РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

21 січня 2015 року Справа № 906/807/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Дужич С.П.

при секретарі судового засідання: Баклан Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирської міської ради на рішення господарського суду Житомирської області від 30.10.14 р. у справі №906/807/14

за позовом В.о. прокурора м. Житомира в інтересах держави (м. Житомир)

до 1. Житомирської міської ради (м.Житомир); 2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (м.Житомир); 3.Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м.Житомир)

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки

За участю представників:

Прокурор - Кондратюк Андріана Вікторівна (посвідчення №026596 від 30.05.2014 р.)

Відповідача 1 - не з'явився

Відповідача 2 - не з'явився

Відповідача 3 - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 30.10.2014 р. у справі №906/807/14 (суддя Ляхевич А.А.) позов В.о. прокурора м. Житомира в інтересах держави до 1. Житомирської міської ради; 2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1; 3. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення дванадцятої сесії Житомирської міської ради шостого скликання №364 від 24.04.2012 р. «Про вилучення, припинення, надання права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам, внесення змін та доповнень до рішень міської ради» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 площею 0,0030 га за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Визнано недійсним договір оренди землі від 05.12.2012р., укладений між Житомирською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, зареєстрований у книзі записів державної реєстрації договорів оренди за №00412, щодо оренди земельної ділянки площею 0,0030 га за адресою: АДРЕСА_2.

Зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 повернути земельну ділянку площею 0,0030 га за дресою: АДРЕСА_2 до земель територіальної громади м. Житомира. Стягнуто з Житомирської міської ради в доход Державного бюджету України - 3654,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 1 - Житомирська міська рада подав через господарський суд Житомирської області апеляційну скаргу (т.1, арк.справи 231,232).

В апеляційній скарзі, зокрема, зазначає, що рішення прийняте судом першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права виходячи з наступного.

Між Житомирською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 відповідно до Порядку розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.09 №982 було укладено договір сервітутного користування від 30.09.2010 р. №100156, за яким земельна ділянка по АДРЕСА_2 використовувалася фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1

Зазначає, що листом Державного комітету України із земельних ресурсів від 01.12.09 №21165/17/4-09 роз'яснено: у разі відсутності у суб'єкта господарювання державного акта на право власності на земельну ділянку чи на право постійного користування земельною ділянкою або договору оренди такої земельної ділянки сільська, селищна, міська рада укладає з таким суб'єктом господарювання договір особистого строкового сервітуту.

Відповідно до вищезазначеного листа, було укладено договір особистого строкового сервітуту, у зв'язку з чим, така земельна ділянка не може вважатися вільною та не підлягає передачі в користування на конкурентних засадах. Також зазначає, що рішенням Житомирської міської ради від 07.12.2011р. №245 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшого оформлення права користування.

Після виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Житомирською міською радою було прийнято рішення від 24.04.2012р. №364 «Про вилучення, припинення, надання права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам, внесення змін та доповнень до рішень міської ради» про її затвердження та надання в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_2

В подальшому був підписаний та зареєстрований договір оренди земельної ділянки. Пунктом 7.5 рішення Житомирської міської ради від 24.01.13 №490 було внесено зміни в договір оренди земельної ділянки, а саме змінено орендаря з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2.

Скаржник вважає, що міською радою при прийнятті спірних рішень та укладенні договору оренди земельної ділянки і змін до нього були дотримані усі вимоги чинного законодавства.

При обґрунтуванні апеляційних вимог, скаржник посилається на ст. 21 Цивільного кодексу України та п.2 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 26.01.00 №02-5-35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсних актів державних чи інших органів», підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. В даному випадку, Житомирською міською радою при прийнятті спірних рішень, при укладенні договору оренди земельної ділянки та внесенні до нього змін були дотриманні всі вимоги чинного законодавства. Також посилається на ст.ст. 12, 116, 124 Земельного кодексу України, ст. 16 Закону України «Про оренду землі», п.34 ст.26, ст.60, п.2 ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

На підставі викладеного, просить суд рішення господарського суду Житомирської області від 30.10.2014 р. у справі №906/807/14 скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.12.2014 р. апеляційну скаргу Житомирської міської ради прийнято до провадження та призначено до розгляду на 21.01.2015 р. (т.1 арк.справи 230).

Від прокуратури м. Житомира на електронну адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №1355/15), в якому він заперечує проти доводів скаржника (т.2 арк. справи 3-6).

Вважає: судом першої інстанції вірно встановлено, що рішення дванадцятої сесії Житомирської міської ради шостого скликання №364 від 24.04.2012 р. «Про вилучення, припинення, надання права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам, внесення змін та доповнень до рішень міської ради» прийняте з порушенням встановленого статтею 124 Земельного кодексу України порядку передачі земельної ділянки в оренду.

Позивач посилається на норми ч.1, 2 ст.134 Земельного кодексу України та зазначає, що відповідачем 1 не надано жодних доказів на підтвердження розташування на спірній земельній ділянці об'єктів нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване за підприємцем ОСОБА_1

Звертає увагу, що земельна ділянка надавалася фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 під павільйон продовольчих товарів, а відповідно до ч.1 ст.181 Цивільного кодексу України та ст.21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» даний об'єкт не відноситься до об'єктів нерухомості.

Водночас, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №22533037 від 03.06.2014р. відомості щодо власника об'єктів нерухомого майна на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2, відсутні.

Таким чином, наявність на земельній ділянці павільйону продовольчих товарів не є підставою для надання підприємцю ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі земельної ділянки площею 0,0030 га без проведення процедури земельних торгів.

На підставі викладеного, просить суд рішення господарського суду Житомирської області від 30.10.14 р. у справі №906/807/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до розпорядження голови Рівненського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 р. у справі №906/807/14 внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді. Визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Мамченко Ю.А., суддя Дужич С.П.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 21.01.2015 р. прокурор - Кондратюк А.В. заперечила доводи та вимоги апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Вважає, що рішення прийняте судом першої інстанції є законним та обгрунтованим, тому просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи приписи ст. 101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, ст. 102 ГПК України про строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників відповідачів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, візиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Рішенням дванадцятої сесії Житомирської міської ради шостого скликання №364 від 24.04.2012 р. «Про вилучення, припинення, надання права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам, внесення змін та доповнень до рішень міської ради», зокрема, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 площею 0,0030 га за адресою АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та надано йому в оренду земельну ділянку (арк. справи 116-117).

Житомирською міською радою (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) 05.12.2012 р. на підставі зазначеного рішення укладено договір оренди землі, згідно п.1 якого орендодавець, керуючись рішенням 12 сесії Житомирської міської ради 6 скликання від 24.04.2012 р. №364, Положенням про порядок встановлення розмірів та справляння орендної плати за земельні ділянки в м.Житомирі, які перебувають у державній і комунальній власності та чинним законодавством надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, арк.справи 159-162)

У договорі в п.2 розділу "Об'єкт оренди" вказано, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0030 га, в тому числі під тимчасовою забудовою - 0,0030 га. Водночас, в п.3 даного договору оренди зазначено, що на земельній ділянці відсутній об'єкт нерухомого майна.

Кадастровий номер земельної ділянки :04:034:0005 (п.4 договору оренди); нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить станом на 11.04.2012р. 22891,00 грн. (п.5 договору оренди).

Пунктом 6 договору оренди сторони визначили, що договір укладено на 2 роки.

За змістом п.12 договору оренди земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; цільове призначення земельної ділянки (категорія земель) - землі житлової та громадської забудови (п.13).

Пунктом 19 договору оренди встановлено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Згідно пункту 11.2. договору, у разі припинення договору оренди земельної ділянки з підстав, визначених Законом України "про оренду землі", Земельним кодексом України, плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у користуванні. Фактичне перебування землі у користуванні (фактичний строк оренди) починається з дати підписання акту приймання-передачі земельної ділянки та припиняється на наступний день з дати підписання акту приймання-передачі земельної ділянки між Житомирською міською радою та орендарем земельної ділянки.

Однак, як вбачається з наявних матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, не дотримано встановленого статтею 124 Земельного кодексу України порядку передачі земельної ділянки в оренду.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до абз.1 п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

З положень Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності" вбачається, що повноваження власника землі щодо володіння, користування та розпорядження землями комунальної власності здійснює відповідний орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначена виключна компетенція сільських, селищних, міських рад, зокрема розпорядження землями комунальної власності.

Як встановлено ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно ст.124 Земельного кодексу України, яка визначає порядок передачі земельних ділянок в оренду (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення ради), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Частиною 1 статті 134 Земельного кодексу України, якою передбачено обов'язковість продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах), встановлено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема, у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб (абз.1 ч.2 ст.134 Земельного кодексу України).

Однак, у даному випадку, жодним із наявних у матеріалах справи доказів не підтверджено розташування на спірній земельній ділянці площею 0,0030 га за адресою АДРЕСА_2, об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), право власності на яке зареєстроване за другим відповідачем - підприємцем ОСОБА_1.

При цьому, слід зазначити, що вказана земельна ділянка надавалась ФОП ОСОБА_1 під павільйон продовольчих товарів площею 30 кв.м., що розміщений на ній на пiдставi рішення Житомирської міської ради №1261 від 23.06.2010р. "Про погодження, надання дозволу на розміщення малих архiтектурних форм та укладення особистих строкових сервітутів".

Разом з тим, павільйон продовольчих товарів не відноситься до об'єктів нерухомості з огляду на наступне.

Вiдповiдно до ч.1 ст.181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні дiлянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливими без їх знецінення та зміни їх призначення.

Статтею 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що павiльйон належить до малих архітектурних форм, тобто, до елементiв декоративного чи iншого оснащення об'єкта благоустрою.

Вiдповiдно до Інструкції щодо заповнення форм державних статистичних спостережень стосовно торгової мережі та мережі ресторанного господарства, затвердженої наказом Державного комітету статистики України №327 вiд 24.10.2005р., павільйон - рiзновид об'єкта роздрібної торгівлі, який розташований в споруді легкого, некапітального будiвництва з невеликою торговою залою і допоміжними приміщеннями.

Як встановлено ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їx обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Права на нерухоме майно та їх обтяження виникають з моменту такої реєстрації.

Водночас, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №22533037 вiд 03.06.2014р. вiдомостi щодо власника об'єктів нерухомого майна на земельній ділянці (кадастровий номер :04:034:0005) за адресою АДРЕСА_2, відсутні.

Окрім того, у п.3 додатку 1 до рішення Житомирської міської ради №364 від 24.04.2012 р. в якості підстави надання земельної ділянки у графі 13 "свідоцтво (витяг) про реєстрацію права власності на нерухоме майно (дата, №) не вказано жодного правовстановлюючого документу на нерухоме майно, зазначено лише, що такою підставою стала схема генплану. Відсутні будь-які посилання щодо наявності на вказаній земельній ділянці об'єктів нерухомого майна і у самому проекті землеустрою щодо її відведення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність на земельній ділянці павільйону продовольчих товарів не є підставою для надання підприємцю ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування будiвель торгівлі земельної ділянки площею 0,0030 га за адресою АДРЕСА_2, без проведення процедури земельних торгів.

Крім іншого, постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2013р. частково задоволено позов прокурора м.Житомира та з вищенаведених підстав скасовано рiшення восьмої сесії Житомирської міської ради шостого скликання №2245 вiд 07.12.2011р. "Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок юридичним та фiзичним особам", зокрема, в частині надання дозволу ФОП ОСОБА_1 на розробку зазначеного вище проекту землеустрою щодо вiдведення земельної ділянки площею 0,0030 га за адресою АДРЕСА_2 (т.1, арк.справи 65-68).

Враховуючи відсутність на переданій в оренду підприємцю ОСОБА_1 земельній ділянці належних останньому на праві власності об'єктів нерухомості, колегія суддів погоджується, що передача в користування спірної земельної ділянки Житомирською міською радою відповідно до вищенаведених вимог чинного законодавства, повинна була відбуватися на конкурентних засадах (земельних торгах).

Отже, господарський суд Житомирської області дійшов вірного висновку, що рішення 12 сесії 6 скликання Житомирської міської ради від 24.04.2012 р. №364 "Про вилучення, припинення, надання права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам, внесення змін та доповнень до рішень міської ради" в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 площею 0,0030 га за адресою АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі - прийняте без дотримання встановленого законодавством порядку передачі в оренду земельної ділянки на конкурентних засадах, що є підставою для визнання вказаного рішення недійсним.

Як встановлено ст.1 Господарського процесуального кодексу України та ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України визначено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 152 Земельного кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Земельними відносинами, відповідно ст.2 Земельного кодексу України, є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб'єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об'єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки).

Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Пунктом 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Позивачем у справі виступає прокурор на захист інтересів держави, у зв'язку з відсутністю повноважень на відповідне звернення з позовом до суду центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі - Державної інспекції сільського господарства України.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду Житомирської області про обґрунтованість доводів прокурора щодо незаконного надання в користування спірної земельної ділянки, що в свою чергу порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель та ефективного використання земельних ресурсів.

Отже, враховуючи невідповідність вимогам чинного законодавства рішення 12 сесії 6 скликання Житомирської міської ради від 24.04.2012р. №364 "Про вилучення, припинення, надання права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам, внесення змін та доповнень до рішень міської ради" в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 площею 0,0030 га за адресою АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, та порушення внаслідок прийняття незаконного рішення інтересів держави, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог прокурора щодо визнання вказаного рішення ради в зазначеній частині недійсним.

Прокурором також було заявлено позовну вимогу про визнання недійсним договору оренди землі від 05 грудня 2012 року, укладеного між Житомирською міською радою та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України "Про оренду землі", орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду (ст.210 Земельного кодексу України).

У відповідності до ч.1,3 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст.203 Цивільного кодексу України).

З позовами про визнання недійсними правочинів щодо земельних ділянок мають право звертатися сторони цих правочинів (договорів), а також інші зацікавлені особи, у разі порушення їх прав або законних інтересів.

Господарський суд Житомирської області вірно визнав порушеними інтереси держави, враховуючи незаконність рішення органу місцевого самоврядування в частині щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, на підставі якого укладено договір оренди земельної ділянки між першим та другим відповідачем, та наявність передбачених законом підстав для визнання договору оренди землі від 05 грудня 2012 року, укладеного між Житомирською міською радою та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, зареєстрованого у книзі записів державної реєстрації договорів оренди за №00412, щодо оренди земельної ділянки площею 0,0030 га за адресою АДРЕСА_2 - недійсним.

Після порушення провадження у даній справі судом першої інстанції, 23.07.2014р на пiдставi рiшення Житомирської міської ради №490 від 24.01.2013р. (т.1, арк.справи 119, 120), у зв'язку з укладенням між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 договору купівлі-продажу тимчасового павільйону по АДРЕСА_2 (заява, т.1, арк.справи 118), внесено змiни до оскаржуваного договору оренди земельної дiлянки вiд 05.12.2012р. №00412 в частинi орендаря земельної дiлянки, а саме: замінено орендаря фiзичну особу - підприємця ОСОБА_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_4, на орендаря фiзичну особу - підприємця ОСОБА_2, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (додаткова угода про зміну договору оренди землі, арк.справи 121, 122). При цьому, інші умови вищевказаного договору, залишені у тій редакції, в якій вони викладені сторонами раніше (за змістом пункту 3 додаткової угоди про зміну до договору оренди земельної ділянки). Враховуючи зазначене, на підставі даного договору фактично не встановлено жодних прав та обов'язків осіб, які підписали вказану додаткову угоду, при цьому, вказані зміни є невід'ємною частиною договору оренди земельної ділянки №00412 від 05.12.2012р., який визнано недійсним даним рішенням суду.

Суд приймає до уваги, що підтвердженим документально є той факт, що земельна ділянка не знаходиться у користуванні другого відповідача по справі - ФОП ОСОБА_1, про що складено акт прийому-передачі території від 01.07.2014р. (т.1, арк.справи 199).

Разом з тим, усі троє відповідачів по справі підтвердили, що у зв'язку із внесеними змінами до договору оренди спірної земельної ділянки, змінився фактичний користувач спірною земельною ділянкою - ним став підприємець ОСОБА_2, однак, при цьому акт прийому-передачі земельної ділянки у користування не складався.

Суд першої інстанції, враховуючи, що за наслідками прийняття рішення про задоволення позову повинно відбуватися реальне поновлення та захист порушених прав, правомірно дійшов висновку про обґрунтованість вимоги прокурора в частині зобов'язання фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (10003, АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) повернути земельну ділянку площею 0,0030 га (кадастровий номер :04:034:0005) за адресою АДРЕСА_2 до земель територіальної громади м.Житомира.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської міської ради на рішення господарського суду Житомирської області від 30.10.14 р. у справі №906/807/14 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Дужич С.П.