ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.01.15р. Справа № 904/9877/14
За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської Ради, м. Дніпропетровськ

про стягнення 622 118,19 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Завалєй Я.О.

Представники:

від позивача: Демчук О.В., представник за довіреністю № 14-94 від 18.04.14р.

від відповідача: Бондаренко В.В., представник за довіреністю № 9 від 05.01.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 12.12.14р. порушено провадження у справі № 904/9877/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі-позивач) до Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської Ради (далі-відповідач) про стягнення 622 118,19 грн. Справу призначено до розгляду на 22.01.15р.

22.01.15р. у судовому засіданні повноважний представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та наполягав на її задоволенні у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

В свою чергу, повноважний представник відповідача заявлені позовні вимоги визнав частково та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог на суму 28 641,86 грн., про що також зазначено у відзиві, який долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 22.01.15р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

31.09.11р. між позивачем та відповідачем укладено договір № 14/2344/11 на купівлю-продаж природного газу (далі-Договір), за умовами п. 1.1 якого, позивач зобов'язується передати у власність відповідачу у IV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ, для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а відповідач зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що позивач передає відповідачеві з 01.10.11р. по 31.12.12р. газ в обсязі до 62 994,525 тис. куб. м.

Як зазначено у п. 3.3. Договору, приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача.

Згідно з п. 3.4. Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобов'язується надати позивачеві підписані та скріплені печатками відповідача та газорозподільного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути відповідачеві та газорозподільному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмові від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

За приписами п. 5.1 Договору ціна (граничний рівень ціни) на природний газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування встановлюється НКРЕ.

Згідно з п. 5.2 Договору ціна за 1000 куб. м газу становить 1 309,20 грн. з ПДВ.

Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором (п. 7.1. Договору).

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у разі невиконання відповідачем умов пункту 6.1.цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково спалити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.10.11р. до 31.12.12р., а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування - до повного погашення заборгованості (п. 11.1 Договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору, позивач передав у власність відповідача передбачений Договором газ на загальну суму 15 631 803,46 грн., що підтверджують: Акт приймання-передачі природного газу від 31.10.12р. на суму 36,66 грн., Акт приймання-передачі природного газу від 27.11.12р. на суму 1 628 495,54 грн., Акт приймання-передачі природного газу від 30.11.12р. на суму 776,35 грн., Акт приймання-передачі природного газу від 30.11.12р. на суму 5013711,00 грн., Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.12р. на суму 8 986 461,39 грн., Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.12р. на суму 2 322,52 грн.

Позивач зауважує, що відповідач за поставлений природний час станом на 22.08.14р. розрахувався у повному обсязі. Втім, всупереч п. 1.1. та п. 6.1. Договору, відповідач неодноразово порушував строки оплати поставленого природного газу, виконував зобов'язання неналежним чином, з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Позивач звертає увагу суду на те, що стягнення суми основної заборгованості, а також пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат вже було предметом розгляду господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/6970/13 за позовом прокурора м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафгогаз України" до відповідача, а також в рамках справи № 904/9231/13 за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафгогаз України". У обох вищезазначених справах було винесено рішення, які набрали законної сили та відповідно до яких позови було задоволено (у справі №904/9231/13 було зменшено розмір неустойки). Неустойку, 3% річних та інфляційні втрати було стягнено за період по 07.11.13р. включно. Втім, рішення господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/6970/13 від 29.10.13р. було виконано лише 01.04.14р. На грошові суми, несвоєчасно сплачені відповідачем після задоволення судом позову, позивач нарахував до стягнення 3% річних та інфляційні втрати адже винесення рішення судом не припиняє зобов'язання з оплати поставленого товару.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 154980,57 грн. та інфляційні втрати у розмірі 467 137,62 грн., а всього 622 118,19 грн.

Відповідач заявлені позовні вимоги визнав частково та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог на суму 28 641,86 грн., виходячи з наступного.

Як зазначає відповідач, при розрахунку інфляційних втрат позивач помилково застосував індекси інфляції за деякі періоди 2013 - 2014 р.р. Рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/6970/13 набрало законної сили 09.11.13р. Таким чином, у розрахунку інфляційних втрат за листопад 2013 р. позивач неправильно застосував індекс інфляції 100,2%, у той час як слід застосовувати індекс інфляції 100,0%, як вказано у офіціальному органі КМ України "Урядовий кур'єр" № 228 від 10.12.13р. Таким чином, позивачем необґрунтовано нарахована інфляція за листопад 2013 р. у сумі 10 028,97 грн.

Також, за зобов'язаннями періоду грудня 2013 року по своєчасно невиконаному рішенню господарського суду Дніпропетровської області № 904/6970/13 позивач застосував за період грудень 2013 рік - березень 2014 рік сумарний коефіцієнт інфляції 103,740988373%, у той час як згідно з офіційними виданнями за цей період слід застосовувати сумарний коефіцієнт інфляції 103,533920532% (100,5x100,2x100,6x102,2 - "Урядовий кур'єр" № 3 від 09.01.14р., № 25 від 08.02.14р., № 45 від 12.03.14р., № 65 від 04.04.14р.). Таким чином, інфляційні втрати по зобов'язанню грудня 2013 року, які стягнуті рішенням суду від 29.10.13р., у сумі 8 988 783,91 грн., яке своєчасно не було виконане до 01.04.14р. становлять (9 306 440,39 - 8 988 783,91) 317 656, 48 грн., а не 336269,36грн., тобто позивачем загальна сума позовних вимог необґрунтовано завищена на суму 10028,97 грн. + 18 612,88 грн. = 28 641,85 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до п. 1.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора.

Зважаючи на те, що основний борг відповідачем був сплачений лише 01.04.14р., вимоги позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, слід визнати обґрунтованими.

Розрахунок суми 3% річних господарським судом перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розрахунок суми інфляційних втрат господарським судом також перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно.

Після перерахунку проведеного господарським судом в "ЛІГА:ЗАКОН" відповідно до вимог чинного законодавства України, інфляційні втрати складають 463 453,26 грн.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 463 453,26 грн.

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 48-49, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Погребняка, буд. 7, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"(01001, м. Київ, вул.Б.Хмельницького, буд. 6, ) 3% річних у розмірі 154 980,57 грн. (сто п'ятдесят чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят грн. 57 коп.), інфляційні втрати у розмірі 463 453,26 грн. (чотириста шістдесят три тисячі чотириста п'ятдесят три грн. 26 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 368,67 грн. (дванадцять тисяч триста шістдесят вісім грн. 67 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 26.01.15р

Суддя Н.Е. Петренко