РІШЕННЯ

"21" січня 2015 р.Справа № 921/1244/14-г/9

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л.

Розглянув справу

за позовом: Приватного підприємства "Донуглеторг", вул. Пожарського, 5/5, м. Донецьк, Донецька область, 83097, поштова адреса представника: м. Тернопіль, вул. Львівська, буд. 10, кв. 5, 46009

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хоросківський цукровий завод", вул. Заводська, 1, м. Хоростків, Гусятинський район, Тернопільська область, 48240

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державне підприємство "Український транспортно-логістичний центр", вул. Предславинська, буд. 28, м. Київ, 03150

про: стягнення заборгованості в сумі 96 657,28 грн., з яких: 90 716,83 - сума основного боргу, 5 940,45 грн. - сума пені.

за участю представників сторін:

від позивача Галюлько Василь Іванович, довіреність б/н від 22.10.2014 р.

від відповідача Кулініч Тамара Миколаївна, довіреність б/н від 19.01.2015 р.

від третьої особи не з'явився

Представникам сторін в попередніх судових засіданнях роз'яснено права та обов'язки учасників судового процесу у відповідності до приписів ст.ст. 20, 22, 78, 81-1 ГПК України.

Сторони, в порядку ст.ст. 64, 77 ГПК України, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку.

Судом в порядку ст. 81-1 ГПК України фіксація (звукозапис) судового процесу технічними засобами не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання.

У судовому засіданні 21.01.2015 р. оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду відповідно до ст. 85 ГПК України.

Суть справи: позивач - Приватне підприємство "Донуглеторг", вул. Пожарського, 5/5, м. Донецьк, Донецька область, 83097, поштова адреса представника: м. Тернопіль, вул. Львівська, буд. 10, кв. 5, 46009 (далі по тексту також - позивач або ПП "Донуглеторг") звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Хоросківський цукровий завод", вул. Заводська, 1, м. Хоростків, Гусятинський район, Тернопільська область, 48240 (далі по тексту також - відповідач або ТзОВ "Хоросківський цукровий завод") про стягнення заборгованості в сумі 96 657,28 грн., з яких: 90 716,83 - сума основного боргу, 5 940,45 грн. - сума пені.

Позов обґрунтовується належним чином завіреними копіями: Договору № 19 від 29.05.2014 р.; специфікації № 1 від 29.05.2014 р.; залізничними накладними; листа № 203 від 15.06.2014 р.; листа № 206 від 25.06.2014 р.; листа № 207 від 27.06.2014 р.; листа № 209 від 28.06.2014 р.; посвідчень про якість вугільної продукції № 370 від 15.06.2014 р., № 412 від 25.06.2014 р., № 441 від 27.06.2014 р., № 445 від 28.06.2014 р.; видаткових накладних № РН-0000365 від 15.06.2014 р., № РН-0000374 від 25.06.2014 р., № РН-0000377 від 27.06.2014 р., № РН-0000378 від 28.06.2014 р.; податкових накладних № 11 від 15.06.2014 р., № 16 від 24.06.2014 р., № 21 від 25.06.2014 р., № 23 від 27.06.2014 р., № 24 від 28.06.2014 р., іншими матеріалами.

Ухвалою господарського суду від 10.11.2014 р. порушено провадження у справі та її розгляд вперше призначено на 25.11.2014 р. о 15 год. 30 хв.

На адресу суду 25.11.2014 р. від відповідача надійшла телеграма про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явки повноважного представника.

Ухвалою господарського суду від 25.11.2014 р., у зв'язку з неявкою повноважного представника відповідача та необхідності витребування додаткових доказів, розгляд справи відкладався до 16.12.2014 р. на 14 год. 40 хв.

Позивачем 15.12.2014 р. подано додаткові пояснення до позовної заяви, згідно яких позовні вимоги підтримав повністю.

Ухвалами господарського суду від 16.12.2014 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору та стороні позивача - Державне підприємство "Український транспортно-логістичний центр" та розгляд справи відкладався до 30.12.2014 р. на 14 год. 20 хв.

Ухвалою господарського суду від 30.12.2014 р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представника третьої особи, розгляд справи відкладався до 05.01.2015 р. на 14 год. 40 хв.

Відповідачем 05.01.2015 р. подано відзив № 02/01/2015-1 від 02.01.2015 р. на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що при прибутті вагонів на станцію "Хоростків", встановлено факт недостачі в розмірі 86,10 тон на загальну суму 90 405,00 грн. та просив у задоволенні позову відмовити повністю. Одночасно представник відповідача подав клопотання (вх. № 3048 від 05.01.2015 р.), в якому просив суд в порядку ст. 38 ГПК України витребувати від Транспортної прокуратури протоколи огляду та інші документи, які мають вагоме значення для вирішення справи, щодо поставки вугілля за договором № 19 від 29.05.2014 р.

Також, в судовому засіданні 05.01.2015 р. представниками сторін подано клопотання про продовження строку розгляду спору в порядку ст. 69 ГПК України.

Ухвалами господарського суду від 05.01.2015 р. продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів, зобов'язано транспортну прокуратуру надати суду через уповноваженого представника відповідача належним чином завірені копії протоколів огляду та інших документів, які укладались, щодо поставки вугілля за договором № 19 від 29.05.2014 р. та розгляд справи відкладався до 20.01.2015 р. на 14 год. 40 хв.

Позивачем 14.01.2015 р. подано додаткові пояснення позивача, згідно яких позовні вимоги підтримує та просить позовні вимоги задоволити повністю.

Відповідачем 20.01.2015 р. на розгляд суду подано клопотання № 20/01-15 про надання можливості повноважному представнику ознайомитися з матеріалами справи та про відкладення розгляду справи.

Розглянувши дане клопотання відповідача, суд відмовив у його задоволенні з огляду на наступне.

Так, суд враховував строк розгляду справи № 921/1244/14-г/9, який з урахуванням його продовження в порядку ст. 69 ГПК України на 15-ть днів завершувався 21.01.2015р.

При цьому відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи лише 20.01.2015р., що унеможливлює її відкладення до 21.01.2015р., так як, така ухвала про відкладення розгляду справи не буде отримана своєчасно сторонами.

Одночасно, суд враховує те, що у відповідача було достатньо часу для розгляду та оцінки матеріалів справи, так як, справа розглядається більш як два місяці і представники відповідача були присутніми у судових засіданнях.

В судовому засіданні 20.01.2015 р. оголошувалась перерва до 21.01.2015 р. на 16 год. 00 хв.

Відповідачем 21.01.2015 р. на розгляд суду подано клопотання № 21/01-15 про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаної з нею справи в господарському суді м. Києва за позовом ТОВ "Хоросківський цукровий завод" до ДП "Український транспортно-логістичний центр".

Клопотання про зупинення провадження у справі відповідач мотивує тим, що ним 31.12.2014 року подано позовну заяву до ДП "Український транспортно-логістичний центр" до господарського суду м. Києва на предмет та з підстав, аналогічних справі № 921/1244/14-г/9.

Суд розглянувши зазначене клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовив у його задоволенні з огляду наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Відповідачем не надано суду доказів порушення провадження у справі господарським судом м. Києва за позовом ТОВ "Хоросківський цукровий завод" до ДП "Український транспортно-логістичний центр", а подано лише докази щодо подання на адресу суду позовної заяви, яка може бути як прийнята так і повернута судом у свою чергу згідно правила визначеного ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі до вирішення пов'язаної іншої справи, що розглядається іншим судом. Таким чином, у даному випадку необхідно подання доказів порушення такої іншої справи господарським судом м. Києва. Проте, таких доказів відповідачем суду не подано.

Одночасно, суд вважає, що заявником не доведено належним чином суду, що дану справу неможливо розглянути без вирішення іншої справи, що згідно ч. 1 ст. 79 ГПК України, є підставою для зупинення провадження у справі.

Так, суд оцінивши матеріали справи подані сторонами пояснення і заперечення та докази в їх обґрунтування вважає, що доказів у даній справі № 921/1244/14-г/9 достатньо для того, щоб розглянути її по суті.

Також, суд брав до уваги ту обставину, що строки розгляду справи № 921/1244/14-г/9, які з урахуванням їх продовження судом на 15-ть днів завершувались 21.01.2015 р. Клопотання про зупинення провадження у справі заявником подано 21.01.2015 р. наручно через канцелярію суду (вх. № 4312 від 21.01.2015 р.).

Одночасно, суд враховував, що завершення розглядом справи (якщо таку буде порушено господарським судом м. Києва), до якої просить зупинити провадження відповідач буде мати місце тільки після набрання у такій справі рішенням законної сили, яке у випадку апеляційного його оскарження набере законної сили по завершенню розгляду скарги апеляційним судом.

Зазначене у сукупності не сприяло б до розгляду даної справи № 921/1244/14-г/9 судом у розумний строк.

При цьому, суд зважав також на те, що у випадку встановлення в подальшому у межах справи (якщо таку буде порушено господарським судом м. Києва) за позовом ТОВ "Хоросківський цукровий завод" до ДП "Український транспортно-логістичний центр" по завершенні її розгляду істотних для справи № 921/1244/14-г/9 обставин, що не були і не могли бути відомі сторонам на час розгляду справи № 921/1244/14-г/9 таке, в силу ст.ст. 35, 112 ГПК України, може бути підставою для звернення ТОВ "Хоросківський цукровий завод" до господарського суду про перегляд прийнятого ним судового рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами у межах справи № 921/1244/14-г/9.

Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги з врахуванням поданого позову та додаткових пояснень підтримав, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, проти позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та поданих під час розгляду справи додаткових заперечень на позов.

Третя особа явки повноважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином в порядку ст. 77 ГПК України.

Враховуючи зазначені обставини, беручи до уваги строки розгляду справи визначені ст. 69 ГПК України, а також те, що явка представників сторін не визнавалась судом обов'язковою, брати участь у судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ст. 22 ГПК України, доказів у справі є достатньо для вирішення спору по суті, суд розглядає спір без участі представника третьої особи за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані та додатково представлені докази в сукупності, заслухавши доводи представників сторін, господарський суд встановив наступне.

29 травня 2014 року між Приватним підприємством "Донуглеторг", як Постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хоросківський цукровий завод", як Покупцем укладено договір № 19 (далі по тексту - Договір), згідно умов якого Постачальник зобов'язався передати у власність, а Покупець прийняти і оплатити вугільну продукцію по марочному складу, цінам і в кількості вказаним в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору Постачальник постачає вугілля партіями протягом строку поставки. Об'єми і строки поставок вугілля щомісячно погоджується сторонами і зазначається у відповідних Специфікаціях.

Згідно п. 2.1. Договору поставка вугілля здійснюється залізно дорожнім транспортом на умовах "франко-вагон станція відправлення".

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що перехід права власності на вугілля відбувається в момент прийняття вагонів до перевезення залізничною дорогою.

Відповідно до п. 2.4. Договору перехід ризиків втрати, загибелі вугілля відбувається в момент прийняття вагонів до перевезення залізничною дорогою.

Так, на виконання умов договору 15, 25, 27 та 28 червня 2014 року позивач здійснив поставку відповідачу вугілля загальною масою 1 083 400 кг. Факт відправки вантажу підтверджується залізничними накладними № 49503030 від 15.06.2014 р. з масою вантажу 68 700 кг, № 50060441 від 25.06.2014 р. з масою вантажу 344 200 кг, № 50162569 від 27.06.2014 р. з масою вантажу 343 900 кг, № 50237213 від 28.06.2014 р. з масою вантажу 326 600 кг. (копії знаходяться в матеріалах справи), на даних накладних містяться електронні цифрові підписи представника залізниці (п. 38 накладної), а також календарний штемпель станції відправлення (п. 56 накладної) якими підтверджується прийняття товару до перевезення. А також, відповідно до умов укладеного договору (п. 2.3 і п. 2.4), встановлює момент переходу права власності та ризиків втрати, загибелі вугілля від продавця (ПП «Донуглеторг») до покупця (ТОВ «Хоросківський цукровий завод»).

Згідно п. 3.2. Договору оплата першої партії вугілля (один-два вагона) по дійсному Договору здійснюється протягом 3-х банківських днів з моменту прибуття вугілля на станцію призначення. Кожна наступна партія вугілля сплачується - 50% при поставці вугілля на станцію відправлення і пред'явленні копії залізно дорожньої квитанції, 50% при поставці вугілля на станцію призначення, згідно виставлених рахунків Постачальником протягом 5-ти банківських днів.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що вартість організації перевезень вантажів в залізничному рухомому складі, узгоджується сторонами в розмірі тарифів встановлених чинним законодавством України для перевезення вантажів в вагонах парку залізниць України з використанням коефіцієнтів встановлених УТЦЛ із застосуванням додаткового підвищувального коефіцієнту та винагороди третіх осіб 3% (баз ПДВ), і 12 гривень розрахованого від вартості залізничного тарифу за перевезення вагонів, як у завантаженому так і в порожньому стані, які стягуються (списуються) залізницями, вартість послуг ДП "Український транспортно-логістичний центр", вартість надання вагонів для перевезення вантажів, податок на додану вартість, який нараховується у випадках передбачених чинним законодавством.

На виконання умов Договору (п. 2.7.), після поставки товару позивач надіслав відповідачу видаткові накладні № РН-0000365 від 15.06.2014 р. на суму 84 095,41 грн., № РН-0000374 від 25.06.2014 р. на суму 421 212,06 грн., № РН-0000377 від 27.06.2014 р. на суму 420 897,06 грн., № РН-0000378 від 28.06.2014 р. на суму 401 854,50 грн. та податкові накладні № 11 від 15.06.2014 р. на суму 84 095,41 грн., № 16 від 24.06.2014 р. на суму 291,59 грн., № 21 від 25.06.2014 р. на суму 420 920,47 грн., № 23 від 27.06.2014 р. на суму 420 897,06 грн. № 24 від 28.06.2014 р. на суму 401 854,50 грн., всього на загальну суму 1 328 059,03 грн.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору передав відповідачу товар із врахуванням вартості перевезення на загальну суму 1 328 059,03 грн., що підтверджується залізнодорожніми, податковими накладними. Факт відправлення вантажу в обумовленій кількості, також, підтверджується листами від ТОВ "Демакс-Медстрой", які надсилалися на адресу відповідача в день відправлення вантажу. Якість переданого вугілля відповідно до умов Договору підтверджується посвідченнями про якість вугільної продукції № 370 від 15.06.2014 р., № 412 від 25.06.2014 р., № 441 від 27.06.2014 р. і № 445 від 28.06.2014 р.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив наступну оплату переданого позивачем товару, а саме: 24.06.2014 р. на суму 84 387,00 грн., 25.07.2014 р. на суму 150 000,00 грн., 01.08.2014 р. на суму 100 000,00 грн., 08.08.2014 р. на суму 271 000,00 грн. та 29.08.2014 р. на суму 100 000,00 грн.

Також, суму в розмірі 531 952,00 грн. було зараховано (погашено) внаслідок укладення між сторонами угоди про зарахування зустрічних вимог.

Таким чином, станом на час розгляду справи в суді, заборгованість відповідача перед позивачем, з врахуванням зарахування зустрічних вимог, склала суму в розмірі 90 716,83 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача 05.09.2014 р. направлено вимогу про сплату заборгованості за поставлений товар разом з відповідними документами для підтвердження виконання зобов'язань та проведення відповідних розрахунків.

Відповідно до п. 6.2. Договору, за порушення термінів оплати, передбачених пунктами 3.2., 3.3. Покупець зобов'язується оплатити Постачальнику на його вимогу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої до оплати суми за кожен день прострочення. Згідно розрахунку позовних вимог позивачем нараховано відповідачу пеню на загальну суму 5 940,45 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, господарський суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

В силу вимог ст. 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків між сторонами зобов'язання.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений договір підлягає виконанню належним чином і в установлений строк відповідно до положень ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, за яким в силу положень ч. 1 ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що позивач на виконання умов Договору поставив відповідачу товар, а саме: вугілля масою 1 083 400 кг. на загальну суму 1 328 059,03 грн.

Відповідно до п. 3.2. Договору оплата першої партії вугілля (один-два вагона) по дійсному Договору здійснюється протягом 3-х банківських днів з моменту прибуття вугілля на станцію призначення. Кожна наступна партія вугілля сплачується - 50% при поставці вугілля на станцію відправлення і пред'явленні копії залізно дорожньої квитанції, 50% при поставці вугілля на станцію призначення, згідно виставлених рахунків Постачальником протягом 5-ти банківських днів.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що вартість організації перевезень вантажів в залізничному рухомому складі, узгоджується сторонами в розмірі тарифів встановлених чинним законодавством України для перевезення вантажів в вагонах парку залізниць України з використанням коефіцієнтів встановлених УТЦЛ з застосуванням додаткового підвищувального коефіцієнту та винагороди третіх осіб 3% (баз ПДВ), і 12 гривень розрахованого від вартості залізничного тарифу за перевезення вагонів, як у завантаженому так і в порожньому стані, які стягуються (списуються) залізницями, вартість послуг ДП "Український транспортно-логістичний центр", вартість надання вагонів для перевезення вантажів, податок на додану вартість, який нараховується у випадках передбачених чинним законодавством.

Відповідач свої зобов'язання перед позивачем по договору щодо оплати отриманого товару виконав частково, внаслідок чого у нього виникла заборгованість на загальну суму 90 716,83 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив. Свою позицію обґрунтовує тим, що під час транспортування вугільної продукції частина її була втрачена, про що свідчать складені комерційні акти.

Однак, суд критично розглядає заперечення відповідача та вважає, що позиція відповідача є не обґрунтована та суперечить умовам укладеного між сторонами договору.

Адже як зазначалось вище згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковий до виконання сторонами, та в ст. 628 ЦК України зазначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. А відповідно до п. 2.3. укладеного між сторонами Договору перехід права власності на вугілля відбувається в момент прийняття вагонів до перевезення залізничною дорогою, також згідно п. 2.4. Договору перехід ризиків втрати, загибелі вугілля відбувається в момент прийняття вагонів до перевезення залізничною дорогою. Тобто, відповідно до умов укладеного між сторонами договору з моменту передачі вантажу до перевезення всі ризики та право власності на товар переходять до покупця (відповідача), а тому всі ризики, які стаються з товаром під час перевезення несе відповідач.

Дані пункти договору укладеного між сторонами спростовують заперечення відповідача та підтверджують обґрунтованість вимог позивача.

Також в п. 2.1. Договору зазначається, що поставка вугілля здійснюється залізно-дорожнім транспортом на умовах «франко - вагон станція відправлення», що означає базис поставки, відповідно до якого постачальник доставляє товари на станцію (повітряний, морський або річковий порт), завантажує їх в вагон або транспортне судно. В цей момент всі права на товар і відповідальність за його подальше просування, включаючи всі витрати, переходять на покупця, який оплачує тарифи подальшого транспортування і розвантажувальні роботи, або транспортні витрати включаються постачальником в рахунок, який виставляється покупцеві.

Даний пункт договору також спростовує заперечення Відповідача про відсутність підстав для сплати наявного боргу за поставлений товар.

Згідно ч. 2 ст. 664 ЦК України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві. Тобто, з моменту передачі товару перевізнику, позивач виконав взяті на себе зобов'язання, а враховуючи п. 2.1, п. 2.3 та п. 2.4 Договору право власності та всі ризики по переданому перевізнику товару переходять до відповідача.

Також, Договором прописано дії Покупця при виявлені недостачі продукції, а саме пунктами 5.2. та 5.3. Договору передбачено, що якщо при прийманні продукції буде виявлено її невідповідність якості чи кількості то Покупець призупиняє подальше приймання продукції і викликає представника Постачальника для проведення спільного приймання продукції. Та у випадку невідповідності кількості вугілля, який поставляється даним вказаним в товаросупровідних документах виклик представника Постачальника є обов'язковий.

В матеріалах справи відсутні докази надіслання повідомлень з боку відповідача до позивача щодо призупинки приймання продукції і виклику представника Постачальника для проведення спільного приймання продукції..

При цьому, суд не вважає таким претензію, що долучена відповідачем від 07.08.2014р. № 07/08/2014, так як, згідно опису вкладення претензія направлена пізніше отримання продукції 12.08.2014р. та не містить інформації, що відбулось призупинення приймання продукції, як і не містить вимоги з'явитись представнику позивача для проведення спільного приймання продукції.

У ній мітиться лише посилання на повідомлення позивача від 08.07.2014р. за вих. № 13/юр/735, №13юр/734, №13/юр/733. Проте цих повідомлень суду зі сторони відповідача, як доказів не подано.

При цьому не неодноразову вимогу до відповідача подати суду такі докази, суд отримав тільки відповідь, що такі вимоги та повідомлення здійснювались або усно в телефонному режимі чи в електронному форматі через електронну пошту. Проте, доказів на підтвердження такого, як то роздрукованого переліку телефонних дзвінків від обслуговуючого оператора чи роздрукованого електронного листа з відміткою дати і часу його відправлення, тощо, зі сторони відповідача суду не подано. У свою чергу, факт отримання такого повідомлення категорично заперечується представником позивача.

Відповідно до п. 5.8 Договору у випадку якщо Покупець не викликав представника Постачальника для прийняття в прийманні по кількості чи якості товару що надійшов, то такий товар вважається прийнятим у відповідності з документами вказаними в п. 5.1. Договору, тобто у відповідності з залізнодорожніми накладними.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позовних вимог відповідач зазначав, що позивачем було порушено умови договору, а саме позивач не повідомляв відповідача про завантаження вагонів.

Проте, Умовами договору не передбачено обов'язок Продавця повідомляти Покупця про завантаження товару, а тому вказані твердження відповідача є необгрунтованими.

Посилаючись на комерційні акти відповідач зробив припущення, що причиною часткової втрати вугільної продукції під час перевезення могло бути її завантаження в несправні вагони.

Статтею 31 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Отже, враховуючи вищезазначені норми Статуту залізниць України та те, що умовами Договору передбачено, що перехід права власності на вугілля відбувається в момент прийняття вагонів до перевезення залізничною дорогою, то відповідно відповідачу слід виставляти претензії щодо недостачі товару безпосередньо перевізнику.

Слід зазначити, що відповідачем не подано доказів того, що на момент погрузки товару на станції відправника позивачем загружено товар з його вини у несправні вагони, зокрема, не подано і Комерційного Акту складеного про це. А подані відповідачем комерційні Акти є Актами, які складені уже після певного періоду часу та відстані транспортування вугілля з інших станцій. А тому ці Акти не можуть свідчити однозначно про подачу вагонів під загрузку на станції відправника несправними, так як, вказана несправність вагонів могла виникнути і в подальшому під час перевезення з вини перевізника а не позивача.

Таким чином, суд вважає твердження відповідача про загрузку вугілля позивачем у несправні вагони, лише його припущенням, яке не підтверджується матеріалами справи.

Слід зазначити, що заперечення відповідача в багатьох випадках містять посилання на недоліки і недостачі, які виникли, на його думку, при транспортуванні продукції і з вини перевізника.

При цьому, відповідачем надано суду докази направлення ДП "Український транспортно-логістичний центр" (третій особі) претензії № 18/12/2014 від 18.12.2014 р. з вимогою сплатити вартість недостачі вугільної продукції в сумі 90 405,00 грн. та докази звернення до господарського суду м. Києва з позовною заявою, де визначено відповідачем саме ДП "Український транспортно-логістичний центр".

Факт звернення відповідача до господарського суду м. Києва з позовною заявою до ДП "Український транспортно-логістичний центр" поруч з іншими доказами спростовує твердження відповідача, що предмет спору виник у зв'язку з неналежним виконання виключно позивачем його обов'язку щодо поставки вугільної продукції в належних об'ємах.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення 90 716 (дев'яносто тисяч сімсот шістнадцять) грн. 83 коп. - основного боргу є належним чином обґрунтованими позивачем, підтверджені поданими ним доказами та не спростовані відповідачем, а тому є такими, що підлягають до задоволення судом.

Щодо нарахування позивачем штрафних санкцій у вигляді пені, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України визначено поняття неустойки, а саме неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Сторонами в Договорі встановлено відповідальність за порушення умов Договору, а саме п. 6.2. передбачено нарахування пені у разі невиконання Покупцем умов договору щодо оплати отриманого товару.

Таким чином, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню у розмірі 5 940,45 грн., а отже позов в цій частині є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 4-3, ст. 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1,2 статті 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до ст. 1, 4, Закону України "Про судовий збір", який набрав чинності з 01.11.2011р., судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується в розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати - 1827 грн. та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат - 73080 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України у зв'язку із задоволенням позову судові витрати покладаються на відповідача у справі та підлягають стягненню в користь позивача.

Враховуючи вищенаведене, Керуючись ст.ст. 43, 32-33, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хоросківський цукровий завод", вул. Заводська, 1, м. Хоростків, Гусятинський район, Тернопільська область, 48240 () на користь Приватного підприємства "Донуглеторг", вул. Пожарського, 5/5, м. Донецьк, Донецька область, 83097, поштова адреса представника : м. Тернопіль, вул. Львівська, буд.10 кв.5, 46009 (код 34384432) - 90 716 (дев'яносто тисяч сімсот шістнадцять) грн. 83 коп. - основного боргу, 5 940 (п'ять тисяч дев'ятсот сорок) грн. 45 коп. - пені.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хоросківський цукровий завод", вул. Заводська, 1, м. Хоростків, Гусятинський район, Тернопільська область, 48240 () на користь Приватного підприємства "Донуглеторг", вул. Пожарського, 5/5, м. Донецьк, Донецька область, 83097, поштова адреса представника: м. Тернопіль, вул. Львівська, буд.10 кв.5, 46009 (код 34384432) - 1933 (одну тисячу дев'ятсот тридцять три) грн. 15 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення, через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено і підписано 22.01.2015р.

Суддя В.Л. Гевко