ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 р. Справа № 923/1932/14

Господарський суд Херсонської області у складі судді Александрової Л.І. при секретарі Кудак М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом приватного спеціалізованого монтажно-налагоджувального підприємства "Газкотлоспецмонтажналадка", м. Херсон

до комунального підприємства "Бериславтеплокомуненерго", м. Берислав Херсонської області

про стягнення 73829 грн. 59 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача - Кононова Ю.В. представник, дов. від 20.11.2014 року;

від відповідача - не прибув.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення після закінчення розгляду справи.

Приватне спеціалізоване монтажно-налагоджувальне підприємство "Газкотлоспецмонтажналадка" (позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до комунального підприємства "Бериславтеплокомуненерго" (відповідач) про стягнення 73829 грн. 59 коп., з яких 60000 - основний борг, 12000 грн. - інфляційні втрати, 1829 грн. 59 коп. - 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст.ст. 526, 625, 837, 853, 882 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 15 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 05.01.2015 р. порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 21 січня 2015 р.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали (а.с. 36), але явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, витребувані судом документи не надав.

Неявка представника відповідача у судове засідання господарського суду не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд

в с т а н о в и в:

Між приватним спеціалізованим монтажно-налагоджувальним підприємством "Газкотлоспецмонтажналадка" та комунальним підприємством "Бериславтеплокомуненерго" було укладено договір підряду № 243 від 10.08.2012 року, відповідно до якого підрядник зобов'язався належним чином виконати поточний ремонт котла № 2, рег. №с 0309 марки КБН-ГЗ, 15М, в котельні № 4 м. Берислав, а замовник в свою чергу зобов'язується прийняти та своєчасно сплатити виконані роботи на умовах визначених цим договором.

Згідно із п. 2.1 Договору, загальна вартість робіт відповідно договірної ціни, є невід'ємною частиною Договору, складає 60000 грн.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами по акту виконаних робіт, форма КБ-2в, КБ-3, яка підписується сторонами на протязі 3-х календарних днів з моменту передачи актів замовнику.

На підставі п.5.1 Договору сторонами підписано акт приймання будівельних робіт за січень 2013 р. № 1/243 від 14.01.2013 р. (а.с. 23-27), який свідчить про факт виконання робіт позивачем та приймання їх відповідачем.

Позивач належним чином виконав свої зобов'язання за Договором.

Проте, в порушення умов договору, відповідач не розрахувався за виконані роботи, хоча претензій по виконанню позивачем взятих на себе зобов'язань у сторін не виникало.

21.11.2013 р. позивач на адресу відповідача скерував претензію щодо сплати вартості послуг за виконані роботи за вих. № 368 .

Факт надсилання та отримання претензії відповідачем підтверджується копією опису вкладення у цінний лист від 28.11.2013 р. та копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з проставленою датою та підписом уповноваженої особи про одержання (а.с. 32).

Однак відповіді на претензію відповідач не надіслав, борг не сплатив.

Отже, у відповідача існує заборгованість в сумі 60000 грн., яка до цього часу не погашена, що підтверджується бухгалтерською довідкою (а.с.33).

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У зв'язку з цим вимога про стягнення суми основного боргу - 60000 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми позивач нарахував відповідачу за прострочення виконання грошового зобов'язання 1829 грн. 59 коп. 3% річних та 12000 грн. інфляційних втрат.

Суд за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі «Ліга-Закон» перевірив розрахунок нарахованих відповідачу 3% річних та встановив, що він здійснений позивачем арифметично та методологічно вірно.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення 1829 грн. 59 коп. 3% річних відповідають наведеним нормам, є обґрунтованими та в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення інфляційних нарахувань є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору. Індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 12000 грн. втрат від інфляційних процесів, суд зазначає наступне.

Згідно абзацу 2 пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць; відтак прострочення платежу за період часу, менший за місяць, не тягне за собою інфляційних нарахувань.

Аналогічна позиція викладена і у постанові Вищого господарського суду України від 05.04.2011 р. № 23/466 та листі Верховного Суду України „Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 р. № 62-97р.

З розрахунку наданого позивачем до позовної заяви вбачається, що нарахування інфляційних втрат здійснено за період з 23.12.2013 р. по 29.12.2014 р. (а.с. 30).

Отже, прострочення оплати відповідачем у грудні 2013 року тривало менше місяця, у зв'язку з чим підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат за грудень 2013 року відсутні.

Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у сумі 11700 грн., в решті має бути відмовлено.

За правилами ч. 1 ст. 32, ст. 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду зазделегіть встановленої сили.

Таким чином, дослідивши матеріали даної справи, оцінивши відповідно до вимог ст. 43 ГПК України надані сторонами докази та проаналізувавши їх згідно з вимогами діючого законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. До стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 60000 грн. заборгованості за виконані роботи, 1829 грн. 59 коп. 3% річних та 11700 грн. інфляційних втрат.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

У пункті 4.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" висловлено правову позицію згідно якої зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача. Або у разі коли в позові відмовлено, але з обставин справи вбачається, що спір доведено до судового розгляду внаслідок ухилення відповідача від розгляду претензії позивача, якщо вона пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то судовий збір також покладається на відповідача.

Згідно вказаної вище правової позиції, суд покладає судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1827 грн. на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з комунального підприємства "Бериславтеплокомуненерго" (74300, Херсонська область, Бериславський район, м. Берислав, вул. Луначарського, буд. 1, ідентифікаційний код 21306772) на користь приватного спеціалізованого монтажно-налагоджувального підприємства "Газкотлоспецмонтажналадка" (73000, м. Херсон, вул. 49 Гвардійської дивізії, буд. 2, корпус 4, кв. 130, ) - 60000 грн. основного боргу, 1829 грн. 59 коп. 3% річних, 11700 грн. інфляційних втрат, 1827 грн. витрат по сплаті судового збору.

3.В задоволенні решти позову відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22.01.2015 р.

Суддя Л.І. Александрова