ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року Справа № 911/3636/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової Т.В.
суддівГоголь Т.Г. (доповідач), Швеця В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін: позивача: не з'явились, повідомлені належно, відповідача: Миханів В.Р. - дов. від 20.11.14,
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Візит"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду
від17.11.14
у справі№911/3636/14
за позовомПриватного підприємця Часової Тетяни Вікторівни
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Візит"
простягнення суми
Приватний підприємець Часова Тетяна Вікторівна звернулася до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Візит" 94335,70 грн. боргу, 1402,09 грн. - 3% річних, 10265,65 грн. інфляційних втрат. Позивач посилався на несплату відповідачем повної вартості отриманого товару за договором поставки №2 від 03.01.14.

Рішенням господарського суду Київської області від 24.09.14 (суддя Лопатін А.В.) позов задоволено. Господарський суд виходив з доведеності матеріалами справи факту несплати відповідачем повної вартості отриманої за спірним договором молочної продукції.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.11.14 (судді: Алданова С.О., Дикунська С.Я., Коршун Н.М.) перевірене рішення місцевого господарського суду залишено без змін з тих же підстав.

До Вищого господарського суду України з касаційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Візит", яке просить рішення і постанову у справі скасувати та відмовити у позові. Скаржник посилається на те, що судами порушені приписи статей 42, 43, 22, 28, 33, 34, 38, 43, 82 Господарського процесуального кодексу України. Товариство вважає, що суди невірно установили обставини справи і неправильно оцінили докази у справі. Скаржник зазначає про неотримання ним спірного товару та непідписання видаткових накладних.

Від позивача відзиву на касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г., пояснення представника відповідача, переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

В ході розгляду спору господарськими судами було установлено та підтверджено матеріалами справи, що 03.01.14 між Приватним підприємцем Часовою Тетяною Вікторівною - постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Візит" - покупцем був укладений договір поставки №2. За умовами цього договору постачальник передає, а покупець приймає у власність і зобов'язується оплатити товар в кількості відповідно до накладних, які є невід'ємною частиною договору. Загальна вартість договору є сума вартості усього товару, що зафіксована у накладних. Оплата за товар покупцем здійснюється упродовж 30 календарних днів після поставки товару, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника (пункти 4.2., 4.3 договору). На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач за видатковими накладними №13/01 від 13.01.14, №20/01 від 20.01.14, №27/01 від 27.01.14, (підписаними сторонами і скріпленими їх печатками) поставив відповідачеві молочну продукцію на загальну суму 94335,70 грн. За отриману продукцію відповідач не розрахувався та його борг, як установили суди, становить 94335,70 грн. Як убачається з матеріалів справи, предметом даного судового розгляду є вимога Приватного підприємця Часової Тетяни Вікторівни про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Візит" 94335,70 грн. боргу, 1402,09 грн. - 3% річних, 10265,65 грн. інфляційних втрат. Ухвалюючи судові акти у справі, господарські суди дійшли висновку про обґрунтованість позову. За приписами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно з частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі. Відповідно до приписів статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актом цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. За приписами частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами статі 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами. За приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 названого Кодексу). Дослідивши обставини і зібрані у справі докази, господарські суди на підставі повного та всебічного розгляду справи установили, що позивач у відповідності до умов спірного договору за видатковими накладними №13/01 від 13.01.14, №20/01 від 20.01.14, №27/01 від 27.01.14 (підписаними обома сторонами і скріпленими їх печатками) поставив відповідачеві молочну продукцію на загальну суму 94335,70 грн. Установили суди і те, з підтвердженням матеріалами справи, що відповідач отримав таку продукцію, проте повністю за неї не розрахувався; його борг становить 94335,70 грн. Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція, виходить з обставин, встановлених у даній справі апеляційним господарським судом. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Враховуючи установлений господарськими судами факт порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо сплати вартості за отриману продукцію за договором від 03.01.14, колегія суддів вважає обґрунтованим стягнення з відповідача спірних сум боргу, 3% річних та інфляційних втрат. Довід скаржника про неотримання ним продукції визнається неспроможним, він спростовується обставинами установленими судами і матеріалами справи та йому надавалася оцінка судами. Інші доводи касаційної скарги теж не можуть бути підставою для скасування судових актів у справі, позаяк не спростовують установленого господарськими судами та вони ґрунтуються на переоцінці доказів у справі, яка за приписами статті 1117 Господарського процесуального кодексу Украйни знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції. Отже, з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів визнає, що апеляційним господарським судом правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, тому підстави для скасування переглянутої постанови апеляційної інстанції та задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.11.14 у справі №911/3636/14 залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Візит" - без задоволення.

Головуючий Т.Добролюбова

Судді Т.Гоголь

В. Швець