площа об'єкта оренди за цими договорами становить 184,6+69,8=254,4 кв.м., що суперечить статті 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»; договір оренди від 15.10.2012 №14-18-580/480 та Договір укладено для приховання договору оренди на загальну площу 254,4 кв.м., при чому, сусідні кабінети №124 та №125 є об'єктами оренди за різними договорами оренди; згідно з пунктом 5.8 Договору відповідач зобов'язався протягом місяця після укладення Договору застрахувати орендоване майно не менше, ніж на його експертну вартість за звітом про оцінку на користь орендодавця в порядку, визначеному законодавством, і надати орендодавцю копії страхового полісу і платіжного доручення; постійно поновлювати договір страхування таким чином, щоб на весь строк оренди майно було застрахованим; разом з тим, відповідачем не надано копію договору страхування та платіжного доручення, що б свідчило про те, що у місячний термін з моменту укладення Договору орендоване майно було застрахованим, тобто з 15.11.2012; натомість, відповідачем надано позивачу копії договору добровільного страхування майна від 05.11.2013 №011109/0211/0001136 (далі - Договір страхування) з додатками №1 та №2 до нього; відповідно до Договору страхування строк дії договору страхування є: з 14.11.2013 до 13.11.2014; відповідно, сплата страхового платежу має бути здійснена до 13.11.2014; разом з тим, копію платіжного доручення, як це передбачено пунктом 5.8 Договору, відповідачем не надано позивачу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2014 ухвалено розгляд справи здійснювати колегіально у складі трьох суддів.

Розпорядженням голови господарського суду міста Києва від 22.12.2014 для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Марченко О.В., судді Бондарчук В.В. і Любченко М.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.12.2014 зазначеною колегією суддів справу №910/22923/14 прийнято до свого провадження.

Представник позивача у судовому засіданні 19.01.2015 подав клопотання про долучення до матеріалів справи картки субконтролю за Договором; надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача подав клопотання про долучення до матеріалів справи копії договору добровільного страхування від 13.11.2012 № 011109/0211/0001132 (далі - Договір страхування від 13.11.2012); платіжних доручень від 27.11.2014 № 275 та від 15.11.2013 № 385; надав пояснення у справі, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.10.2012 ДПАТ НАК «Украгролізинг» (орендодавець) і ТОВ «Перлина Краю» (орендар) укладено Договір, за умовами якого:

- орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування Нежитлове приміщення, що знаходиться на балансі орендодавця, вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку і станом на 31.08.2012 становить 1 918 852 грн. (пункт 1.1 Договору);

- приміщення передається в оренду з метою використання орендарем для здійснення підприємницької діяльності у сфері громадського харчування (без продажу товарів підакцизної групи) (пункт 1.2 Договору);

- орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, і становить без ПДВ за базовий місяць оренди (вересень 2012 року) - 12 805,14 грн. Орендна плата за перший місяць оренди жовтень визначається шляхом коригування орендної плати за вересень на індекс інфляції жовтня 2012 року (пункт 3.1 Договору);

- нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством (пункт 3.2 Договору);

- орендна плата за кожний наступний місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (пункт 3.3 Договору);

- орендна плата перераховується орендодавцю щомісячно не пізніше 15 числа місяця (пункт 3.6 Договору);

- Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє два роки одинадцять місяців до 15.09.2015 (пункт 10.1 Договору).

Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Судом встановлено, що позивач передав, а відповідач прийняв Нежитлове приміщення, що підтверджується актом приймання-передачі від 15.10.2012, який підписано повноважними представниками сторін і скріплено печатками.

У частині першій статті 762 ЦК України зазначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами першою та четвертою статті 286 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Крім того, пунктами 1 та 3 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

03.09.2014 ДПАТ НАК «Украгролізинг» надіслало ТОВ «Перлина Краю» лист №14/2159 з вимогою погасити заборгованість з орендної плати у сумі 17 316,22 грн. за липень 2014 року та додаткову угоду про розірвання Договору у двох примірниках.

Відповідач додаткову угоду про розірвання Договору не підписав та проти припинення договірних відносин заперечував.

Суд вважає позовні вимоги щодо розірвання Договору та зобов'язання відповідача звільнити приміщення такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Згідно із частиною третьою статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Статтею 783 ЦК України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

При цьому повинні враховуватися приписи частини другої статті 651 ЦК України, що регулюють розірвання договору.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадку істотного порушення договору іншою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною третьою статті 651 ЦК України встановлено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Водночас орендоване майно є державним, тому слід застосовувати також Закон України «Про оренду державного та комунального майна».

Згідно з частиною третьою статті 26 названого Закону України підставою для дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду може бути невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Статтею 782 ЦК України передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У позові ДПАТ НАК «Украгролізинг» вказує на систематичне порушення відповідачем своїх зобов'язань з оплати орендної плати протягом дії Договору щомісячно по кожному платежу.

Судом встановлено, що відповідач дійсно сплачував платежі з порушенням строку оплати за період з грудня 2012 року по вересень 2014 року, проте з розрахунку позивача не вбачається невиконання зобов'язання щодо оплати орендної плати за Договором за спірний період протягом трьох місяців підряд.

Також позивач зазначав, що відповідач істотно порушив умови Договору в частині невнесення завдатку та щодо страхування Нежитлового приміщення, а саме не надав доказів страхування у місячний термін з моменту укладення Договору, тобто з 15.11.2012 та копій платіжних доручень про сплату страхових платежів.

Пунктами 5.2 та 5.8 Договору встановлено зобов'язання орендаря протягом місяця після підписання Договору внести завдаток, передбачений Договором, та застрахувати орендоване майно не менше, ніж на його експертну вартість за звітом про оцінку на користь орендодавця в порядку, визначеному законодавством і надати орендодавцю копії страхового полісу і платіжного доручення, постійно оновлювати договір страхування таким чином, щоб увесь строк оренди майно було застрахованим.

Відповідач підтвердив належне виконання умов Договору в частині страхування Нежитлового приміщення.

Так до матеріалів справи долучені копії таких документів: Договору страхування від 13.11.2012; Договору страхування; договору добровільного страхування майна від 19.11.2014 № 011109/0211/0001141; платіжного доручення від 15.11.2013 № 385 на суму 4 231,04 грн. та платіжного доручення від 19.11.2014 № 268 на суму 1 082,22 грн.

Крім того, такі порушення договірних зобов'язань як невнесення завдатку в рахунок оплати орендної плати, страхування орендованого майна не можуть вважатися істотними у розумінні частини другої статті 651 ЦК України, оскільки не є основним зобов'язанням орендаря за договором оренди та не порушує основної мети договору оренди - користування орендарем майном та отримання орендодавцем орендної плати у визначеному розмірі та строки.

Позивач не надав суду доказів того, що з моменту підписання Договору і протягом його дії ДПАТ НАК «Украгролізинг» зверталося до відповідача з вимогою виконати пункти 5.2 та 5.8 Договору або зауваженнями щодо їх невиконання.

Суд не вбачає істотного порушення умов Договору, оскільки відповідач здійснював орендні платежі із простроченнями, найбільш з яких не перевищує двох місяців, та повністю погасив заборгованість 27.11.2014.

Оскільки судом не встановлено підстав для дострокового розірвання договірних відносин сторін, вимога позивача про зобов'язання відповідача звільнити нежитлові приміщення також задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що позивач надсилав відповідачу листи з вимогами погашення поточної заборгованості з орендної плати (лист від 15.07.2014 № 14/1737 щодо погашення заборгованості у сумі 63 452,88 грн. станом на 01.07.2014 та лист від 04.08.2014 № 09/1890 щодо погашення заборгованості у сумі 63 452,88 грн. станом на 01.08.2014). Проте з вказаних листів не вбачається, за який період виникла заборгованість, та не додано обґрунтованого розрахунку.

Разом з цим, відповідачем надано суду платіжне доручення від 27.11.2014 № 275 на суму 18 395,02 грн. як доказ погашення суми основної заборгованості.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У пункті 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 11 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про зміну розміру позовних вимог подано 10.11.2014, а отже, у частині позовних вимог про стягнення 17 963,05 грн., які було сплачено відповідачем 27.11.2014, слід припинити провадження у справі.

Крім основної заборгованості позивач просить суд стягнути з відповідача: 6 091,03 грн. пені; 928,28 грн. 3% річних; 4 651,21 грн. втрат від інфляції та 619,72 грн. штрафу.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки втрат від інфляції та 3% річних, господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони неправильні в частині втрат від інфляції; за перерахунком суду сума втрат від інфляції, яка підлягає задоволенню, становить 3 701,66 грн.; в частині стягнення 949,55 грн. втрат від інфляції слід відмовити.

Розрахунок позивача 3% річних є правильним, а тому стягненню підлягає 3% річних у сумі 928,28 грн.

Що ж до стягнення пені у сумі 6 091,03 грн., то господарський суд міста Києва вважає за необхідне зазначити таке.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 ГК України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписом частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ за шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності щодо нарахування пені.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 Цивільного кодексу України).

Позивач звернувся з позовом до суду 17.10.2014 (згідно поштового штемпеля на конверті), отже за період з 16.11.2012 по 16.10.2013 включно позивач нарахував пеню з пропуском строку позовної давності, тому пеня у сумі 872,78 грн., заявлена до стягнення за названий період, задоволенню не підлягає.

За розрахунком суду стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у сумі 4 980 грн. за період з 16.11.2013 по 06.11.2014.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення штрафу слід зазначити таке.

Відповідно до пункту 3.8 Договору у разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 2% від суми заборгованості.

Позивач нарахував штраф у сумі 619,72 грн. за прострочення платежу за березень 2014 року, проте доказів, які б підтверджували прострочення орендної плати не менше, ніж за три місяці станом на 15.04.2014, не подав.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Позивач не надав суду доказів (у розумінні статті 32 ГПК України), які б підтверджували наявність підстав для розірвання укладеного сторонами Договору та звільнення нежитлових приміщень.

У розподілі судових витрат господарським судом враховується, що за приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Перлина Краю» (01023, м. Київ, вул. Мечникова, 16-а; ідентифікаційний код 37450562) на користь Державного публічного акціонерного товариству «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 16-а; ідентифікаційний код 30401456) 17 963,05 грн. основного боргу.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Перлина Краю» (01023, м. Київ, вул. Мечникова, 16-а; ідентифікаційний код 37450562) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь Державного публічного акціонерного товариству «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 16-а; ідентифікаційний код 30401456): 4 980 (чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят) грн. пені; 3 701 (три тисячі сімсот одну) грн. 66 коп. втрат від інфляції; 928 (дев'ятсот двадцять вісім) грн. 28 коп. 3% річних та 580 (п'ятсот вісімдесят) грн. 35 коп. судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.01.2015.

Суддя О. Марченко

Суддя В. Бондарчук

Суддя М. Любченко