ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2015 р.Справа № 922/5554/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ", м. Одеса
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вента-Трейд", м. Сєвєродонецьк
про про визнання недійсним договору та стягнення 243 010,74грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд визнати договір підряду № 91 від 03.02.2014р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Одеська ТЕЦ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вента-Трейд" недійсним, стягнути з відповідача суму безпідставно отриманих коштів в розмірі 243 010,74грн., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Також позивач 12.01.2015р. звернувся до суду з клопотанням, в якому просить суд залучити в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державну фінансову інспекцію в Одеській області.

Розглянувши дане клопотання, суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть бути залучені до участі у справі за клопотанням сторони до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Дослідивши матеріали справи, клопотання позивача, судом вбачається, що позивач не довів суду, яким чином прийняття рішення у справі вплине на права або обов'язки Державної фінансової інспекції в Одеській області, у зв'язку з чим відмовляє в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державну фінансову інспекцію в Одеській області.

Частиною 1 ст. 1 Закону України № 1632-VII від 12.08.2014р. "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", який набрав чинності 20.08.2014р., змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних, зокрема, господарським судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції. Розгляд відповідних справ здійснюється господарськими судами, що визначаються Головою Вищого господарського суду України.

Розпорядженням голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014р. № 28-р "Про зміну територіальної підсудності господарських справ" визначено, що розгляд справ підсудних господарському суду Луганської області, розташованому в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється господарським судом Харківської області.

За таких обставин, розгляд справи здійснюється господарським судом Харківської області.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав 12.01.2015р. письмові пояснення, в яких позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у призначене судове засідання не заявився.

До господарського суду Харківської області повернулась ухвала про порушення провадження у справі, яка направлялась на адресу відповідача та повернута підприємством зв'язку посиланням на відсутність адресата.

Відповідно до ст.64 Господарського процесуального кодексу України та постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і повернуто з посиланням на відсутність адресата, то вважається, що адресат повідомлений про час та місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення позивача та відповідача про дату, час та місце розгляду справи, проте останні не скористалися своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що суд обмежений двомісячним строком розгляду спору, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представників позивача та відповідача за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

03.02.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Одеська ТЕЦ" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вента Трейд" (відповідач) було укладено договір підряду № 91 (далі договір), відповідно до умов якого позивач доручив, а відповідач зобов'язався на свій ризик виконати відповідно до умов договору роботи з підготовки живильних трубопроводів високого тиску 2-ї черги КТЦ з контролю металу для продовження строків експлуатації, а позивач прийняти роботи та сплатити їх вартість.

Роботи виконуються з матеріалів позивача (п.2.2 договору).

За умовами п.6.1 відповідач зобов'язався почати виконання робіт протягом трьох робочих днів з моменту виконання п.5.3.1 договору, та закінчити виконання робіт до 30.03.3014р. (п.6.3 договору).

Пунктом 5.3.1 договору, сторони погодили порядок здійснення оплат, а саме позивач зобов'язався здійснити передоплату в розмірі 50% від суми договору протягом 10 банківських днів з моменту підписання договору.

Остаточний розрахунок позивач проводить з відповідачем протягом 10 банківських днів з моменту підписання акту здачі-приймання виконаних робіт в розмірі 50% суми договору (п.5.3.2 договору).

Відповідно до акту виконаних робіт за договором підряду позивач здійснив оплату виконаних робіт в розмірі 222 985,60грн., що підтверджується платіжними дорученнями, наявними у справі. Окрім того, позивач, згідно акту про використання давальницької сировини від 28.02.2014р. надав відповідачу матеріалів на суму 20 025,14грн.

В матеріалах справи міститься акт приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2014р. на загальну суму 243 010,74грн., який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками. З боку відповідача акт підписано без будь-яких зауважень та заперечень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на те, що між сторонами було укладено договір підряду № 91 від 03.02.2014р., однак відповідач фактично не виконував роботи за спірним договором, тому на думку позивача, сторони при укладанні цього договору не мали наміру створити правові наслідки на момент їх вчинення, даний договір не був спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та обов'язків сторін та не створив цивільно-правових наслідків, тому вважає укладений договір підряду фіктивним, у зв'язку з чим просить суд визнати договір підряду недійсним на підставі ч.2 ст.234 Цивільного кодексу України та стягнути з відповідача кошти в розмірі 243 010,74грн., як безпідставно набуті.

При цьому доказів, на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свій позов, суду надано не було, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Єдиним доказом, в обґрунтування своєї правової позиції по справі позивач зазначає акт Державної фінансової інспекції в Одеській області № 05-11/174 від 30.09.2014р., складений за результатами проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства "Одеська теплоелектроцентраль" за період з 01.10.2011р. по 30.06.2014р.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Акт перевірки Державної фінансової інспекції може бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами (зокрема - пред'явлення відповідного позову до суду), однак, не позбавляє відповідну особу процесуального обов'язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

Згідно із ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання договору недійсним.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 243 010,74грн., суд зазначає, що дана позовна вимога є похідною від позовної вимоги щодо визнання договору підряду недійсним.

Враховуючи недоведеність позивачем підстав щодо визнання договору підряду недійсним, відмову позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 243 010,74грн. також є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судового збору суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України відповідно до якої судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.6, 11, 203, 215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 20.01.2015 р.

Суддя Т.А. Лавренюк