КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2015 р. Справа№ 910/8845/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Самсіна Р.І.

за участю представників:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: представник - Бережок С.І. - за довіреністю,

від третьої особи-1: не з'явився,

від третьої особи-2: не з'явився,

від третьої особи-3: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 р.

у справі № 910/8845/13 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Концерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1. Міністерство енергетики та вугільної промисловості України,

2. Публічне акціонерне товариство "Запоріжгаз", м. Запоріжжя,

3. Запорізьке державне підприємство "Радіоприлад", м. Запоріжжя

про примусове виконання обов'язку в натурі,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 р. Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про зобов'язання відповідача провести списання заборгованості Концерну "МТМ" в сумі 4598042,99 грн., відповідно до Закону України від 06.09.2012 № 5213-VI "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку".

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач повинен списати заборгованість, що обліковується за позивачем у розмірі 4598042,99 грн. у порядку, визначеному Законом України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку", однак дій по списанню відповідачем не вчинено.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 р. у справі №910/8845/13 позов задоволено повністю, зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" провести списання заборгованості Концерну "Міські теплові мережі" в сумі 4598042 грн. 99 коп. відповідно до Закону України від 06.09.2012 № 5213-VI "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку", стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Концерну "Міські теплові мережі" 1147 грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, без дослідження усіх істотних обставин справи, не відповідає дійсним обставинам справи.

Позивач та треті особи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Позивач та треті особи явку своїх представників в судове засідання не забезпечили.

Від представника позивача факсом надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, які колегія суддів відхилила з підстав їх необґрунтованості.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка представників позивача та третьої особи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.09.2011 р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" (постачальник) та Концерном "Міські теплові мережі" (покупець) укладений договір № 1 БО на постачання природного газу за регульованим тарифом.

У відповідності до умов даного договору постачальник постачає природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Згідно актів приймання-передачі природного газу за період з жовтня 2011 року по серпень 2012 року, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" здійснило постачання споживачу природного газу на загальну суму 245606343,87 грн.

За умовами укладеного договору споживач зобов'язався здійснювати оплату вартості послуг з постачання газу авансовими платежами до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання, із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати відповідно до додатка 2 до договору.

Споживач, свої зобов'язання в частині оплати вартості послуг з постачання газу у повному обсязі не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 99950265,33 грн.

31.10.2012 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" (первісний кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (новий кредитор) було укладено договір № 14/6705/12 про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги до боржника первісного кредитора Концерну "Міські теплові мережі" за договором на постачання природного газу № 1 БО від 23.09.2011 у сумі 99 950 265,33 грн. (п.1.1 договору).

У відповідності до п. 1.2 договору про відступлення права вимоги, крім передачі права вимоги оплати спожитого газу за вищевказаним зобов'язанням до нового кредитора переходять права вимоги стягнення всіх штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за зазначеним вище договором.

Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору первісний кредитор зобов'язаний в термін до 01.11.2012 передати новому кредитору оригінали документів, які підтверджують права вимоги до боржника, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Сторони договору здійснюють розрахунки за цим договором на визначену в пункті 1.1 договору суму права вимоги, переданого від первісного кредитора новому кредитору шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно статті 601 Цивільного кодексу України (п.2.4 договору).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги (цесія) являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора (цедента) новому кредиторові (цесіонарію). Тобто, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити.

Статтею 514 вказаного Кодексу унормовано обсяг прав, що переходить до нового кредитора у зобов'язанні. Так, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, заміна кредитора в зобов'язанні не змінює основного зобов'язання та моменту його виникнення, а відповідно і укладення договору відступлення права вимоги, не змінює періоду виникнення заборгованості позивача за природний газ, що спростовує доводи відповідача про те, що спірна заборгованість позивача перед відповідачем виникла з 31.10.2012, після підписання договору відступлення права вимоги.

30.10.2012 набув чинності Закон України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" від 06.09.2012, який визначає комплекс економічних заходів, спрямованих на вирішення питань заборгованості та забезпечення стабільного розвитку державних підприємств оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенних підприємств, які включені до складу Державного концерну "Укроборонпром".

Дія вказаного закону розповсюджується на ЗДП "Радіоприлад" та Концерн "Міські теплові мережі" з огляду на те, що для реалізації принципів діяльності та виконання завдань у сфері оборони, визначених ст.ст. 13, 16 Закону України "Про оборону України", з метою підвищення ефективності функціонування державних підприємств, які провадять господарську діяльність у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації, утилізації озброєння, військової і спеціальної техніки та боєприпасів і беруть участь у військово-технічному співробітництві з іноземними державами, Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 29.12.2010 р. № 1221 "Про утворення Державного концерну "Укроборонпром". На підставі п.1 постанови КМУ від 29.12.2010р. № 1221 утворений Державний концерн "Укроборонпром" з включенням до його складу державних підприємств згідно з додатком, в перелік яких з урахуванням змін, передбачених у постанові КМУ від 06.04.2011 р. № 374 "Про внесення змін до постанови КМУ від 29.12.2010 р. № 1221" увійшло Запорізьке державне підприємство "Радіоприлад".

Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 2 Закон України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" від 06.09.2012 підлягає списанню, зокрема:

- заборгованість підприємств оборонно-промислового комплексу (у тому числі встановлена судовими рішеннями та реструктуризована) за теплову енергію і природний газ та послуги з його транспортування перед підприємствами, що виробляють, транспортують і постачають теплову енергію, та суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірніми компаніями (підприємствами), яка обліковувалася станом на 1 вересня 2012 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом;

- заборгованість підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, перед суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, в межах сум, списаних учасникам процедури списання - підприємствам оборонно-промислового комплексу, яка виникла станом на 1 вересня 2012 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Списання заборгованості (у тому числі з пені, штрафних та фінансових санкцій) відповідно до цієї статті здійснюється підприємствам оборонно-промислового комплексу відповідними суб'єктами господарювання, які здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, оптовим постачальником електричної енергії, підприємствами, що виробляють електричну енергію, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та її дочірніми компаніями (підприємствами), а також суб'єктами господарювання, які постачають теплову енергію, надають послуги з водопостачання та водовідведення (далі - учасники процедури списання), у такому порядку:

1) обсяг заборгованості (у тому числі реструктуризованої) визначається з урахуванням вимог законодавства з питань інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, документів та розрахунків і списується учасниками процедури списання у сумах, що обліковуються в бухгалтерському обліку таких учасників, враховуючи у тому числі суми пені, штрафних санкцій, 3 відсотки річних та індекс інфляції на дату списання;

2) для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов'язково входять керівник підприємства як голова комісії та головний бухгалтер і яка визначає обсяг та період виникнення заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів;

3) списання заборгованості проводиться на підставі взаємно погоджених актів звіряння учасників процедури списання, в яких зазначаються обсяг та період виникнення заборгованості, що підлягає списанню;

4) датою списання заборгованості є дата підписання взаємно погоджених актів звіряння учасниками процедури списання.

На виконання даного Закону, наказом № 780 від 02.11.2012 Концерном "Міські теплові мережі" було створено комісію з питань списання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу, яка визначила належні до списання суми заборгованості за договорами на постачання теплової енергії з підприємствами оборонно-промислового комплексу ( в тому числі встановленої рішеннями суду) та склала відповідні акти звірки обсягів дебіторської заборгованості за теплову енергію, що утворилася на 01.09.2012.

У відповідності до актів звірки, які погоджені позивачем та третьою особою-3 вбачається, що списанню підлягає 6750736,22 грн., з яких 4598042,99 грн. є заборгованістю на яку відповідач отримав право за договором про відступлення права вимоги №14/6705/12 від 31.10.2012.

За таких обставин, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" позивач отримав своє право на списання заборгованості за природний газ після визначення сум заборгованості підприємств Укроборонпрому за теплову енергію, оскільки вказаним законом передбачено, що заборгованість підприємств, які виробляють, транспортують та постачають теплову енергію списується в межах сум списаних підприємствам Укроборонпрому за теплову енергію у порядку, встановленому Законом.

25.03.2013 р. Позивач направив відповідачу лист №1621/1/13, в якому просив списати відповідну заборгованість.

Втім, відповідач списання не здійснив, посилаючись на те, що вказана заборгованість станом на 01.09.2012 р. на підприємстві не обліковувалась.

Однак, п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону, у відповідності до якого підлягає списанню заборгованість позивача, а не п. 1 ч. 1 цієї статті, як помилково посилається відповідач, не вимагається наявності облікованої заборгованості у відповідача станом на 01.09.2012, а встановлено, що така заборгованість повинна бути списана в межах сум списаних учасникам процедури списання підприємствам оборонно-промислового комплексу.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідач безпідставно ухилився від списання спірної заборгованості, яка виникла у підприємства оборонно-промислового комплексу перед позивачем станом на 01.09.2012 і не сплачена на дату набрання чинності Законом України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку", положення якого є обов'язковими до застосування та не залежать від волі підприємства-кредитора.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України способи захисту прав по своїй суті - це правові заходи, за допомогою яких у встановленому законом порядку здійснюється відновлення порушеного суб'єктивного права.

Встановлення факту, що має юридичне значення може встановлюватись господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне, його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Спосіб захисту права "визнання права" застосовується в разі необхідності підтвердження в судовому порядку наявності у певної особи конкретного, визначеного за змістом і за обсягом суб'єктивного права.

Право на списання заборгованості є належним позивачу у спірних правовідносинах в силу положень Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку", тобто є суб'єктивним та може бути захищене в судовому порядку саме обраним позивачем способом захисту. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 15.10.2013 у справі №5011-27/6245-2012.

Таким чином, колегія судів відхиляє твердження відповідача з приводу того, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам чинного законодавства.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не досліджені всі обставини справи та не надано належної правової оцінки наданим доказам. Однак, колегія суддів зазначає, що доводи, які містяться в апеляційній скарзі повторюють доводи відповідача в суді першої інстанції, такі доводи були проаналізовані місцевим господарським судом та обґрунтовано відхилені.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З огляду на викладені обставини, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про задоволення позову повністю, з даним висновком погоджується і колегія суддів, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення суду першої інстанції відповідає законодавству, матеріалам справи та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 р. у справі № 910/8845/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/8845/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді С.А. Гончаров

Р.І. Самсін