РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/25776/14 21.01.15

За позовомФізичної особи-підприємця Огородник Олени Олексіївни
до Фізичної особи-підприємця Люш Віталія Володимировича
простягнення 7 324,86 грн.
Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Кагарлик Ю.В. - представник за довіреністю № 228 від 05.01.15;
від відповідачаПольовий Н.П. - представник за довіреністю від 15.12.14.

В судовому засіданні 21.01.15, в порядку ч. 1 ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Огородник Олени Олексіївни до Фізичної особи-підприємця Люш Віталія Володимировича про стягнення боргу в розмірі 7324,86 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що протягом грудня 2011 - травня 2013 року позивачем були надані відповідачу послуги з користування мобільними туалетними кабінами на загальну суму 12000,00 грн., які відповідачем в повному обсязі оплачені не були, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 6550.00 грн. основного боргу, 377,93 грн. пені, 351,71 грн. інфляційного збільшення суми боргу та 45,22 грн. - 3 % річних.

Ухвалою суду від 24.11.14 порушено провадження у справі № 910/25776/14 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 17.12.14.

У судове засідання, призначене на 17.12.14, представники сторін з'явились, представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали суду, позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечував.

За клопотання представника відповідача в судовому засіданні було оголошено перерву до 21.01.15.

В судове засідання 21.01.15 представники сторін з'явились, представник позивача повідомив про сплату відповідачем основної суми боргу, позовні вимоги підтримав в частині стягнення штрафних санкцій. Представник відповідача проти стягнення штрафних санкцій не заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Як вбачається з матеріалів в період з 14.12.11 по 30.05.13 позивачем було надано відповідачу послуги з користування мобільними туалетними кабінами на загальну суму 12000,00 грн.

Факт надання послуг з оренди та обслуговування мобільних туалетних кабін підтверджується наступними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), що підписані повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками:

- акт № 00-0000061 від 31.12.11 на суму 650 грн.;

- акт № 00-0000003 від 31.01.12 на суму 550 грн.;

- акт № 00-0000051 від 31.05.12 на суму 850 грн.;

- акт № 00-0000071 від 30.06.12 на суму 750 грн.;

- акт № 00-0000083 від 31.08.12 на суму 850 грн.;

- акт № ОУ-0000027 від 31.12.12 на суму 750 грн.;

- акт № ОУ-0000011 від 28.02.13 на суму 450 грн.;

- акт № ОУ-0000014 від 31.03.13 на суму 550 грн.;

- акт № ОУ-0000025 від 30.04.13 на суму 750 грн.;

- акт № ОУ-0000027 від 31.05.13 на суму 850 грн.;

Всього на суму 12000,00 грн.

Відповідач частково сплатив за надані послуги в розмірі 5450,00 грн.

Спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язання щодо сплати заборгованості за надані послуги з оренди та обслуговування мобільних туалетних кабін.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Виходячи з вимог ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з ч.1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Відповідно до ч.1 статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Виходячи з вимог положення ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Стаття 181 ГК України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи строки сплати, зазначені в рахунках-фактурах позивача, строк виконання грошових зобов'язань відповідача по сплаті за надані послуги на момент вирішення спору настав.

23.08.14 позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату заборгованості в розмірі 6550,0 грн.

Таким чином, з наявних в матеріалах справи письмових доказів та пояснень представників сторін судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом позивачем було надано послуги з оренди та обслуговування мобільних туалетних кабін на суму 6550,00 грн., які відповідачем оплачені не були.

Після звернення позивача до суду відповідач сплатив суму основної заборгованості в розмірі 6 550,00 грн, на підтвердження чого надав копію квитанції № ПН93265 від 25.12.14.

Згідно п.1-1 ч.1 статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд припиняє провадження у справі в частині суми основної заборгованості в розмірі 6550,00 грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Крім основного боргу, за прострочення виконання грошового зобов'язання, позивач просить суд стягнути з відповідача 377,93 грн. пені, 45,22 грн. - 3 % річних та 351,71 грн. - інфляційних втрат.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перерахунок розміру 3 % річних, враховуючи, що останнім днем виконання зобов'язання відповідачем з урахуванням строків поштового обігу та дати направлення позивачем претензії про сплату заборгованості, тому нарахування 3 % річних слід розпочинати з 27.08.14. За перерахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних в сумі 43,07 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що розмір інфляційної складової боргу за несвоєчасне виконання зобов'язань по сплаті за надані послуги з оренди та обслуговування мобільних туалетних кабін становить суму, що заявлена позивачем до стягнення, та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Стосовно вимог позивача про стягнення пені суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на викладене, судом встановлено, що статтею 547 Цивільного кодексу України імперативно визначено умову, згідно якої забезпечення виконання зобов'язання має відбуватися у письмовій формі, тобто встановлення штрафних санкції за порушення виконання зобов'язання має бути вчинене у письмові формі, як того вимагає зазначена норма закону.

Оскільки, сторонами не було укладено окремої письмової угоди про встановлення штрафних санкції у вигляді пені за порушення виконання зобов'язання, позовна вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 377,93 грн задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 351,71 грн. та 3% річних в сумі 43,07 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню. В частині стягнення 3 % річних в сумі 2 грн. 15 коп. та пені в сумі 377,93 грн. суд відмовляє.

Оскільки спір виник з вини відповідача, а сплата суми основної заборгованості була здійснена відповідачем після звернення позивача з даним позовом до суду, то судовий збір в цій частині відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається пропорційно на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються:

на позивача в сумі 94,80 грн., на відповідача - 1732,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись 33, 34, ч.5 ст.49, ст.ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. В частині позовних вимог про стягнення основної суми заборгованості в розмірі 6550 грн. 00 коп. провадження припинити.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Люш Віталія Володимировича (04201 м. Київ, вул. Бережанська, буд. 14, кв. 47, ідентифікаційний номер ) на користь Фізичної особи-підприємця Огородник Олени Олексіївни (098 Київська область, Тетіївський район, с. Теліжинці, вул. 60-річчя Жовтня, ідентифікаційний номер ) 351 (триста п'ятдесят одну) грн. 71 коп. інфляційного збільшення боргу, 43 (сорок три) грн. 07 коп. - 3 % річних, 1732 (одну тисячу сімсот тридцять дві) грн. 20 коп. судового збору.

4. В частині позовних вимог про стягнення пені в сумі 377 грн. 93 коп. та 3 % річних в сумі 2 грн. 15 коп. відмовити

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.01.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.