ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2015 р.Справа № 922/5337/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" ДП "НАЕК "Енергоатом", м. Київ;
до Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут "Техностандарт", м. Харків;
про стягнення 253.548,66 грн.
за участю представників:

позивача - Клименко Н.С., довіреність № 179/10 від 03.09.2014 р.;

відповідача - Ковеза О.Г., довіреність від 14.01.2015 р.; Жукова Н.Д., довіреність від 12.01.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

18.11.2014р. позивач ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" ДП "НАЕК "Енергоатом" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут "Техностандарт" про стягнення штрафних санкцій за договором у розмірі 253.548 грн. 66 коп.

В обґрунтування позову позивач посилається на несвоєчасну поставку відповідачем продукції за договором поставки від 17.05.2013 р. № 11-16-1-13-1115, - за видатковими накладними № НТ-0000070 від 25.12.2013 р. на суму 349.944,00 грн. (а.с. 33), № НТ-0000071 від 26.12.2013 р. на суму 215.251,20 грн. (а.с. 36) та № НТ-0000009 від 26.02.2014 р. на суму 1.134.456,00 грн. (а.с. 30), що на думку позивача є підставою для застосування санкцій передбачених п.7.2. договору, яким установлено, що за порушення строку поставки продукції за договором постачальник зобов'язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення, але не більше 30% вартості несвоєчасно поставленої продукції; за прострочення поставки продукції понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції. В якості правових підстав вказує норми ст.526, ч.1 ст. 530, ст. 629 ЦК України та ст. ст. 20, 193, 222, 230, 232 ГК України.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримує повністю та наполягає на його задоволенні, з підстав викладених у позові.

Відповідач проти позову заперечує з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву (в порядку ст. 59 ГПК України) від 13.01.2015 р. вх. № 745 (а.с. 99-101). Зокрема, відповідач стверджує, що строк поставки відповідної продукції було змінено самим позивачем, і тому пропуску строку, а отже і підстав для нарахування неустойки, немає. Представники відповідача в судовому засіданні просять з цих підстав відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні 15.01.2015 р. оголошено перерву до 11 год. 00хв. 19.01.2015 р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд установив наступне.

Між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки від 17.05.2013 № 11-16-1-13-1115 (т.І а.с. 21-25). Згідно із п. 1.1 договору постачальник зобов'язався в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити запасні частини до турбін, виробництва ПАТ "Полтавський турбомеханічний завод", Україна (Продукція) для ВП "Рівненська АЕС" та ВП "Хмельницька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", а покупець зобов'язався в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити продукцію. Пунктом 1.2 договору передбачено, що найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура і ціни зазначені в специфікаціях (далі - специфікації, т.І а.с. 26, 27), які є невід'ємною частиною Договору. Згідно із п. 3.1 договору сума договору становить 1.699.651,20 грн.

Відповідно до п. 5.1 договору, строк поставки продукції зазначений в специфікаціях. Згідно із специфікаціями № 1, 2 до договору термін поставки - протягом 6 місяців з дати укладання договору (до 18.11.2013).

09.07.2013р. позивачем було повідомлено про необхідність "призупинення" виготовлення запасних частин за договором поставки від 17.05.2013 № 11-16-1-13-1115 до затвердження рішення про визнання контрагента підприємства - виробника продукції (АТ "Полтавський турбомеханічний завод") корпоративним постачальником ДП НАЕК "Енергоатом" (факсограма від 09.07.2013 р. вих. № 041-29/ф-2215, т.І а.с. 102).

01.10.2013р. відповідно до внутрішніх нормативних документів ДП НАЕК "Енергоатом" було ухвалено рішення №РШ-П 0.46.100-13 про затвердження Виробника продукції - АТ "Полтавський турбомеханічний завод", у якості постачальника ДП НАЕК "Енергоатом" з правом виготовлення запчастин до турбіни К-100-60/3000. (факсограма від 06.11.2013 р. № 041-29/ф-3583, т.І а.с. 104).

19.11.2013р. відповідно до внутрішніх комунікацій позивач, листами №9874/42 (до Хмельницької АЕС, т.І а.с. 106) та № 9875/42 (до Рівненської АЕС, т.І а.с. 107), звернувся із запитом про можливість перенесення строків постачання продукції за договором поставки.

27.11.2013р. відокремленим підрозділом Хмельницька АЕС, було узгоджено перенесення строків постачання продукції за вказаним договором до 30.12.2013р. (№61-9027 від 27.11.2013р., т.І а.с. 109) та 20.11.2013р. відокремленим підрозділом Рівненська АЕС, було узгоджено перенесення строків постачання продукції за вказаним договором до 30.12.2013 р. (№ 041- 29/Ф-3727 від 20.11.2013 р., т.І а.с. 108).

У зв'язку з тим, що мало місце зупинення виготовлення продукції з ініціативи позивача (більше ніж два місяці) - а строки виготовлення продукції, крім іншого, передбачають необхідність дотримання технології виробництва продукції, відповідач звернувся до позивача щодо відстрочення термінів постачання продукції у частині (лист від 25.12.2013 р. вих. № 716-735, т.І а.с. 110).

27.12.2013 р. позивач, листом №11292/42 звернувся до відокремленого підрозділу Рівненська АЕС, про можливість перенесення строків постачання продукції за вказаним договором (т.І а.с. 111).

27.12.2013 р. відокремленим підрозділом Рівненська АЕС, було узгоджено перенесення строків постачання продукції за вказаним договором до 28.02.2014 р. (факсограма № 041-29/Ф-4221 від 27.12.2013 р., т.І а.с. 112).

30.12.2013р. позивач ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" ДП "НАЕК "Енергоатом" листом №11356/42 повідомила відповідача ПАТ «НДІ Техностандарт» про пролонгацію терміну дії договору поставки від 17.05.2013р. №11-16-1-13-1115 до 31.03.2014р. (т.І а.с. 119).

Відповідно до видаткових накладних №НТ - 0000070 від 25.12.2013 (на суму 349.944 грн. 00 коп.), №НТ - 0000071 від 26.12.2013 (на суму - 215.251 грн. 20 коп.), № НТ - 0000009 від 26.02.2014 (на суму - 1.134.456 грн. 00 коп.) постачальником здійснено поставку продукції за договором на загальну суму 1.699.651,20 грн, (т.І а.с. 28-36).

Пунктом 7.2. договору установлено, що за порушення строку поставки продукції за договором постачальник зобов'язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення, але не більше 30% вартості несвоєчасно поставленої продукції; за прострочення поставки продукції понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про прострочення відповідачем поставки продукції за договором

- за видатковою накладною №НТ-0000070 від 25.12.2013: 37 календарних днів з 19.11.2013 -25.12.2013;

- за видаткової накладної №НТ-0000071 від 26.12.2013: 38 календарних днів з 19.11.2013 - 26.12.2013;

- та за видатковою накладною №НТ-0000009 від 26.02.2014: 100 календарних днів з 19.11.2013 - 26.02.2014.,

Це на думку позивача свідчить про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку шляхом стягнення з відповідача відповідних сум пені і штрафу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч.1 ст.216 ЦК України).

З урахуванням ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) суд приходить до висновку про те, що умовою визнання законними та обґрунтованими позовних вимог позивача є доведення ним факту порушення відповідачем обов'язків за договором поставки від 17.05.2013р. №11-16-1-13-1115 до 31.03.2014р. Проте цей тягар доведення позивачем не витриманий.

З матеріалів справи вбачається, що з ініціативи позивача строк виконання зобов'язань відповідача було змінено і зобов'язання виконані ним в межах цього нового, зміненого строку.

Так листом від 30.12.2013р. №11356/42 позивач повідомив відповідача про пролонгацію договору до 31.03.2014р. При цьому зі змісту цього листа, зі змісту листа відповідача від 27.12.2013р. №724-733, а також зі змісту іншого листування з приводу строків виконання зобов'язань за договором поставки від 17.05.2013р. №11-16-1-13-1115, котре є в матеріалах справи (т.І а.с.102-112) вбачається, що в даному разі сторонами змінено саме строк поставки продукції, а не лише строк дії договору визначений п. 10.1.

Підставами для такого висновку є наступне.

По-перше, і в листі відповідача від 27.12.2013р. №724-733 і в листі позивача від 30.12.2013р. №11356/42 фактичною підставою для прийняття рішення про продовження строку дії договору вказується саме на необхідність перенесення строків виконання зобов'язань сторін (постачальника), а не про формальне продовження строків дії договору.

Більш того, в інших листах (т.І а.с.102-112), які передували листу в якому остаточно визначено відповідну дату (від 30.12.2013р. №11356/42) прямо йдеться про погодження саме термінів постачання продукції.

По-друге, і в листі відповідача від 27.12.2013р. №724-733 і в листі позивача від 30.12.2013р. №11356/42 правовою підставою для прийняття рішення про продовження строку дії договору вказується в т.ч. ст.653 ЦК України. У відповідності до положень ч.1 цієї статті у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Тобто, відповідно названої норми пролонгація договору автоматично означає пролонгацію строків виконання зобов'язань на ним.

Суд критично оцінює посилання позивача на п.12.1. договору згідно якого додаткові угоди та додатки до договору є його невід'ємною частиною і мають юридичну силу за умови укладення їх у письмовій формі, підписання їх повноважними особами і скріплення печатками обох сторін. В даному разі обидві сторони в листах про зміну строків договору (листи від 27.12.2013р. №724-733 та від 30.12.2013р. №11356/42) вказали, що ці листи є невід'ємною частиною договору поставки від 17.05.2013р. №11-16-1-13-1115. Обидва листа складені у письмовій формі, підписані повноважними представниками сторін і їх підписи скріплені печатками. Згідно ч.1 ст.181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що в даному разі з боку відповідача відсутнє порушення зобов'язання, адже постачання продукції здійснено в межах строку виконання зобов'язань визначеного сторонами (до 31.03.2014р.).

За таких обставин підстав для задоволення позовних вимог про стягнення неустойки за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань не вбачається.

Відмовляючи в позові з цих підстав суд також враховує наступне.

Навіть у разі якщо вважати, що сторонами було змінено не строк виконання зобов'язань відповідача, а лише строк дії договору, то все одно підстав для стягнення неустойки в даному випадку немає. Про це свідчить наступне.

Згідно ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

В даному разі з матеріалів наданих відповідачем вбачається, що особою винною у перенесенні строків поставки продукції є не відповідач і не його контрагенти, а позивач.

Так, саме з боку позивача виходила ініціатива про «призупинення» виготовлення продукції (т. І а.с. 102) до затвердження рішення про визнання ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» корпоративним постачальником ДП НАЕК «Енергоатом».

Такі обставини свідчать, що неможливість виготовлення продукції у цей первісно визначений договором строк знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв'язку з діями/бездіяльністю позивача, а не з діями відповідача чи його контрагентів.

Необхідність доробки кришки парової коробки, на що в т.ч. вказує позивач, як на причину пропуску відповідачем строків поставки, в дійсності істотно на строки поставки не вплинула. Так, між датою повідомлення позивача про необхідність доробки (25.12.2013р.) та датою фактичного відвантаження цього виробу (26.02.2014р.) минуло два місяці (т.І а.с. 30, 110), що є в межах обумовленого шестимісячного строку.

Юридично неспроможними також є посилання позивача на те, що лист про «призупинення» виготовлення продукції від 09.07.2013р. №041-29/ф2215 підписаний особою не уповноваженою на внесення змін до договору. Відповідно ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. В даному разі обставини справи свідчать що позивач ДП НАЕК «Енергоатом» своїми діями погодив зупинення виробництва та постачання продукції за відповідним договором до затвердження виробника корпоративним постачальником.

Не вбачається також вини відповідача в тому, що умови договору в частині строків поставки були сформульовані без урахування строків необхідних для здійснення оцінки виробника продукції.

Так, не на відповідача, а саме на позивача Стандартом ДП НАЕК «Енергоатом» від 12.11.2012р. (п.10 додаток А) покладено обов'язок контролювати, що б до умов договору була включена умова проведення оцінки виробника продукції згідно п.4.9. цього стандарту.

Немає також вини відповідача в тому, що рішення про затвердження корпоративним постачальником ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» було затверджено ДП НАЕК «Енергоатом» лише 02.10.2013р., а повідомлено про це відповідача лише 06.11.2013р. (т.І а.с. 104), тобто, менше ніж за два тижні до спливу первісно визначеного договором шестимісячного строку на постачання продукції (до 18.11.2013р.).

За таких умов, а саме за відсутності вини відповідача у недодержанні первісних строків поставки за договором та з у рахуванням ст.614 та п.6 ч.1 ст.3 ЦК України суд не вбачає підстав для покладання на відповідача відповідальності у вигляді заявленої позивачем до стягнення неустойки.

Також відмовляючи в позові суд враховує ч.4 ст.614 ЦК України, згідно якої прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно ч.1 ст. 615 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Лист від 09.07.2013р. 041-29/ф-2215 (т.І а.с.102) та інші листи відповідача, котрі містяться у справі свідчать, що позивач, по-перше, фактично відмовився прийняти належне виконання за договором поставки від 17.05.2013р. №11-16-1-13-1115, по-друге, не вчинив дій, які згідно Стандарту ДП НАЕК «Енергоатом» від 12.11.2012р. є необхідною умовою для виконання вказаного договору поставки (п.1.1. Стандарту (проведення оцінки є обов'язковим для виробників продукції для СВБ (систем важливих для безпеки АЕС))).

Крім того, підставою для відмови в позові в частині стягнення пені є те, що нарахована позивачем пеня не відповідає вимогам чинного законодавства. Так, згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях (ч.1 ст.533 ЦК України). Натомість в даному разі позивачем нарахована пеня відповідачеві за невиконання зобов'язання, яке не є грошовим (не зобов'язання по сплаті коштів, а зобов'язання по передачі іншого майна). В ст.231 ГК України (яка на думку позивача дозволяє нараховувати пеню і за невиконання не грошових зобов"язань) в дійсності не конкретизується, за порушення якого саме зобов'язання може бути стягнута названа в статті неустойка. Відтак, у системному зв'язку норми ч.3 ст.549 ЦК України та ст.231 ГК України означають, що у передбачених ст. 231 ГК України випадках до грошових зобов'язань застосовується пеня і штраф, а до зобов'язань відмінних від грошових - лише штраф.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України відповідно до якої покладає їх на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 11, 509, 627, 628, 629, 692 ЦК України, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 21.01.2015 р.

Суддя О.В. Бринцев

/Справа № 922/5337/14/