КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2015 р. Справа№ 910/15409/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Савін О.О. - представник за дов. №5854 від 15.12.2014р.;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська гірничо-металургійна компанія"

на рішення Господарського суду м. Києва від 23.10.2014 р.

у справі № 910/15409/14 (головуючий суддя: Суддя Стасюк С.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська гірничо-металургійна компанія"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

про стягнення 13 600,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Українська гірничо-металургійна компанія" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача стягнення 13 600,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.10.2014р. у позові Приватного акціонерного товариства "Українська гірничо-металургійна компанія" відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Українська гірничо-металургійна компанія" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2014р. у справі №910/15409/14 та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 8713,60 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Крім того, скаржник зазначив, що фактично понесені збитки апелянта становлять 38034,00 грн., а не 29320,34 грн. як було встановлено звітом № 01/68 від 01.07.2013 р. про незалежну оцінку вартості матеріального збитку.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 21.11.2014 р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська гірничо-металургійна компанія" було прийнято до провадження.

Представник відповідача в засідання Київського апеляційного господарського суду 15.01.2015р. не з'явився, був належним чином повідомлений про місце та час розгляду апеляційної скарги, що підтверджується поштовим повідомленням №12060860.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, відповідач не скористався належними йому процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 15.01.2015р., Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2014р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Українська гірничо-металургійна компанія" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.04.2013 р. у м. Києві по вул. Якутській сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участі автомобіля марки "МАН", державний номер ВХ 2752 ВА, під керуванням Борейко О.Б., внаслідок чого останній здійснив наїзд на виїзні ролети, що призвело до їх пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушенням водієм Борейко О.Б. Правил дорожнього руху України, останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення згідно з постановою Святошинського районного суду м. Києва від 31.05.2013 р. у справі № 759/6580/13-г.

Так, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки "МАН", державний номер ВХ 2752 ВА, станом на момент скоєння Борейком О.Б. ДТП, була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна", що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/2639234 від 10.07.2012 року. Вказаним полісом передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн.

Зважаючи на вищенаведене, 26.04.2013 р. позивач, звернувся до відповідача з заявою про настання страхового випадку. До поданої заяви було додано рахунок фактуру № СФ-0000071 від 26.04.2013 р. обслуговуючої компанії Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОББІ" на суму нанесених збитків у розмірі 38034,00 грн. за ремонт секційних промислових воріт SPU 40.

15.08.2013 р. відповідач листом за вих. № 10-11/1516 витребував додаткові документи для виплати страхового відшкодування.

Супровідним листом № 676 від 01.10.2013 р. відповідачем було направлено позивачу витребовувані ним документи.

Відповідно до звіту № 01/68 від 01.07.2013 р. про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого майну, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Якутська, 7-А, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Експертум-АВЕ" вартість матеріального збитку в результаті його пошкодження при ДТП складає 29 320,40 грн.

На підставі проведеної незалежної оцінки майна та приймаючи до уваги ліміт відповідальності відповідача та розмір франшизи, які передбачені полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/2639234 від 10.07.2012 р., а також зменшення страхового відшкодування на суму податку на додану вартість 20% в розмірі 4886,74 грн., відповідачем було здійснено оплату страхового відшкодування на користь позивача в сумі 23 433,66 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 0053124 від 11.10.2013 р. на суму 23 433,66 грн. (наявне в матеріалах справи).

05.11.2013 р. позивачем на адресу відповідача подано заяву про проведення доплати в розмірі 14 600,40 грн.

08.11.2013 р. відповідачем надана відповідь на заяву від 05.11.2013 р., в якій зазначалося, що вартість пошкодженого майна було визначено відповідачем відповідно до звіту незалежної експертної організації і становить 24 433,66 грн. Зазначена сума була зменшена на розмір передбаченої умовами полісу АВ/2639234 від 10.07.2012 р. франшизи (1000 грн.). Крім того, відповідач зазначив, що рішення щодо розміру страхового відшкодування може бути переглянуто у випадку надання позивачем документів, що підтверджують вартість відновлювальних робіт з ремонту та факт оплати таких робіт.

У зв'язку з повторним зверненням позивача із заявою про доплату страхового відшкодування, до якої було додано Акт здачі-прийняття робіт від 05.02.2014 р., страховиком було прийнято рішення про доплату розміру податку на додану вартість у сумі 4886,74 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 0033326 від 21.07.2014 р. на суму 4886,74 грн. (наявне в матеріалах справи).

Так, позовні вимоги мотивовані тим, що у зв'язку з недоплатою коштів по страховому у відшкодуванню у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 13 600,00 грн.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" здійснило виплату страхового відшкодування на користь Приватного акціонерного товариства "Українська гірничо-металургійна компанія" у розмірі 28 320,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 0053124 від 11.10.2013 р. на суму 23433,66 грн. та платіжним дорученням № 0033326 від 21.07.2014 р. на суму 4 886, 74 грн.,

Враховуючи визначені полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/2639234 від 10.07.2012 розмір ліміту відповідальності та франшизи (1000,00 грн.), суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивачем у повному обсязі було виплачено страхове відшкодування в розмірі 28320,40 грн. (29320,40 грн. (загальний розмір матеріальної шкоди) - 1000,00 грн. (сума франшизи)).

Так, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що фактично понесені збитки апелянта становлять 38034,00 грн., а не 29320,34 грн. як було встановлено звітом № 01/68 від 01.07.2013 р. про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, оскільки позивач в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів оціненої шкоди саме в сумі 38034,00 грн.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що надані позивачем акти виконаних робіт не є належним доказом в частині вимог до Страхової компанії оскільки вони:

- не є оціненою шкодою в розумінні Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні;

- не містять розрахунок коефіцієнту фізичного зносу (20%) відповідно до Методики оцінки майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003р. №1891.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2014р. у справі №910/15409/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Українська гірничо-металургійна компанія" - задоволенню не підлягають.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська гірничо-металургійна компанія" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2014р. у справі №910/15409/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/15409/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун