КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2015 р. Справа№ 910/17122/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Головка П.В. - дов. №1089-06-1 від 01.12.2014 р.

від відповідача Гриба Ю.М. - дов. №09-32/94 від 11.02.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства

«Акціонерний промислово-інвестиційний банк»

на рішення господарського суду міста Києва

від 28.10.2014 р. (суддя Полякова К.В.)

у справі №910/17122/14

за позовом Фонду соціального страхування від нещасних випадків на

виробництві та професійних захворювань України

(далі - Фонд)

до Публічного акціонерного товариства

«Акціонерний промислово-інвестиційний банк»

(далі - ПАТ «Промінвестбанк»)

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.10.2014 р. у справі №910/17122/14 позов задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Промінвестбанк» на користь Фонду 1 410 410,96 грн. пені, штраф у розмірі 2 000 000,00 грн., 1 035 894,75 грн. інфляційної складової боргу. В іншій частині позову відмовлено. Крім того, стягнуто з ПАТ «Промінвестбанк» в дохід Державного бюджету України 73 080,00 грн. судового збору.

Не погодившись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржене рішення є незаконним та необґрунтованим, в процесі розгляду справи суд першої інстанції припустився порушень норм матеріального права, неповно встановив обставини справи. За твердженнями апелянта, прострочення платежу відповідача відбулось за умови прострочення кредитора, що на підставі ст. 232 ГК України звільняє відповідача від відповідальності. На думку апелянта, за прострочення платежу за договором може бути стягнуто штрафні санкції (пеня, штраф), сукупно розмір яких не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, оскільки такий розмір встановлено законом як граничний тощо.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 р. апеляційну скаргу ПАТ «Промінвестбанк» прийнято до провадження в складі колегії суддів: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М. та призначено розгляд справи на 29.12.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.12.2014 р., з огляду на нез'явлення в судове засідання представника позивача, розгляд справи відкладено на 27.01.2015 року.

В судовому засіданні представник апелянта доводи скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржене рішення за наведених в скарзі підстав скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, оскаржене рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, Фонд звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «Промінвестбанк» про стягнення, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, 4 630 293,12 грн., з яких: 1 410 410,96 грн. - пеня за порушення зобов'язань з повернення депозиту; 1 219 882,16 грн. - інфляційні втрати; 2 000 000,00 грн. - штраф за порушення зобов'язання понад 10 днів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення господарського суду міста Києва від 06.06.2014 р. у справі №910/5320/14, яке набрало законної сили 05.08.2014 р. та яким стягнуто з ПАТ «Промінвестбанк» на користь Фонду 20 000 000,00 грн. безготівкових грошових коштів, 646 575,35 грн. пені за період з 21.03.2014 р. по 30.05.2014 р. та 660 000,00 грн. інфляційних втрат за квітень 2014 року, фактично виконано відповідачем лише 24.09.2014 р., а відтак з останнього підлягає стягненню пеня за період з 31.05.2014 р. по 23.09.2014 р. в розмірі 1 410 410,96 грн., інфляційні втрати за травень, червень, липень та серпень 2014 року в розмірі 1 219 882,16 грн. Крім цього, позивачем заявлено про стягнення з відповідача на підставі п. 5.2 укладеної між сторонами генеральної депозитної угоди №82-Ф-11/20-1236/2-2 від 04.05.2011 р. (далі - Угода) 2 000 000,00 грн. штрафу тощо.

Суд першої інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про обґрунтованість частини позовних вимог й прийняв рішення про їх часткове задоволення.

Так, задовольняючи позов частково, місцевий суд посилався на те, що внаслідок порушення відповідачем строків повернення депозитного вкладу за умовами Угоди, у ПАТ «Промінвестбанк» виникло зобов'язання зі сплати пені за несвоєчасне повернення депозитного вкладу. Оскільки рішенням господарського суду міста Києва від 06.06.2014 р. у справі №910/5320/14 з ПАТ «Промінвестбанк» стягнуто пеню за несвоєчасне повернення депозитного вкладу за період з 21.03.2014 р. по 30.05.2014 р., а фактичне повернення депозитного вкладу відповідачем здійснено 24.09.2014 р., суд першої інстанції вважав позовні вимоги про стягнення пені за період з 31.05.2014 р. по 23.09.2014 р. в сумі 1 410 410,96 грн. нормативно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Одночасно суд визнав правомірною вимогу позивача про стягнення з відповідача передбаченого п. 5.2. Угоди 2 000 000,00 грн. штрафу. Натомість не погодився із розрахунком позивача інфляційних втрат, відтак здійснивши власний розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції за травень, червень, липень та серпень 2014 року дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині на суму 1 035 894,75 грн. тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду міста Києва від 06.06.2014 р. у справі №910/5320/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду України від 05.08.2014 р., позовні вимоги Фонду до ПАТ «Промінвестбанк» про повернення депозитного вкладу задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Промінвестбанк» на користь позивача 20 000 000,00 грн. безготівкових грошових коштів, 646 575,35 грн. пені за період з 21.03.2014 р. по 30.05.2014 р. та 660 000,00 грн. інфляційних втрат.

Згаданим рішенням суду встановлено, що 04.05.2011 р. між ПАТ «Промінвестбанк» (банком) та Фондом (клієнтом) укладено Угоду, за умовами п. 1.1 якої позивач перерахував, а відповідач прийняв на відкритий на ім'я позивача на визначених Угодою та додатковими угодами до неї умовах депозитний рахунок тимчасово вільні кошти, в тому числі резервні кошти в національній валюті. На виконання умов 1.2 Угоди банк відкрив на ім'я клієнта рахунок №941. На підставі п. 4.1 Угоди вона набирає чинності з моменту підписання її сторонами та діє до 31.12.2011 року.

Додатковою угодою №20-0572/2-2 від 20.02.2014 р. до Угоди сторони погодили продовження терміну розміщення безготівкових грошових коштів клієнта на передбаченому п. 1.2 Угоди депозитному рахунку в сумі 20 000 000,00 грн. на строк до 20.03.2014 року.

На суму вкладу відповідач нараховує проценти в розмірі 9% річних в порядку, визначеному п. 6.3 Угоди (п. 3 додаткової угоди №20-0572/2-2 від 20.02.2014).

Відповідно до пп. 6.3.1 п. 6.3 Угоди, в редакції додаткової угоди №20-1861/2-2 від 31.05.2012 р. до Угоди, проценти нараховуються і перераховуються на рахунок позивача щомісячно протягом одного банківського дня, наступного за звітним місяцем і в день повернення вкладу.

З огляду на те, що строк розміщення безготівкових грошових коштів позивача на депозитному рахунку в сумі 20 000 000,00 грн. за умовами Угоди закінчився, й відповідач в установлений п. 2 додаткової угоди №20-0572/2-2 від 20.02.2014 р. строк кошти позивачу не повернув, господарський суд своїм рішенням від 06.06.2014 р. (справа №910/5320/14) стягнув з ПАТ «Промінвестбанк» заборгованість перед позивачем щодо повернення вкладу в судовому порядку, в тому числі й пеню за період з 21.03.2014 р. по 30.05.2014 р. із суми неповернутого вкладу та інфляційні втрати за квітень 2014 року.

Апеляційний господарський суд вважає, що наведені факти в силу ч. 2 ст. 35 ГПК України мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено представником відповідача, лише 24.09.2014 р. відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 21 306 575,35 грн., які з нього стягнуто рішенням господарського суду міста Києва від 06.06.2014 р. у справі №910/5320/14. Таким чином, згадане рішення суду ПАТ «Промінвестбанк» виконало лише 24.09.2014 року.

На підставі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, які передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ст. 1058 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом (ст. 1074 ЦК України).

Зобов'язанням на підставі ч. 1 ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями ст.ст. 525, 526, 527 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Аналогічні приписи містяться й в ст. 193 ГК України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням визначених змістом зобов'язання умов (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений договором або законом строк (ст. 612 ЦК України).

Укладена між сторонами Угода є договором банківського вкладу, укладеним на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого нею строку, тобто позивачем здійснено вклад грошових коштів на певний строк.

Відповідно до додаткової угоди №20-0572/2-2 від 20.02.2014 р. до Угоди, строк дії Угоди сплив 20.03.2014 р., а відтак відповідач був зобов'язаний повернути позивачу депозитний вклад та нараховані проценти в розмірі 9% річних в порядку, визначеному п. 6.3 Угоди, не пізніше 20.03.2014 року.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій на підставі ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 та ч. 6 ст. 232 ГК України, ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Так, приписами ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пеня є неустойкою, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Передбачений ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється на підставі ст. 3 цього Закону від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам приписами ч. 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинним законодавством не встановлено для учасників господарських відносин обмежень щодо можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із встановленою ст. 627 ЦК України свободою договору, адже сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавством не забороняється одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені, які є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності

Так, положеннями п. 5.2 Угоди сторони погодили, що за порушення взятих на себе зобов'язань з повного або часткового повернення суми депозиту та своєчасної сплати процентів на депозит, відповідач зобов'язався сплатити на користь позивача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент порушення, від суми невиконаного зобов'язання за кожний день прострочення, а за прострочення понад десять днів додатково штрафу в розмірі 10% вказаної суми.

З огляду на наведене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені за період з 31.05.2014 р. по 23.09.2014 р. в сумі 1 410 410,96 грн. та штрафу в сумі 2 000 000,00 грн. є нормативно обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за травень, червень, липень та серпень 2014 року в розмірі 1 219 882,16 грн., проте суд першої інстанції, здійснивши власний розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції за цей період вважав, що сума цих інфляційних втрат становить 1 035 894,75 грн.

Доводи апелянта про те, що прострочення платежу відповідача відбулось за умови прострочення кредитора, що на підставі ст. 232 ГК України звільняє відповідача від відповідальності, не заслуговують на увагу, адже обов'язок по поверненню депозитного вкладу у відповідача виник у встановлений Угодою строк, а саме 20.03.2014 р., а не в момент відкриття виконавчого провадження з виконання рішення господарського суду міста Києва від 06.06.2014 р. у справі №910/5320/14 тощо.

Твердження скаржника щодо того, що за прострочення платежу за договором може бути стягнуто штрафні санкції (пеня, штраф), розмір яких сукупно не перевищує подвійної облікової ставки НБУ - такий розмір встановлено законом як граничний, також є безпідставним та необґрунтованим, адже законом обмежено подвійною обліковою ставкою НБУ вимоги щодо стягнення пені, натомість обмежень щодо сукупного розміру пені й штрафу законом не встановлено.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2014 р. у справі №910/17122/14 - без змін.

Матеріали справи №910/17122/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун