РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23163/14 12.01.15

За позовом Фізичної особи - підприємця Галамбіци Алли Іванівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЄВІК"

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮБК ПЛЮС"

про стягнення 31 444, 58 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники сторін:

Від позивача: Багара М.Ю. - по довіреності № б/н від 12.11.2014р.

Від відповідача: не з'явились

Від третьої особи не з'явились

Обставини справи :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Фізичної особи - підприємця Галамбіци Алли Іванівни про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЄВІК" 31 444, 58 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору №04/13 від 01.04.2014р. не розрахувався за поставлену продукцію - цукерки.

Ухвалою від 24.10.2014 порушено провадження у даній справі. Розгляд призначено на 19.11.2014р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2014р. залучено до участі у справі третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮБК ПЛЮС".

У зв'язку з залученням до участі у справі третьої особи та неявку в судове засідання представника відповідача розгляд справи було відкладено на 03.12.2014р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.12.2014р., відповідно до ст. ст. 69, 77 Господарського процесуального кодексу України, було продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 12.01.2015р.

В даному судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились. Заяв, клопотань від представників відповідача та третьої особи на адресу суду не надходило.

Відповідач та третя особа належним чином повідомлені про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, адже відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18: особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, судом були вжиті усі належні заходи для повідомлення відповідача про місце, дату та час проведення судового засідання, шляхом надсилання поштової кореспонденції на адресу визначену за матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні 12.01.2014р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2014р. між Фізичною особою-підприємцем Галамбіца Аллою Іванівною з однієї сторони (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АРЄВІК» (далі - покупець) з іншої сторони було укладено договір купівлі-продажу № 04/13.

За умовами договору, Постачальник зобов'язується відповідно до умов цього Договору передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію (надалі - товар) в порядку та на умовах, визначених даним Договором.

Пунктом 8.1. договору визначено, що даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до моменту його остаточного виконання сторонами, але не пізніше 31.12.2014р.

Відповідно до п. 1.2. договору, найменування товару, його кількість та якісні показники, ціна товару за одиницю та по позиціях, а також загальна вартість товару, поставка якого буде здійснюватися у відповідності до цього Договору, вказуються у рахунку, видатковій накладній Постачальника.

Згідно з п. 2.1. договору, якість товару повинна відповідати ДСТУ, ТУ та гігієнічним нормам на такий товар.

Розділом третім договору сторони погодили ціну товару та умови розрахунку, відповідно до якого:

3.1. Ціна, кількість, асортимент товару визначається у національній валюті України (додаток до договору №1) та вказуються в накладних.

3.2. У випадку зміни цін на продукцію Постачальник зобов'язаний попередньо повідомити Покупця за 14 (чотирнадцять) календарних днів до поставки продукції.

3.3. Вартість Договору визначається як сума накладних на товар, переданий Покупцю.

3.4. Оплата отриманого товару здійснюється Покупцем 100% передоплатою на підставі виставленого Постачальником рахунку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок. Допускається післяплата.

3.5. Моментом оплати вважається дата надходження коштів на поточний рахунок Постачальника.

За умовами договору, поставка товару здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту узгодження сторонами замовлення на поставку, та після повної оплати товару.

Поставка товару здійснюється через Транспортно-експедиційну компанію ТОВ «Ваш час» за рахунок Постачальника зі складу Постачальника на склад ТОВ «Ваш час» м. Запоріжжя (п. 4.2. договору).

Згідно з п. 4.3., передача товару Покупцю оформляється шляхом підписання видаткової накладної.

Моментом передачі (поставки) товару вважається момент підписання відповідних документів сторонами чи їх представниками в місці відвантаження товару (п. 4.4. договору).

Відповідно до п. 4.5. договору, право власності на товар, а також всі ризики пошкодження та/чи втрати товару переходять від постачальника до Покупця в момент передачі (поставки) товару.

Положеннями п. 4.7. договору, замовлення на поставку надається Покупцем у письмовій або усній формі не менш ніж за 10 календарних днів до запланованого строку поставки.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що згідно вантажної декларації ХТ 0153269 від 10.04.2014р. постачальником було відвантажено та відправлено ТОВ «Ваш Час» відповідачеві 468 кг. цукерок на загальну суму 31 444,58 грн. в асортименті згідно накладної № НВ 0053 від 09.04.2014р.

Як зазначає позивач вказаний товар був отриманий представником відповідача за довіреністю від 14.04.2014р., проте з часу отримання товару покупець свої зобов'язання щодо оплати за отриманий товар не виконав.

У зв'язку з вищевикладеним Фізична особа-підприємець Галамбіца Алла Іванівна просить стягнути на її користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЄВІК» заборгованість за поставлений товар в розмірі 31 444,58 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також необхідність виконання взятого на себе зобов'язання передбачена вимогами ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом.

У відповідності до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України також передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Зобов'язання, відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, можуть виникати, зокрема, із договорів та інших правочинів.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України також передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Зобов'язання, відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, можуть виникати, зокрема, із договорів та інших правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Проте проаналізувавши матеріали справи суд встановив, що як вбачається з Вантажної декларації № ХТ 0153269 від 10.04.2014р., зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЄВІК» зазначена декларація підписана Демянчуком І.Ю., при цьому позивачем надано копію доручення від 14.04.2014р., відповідно до якого директор Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЄВІК» - Малий В.В. надає право на отримання товару на фірмі перевізника «Ваш час» - Дем'янчуку І.Ю.

Відповідно до ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 239 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Юридична особа відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів і закону.

Особа, яка є представником, повинна мати належним чином посвідчені повноваження.

Таким чином, право на представництво юридичної особи пов'язане з наявністю акта органу управління юридичної особи, котрим ця юридична особа наділяє посадову особу повноваженнями вчиняти певні юридичні дії.

При цьому до позовної заяви не додано належних доказів, які б свідчили про те, що Дем'янчук І.Ю. наділений достатнім обсягом повноважень для того, щоб підписувати вказану вантажну декларацію, оскільки згідно ч. 1 ст. 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи.

Окрім того, при здійсненні операції на одержання матеріальних цінностей має складатися довіреність, форма якої затверджена наказом Мінфіну України від 16.05.96 р. N 99 "Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей" (у редакції чинній на момент укладення договору).

Проте, вказана довіреність, яка міститься в матеріалах справи не відповідає встановленій формі, а тому виходячи із зазначеного, суд не може дійти однозначного висновку, що вантажна декларація № ХТ 0153269 від 10.04.2014р. підписана особою, яка має право її підписувати.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, ?

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.01.2015р.

Суддя Трофименко Т.Ю.