ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2015 р. Справа № 917/1721/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І. , суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Міняйло Г.Ю., Данілова Н.Н.

відповідача - Чічіль А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Тепловозоремонтний завод", м. Полтава (вх. №4064П/3-9) на рішення господарського суду Полтавської області від 03.11.14 року у справі № 917/1721/14

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", м. Полтава

до ПАТ "Тепловозоремонтний завод", м. Полтава

про визнання договору укладеним

ВСТАНОВИЛА:

ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" звернулось до господарського суду з позовом про визнання договору на відпуск теплової енергії до будівлі по пров. Соколова, 9 (гуртожиток) укладеним, оскільки ПАТ "Тепловозоремонтний завод" від укладення договору ухилялось, на відповідну пропозицію, направлену йому листом №30.1-13/1237 від 07.05.2014 та отриману 14.05.2014 року, не реагувало; правом на складення протоколу розбіжностей до договору відповідно до діючого законодавства ПАТ "Тепловозоремонтний завод" не скористалось. Відтак, позивач просить суд визнати укладеним договір на відпуск теплової енергії в гарячій воді №3791 в наданій редакції.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 03.11.2014 року по справі №917/1721/14 (суддя Плотницька Н.Б.) позов задоволено. Вважати договір на відпуск теплової енергії в гарячій воді №3791 між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" та ПАТ "Тепловозоремонтний завод" укладеним на умовах поданого Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" проекту цього договору за винятком підпункту г) пункту 9, який викласти в наступній редакції: "г) безперешкодно допускати на територію будівлі по пров. Соколова, 9 (гуртожиток) в будь-який час представників "Теплопостачальної організації" для перевірки і контролю за режимом теплоспоживання при наявності у них відповідного посвідчення;".

Відповідач, ПАТ "Тепловозоремонтний завод", не погодився з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення вимог чинного законодавства, неповне з'ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 03.11.2014 року по справі №917/1721/14 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Як зазначає відповідач у своїй скарзі, в позовній заяві "Полтаватеплоенерго" посилається на те, що ПАТ "ТРЗ" є споживачем теплової енергії, хоча відповідно до статті 1 Закону України "Теплопостачання" під терміном споживач розуміється, як юридична так і фізична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Відповідно до умов зазначеного договору "Полтаватеплоенерго" бере на себе зобов'язання постачати енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення та гарячого водопостачання приміщень "Споживача" по пров. Соколова, 9 - гуртожиток.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. ч.І ст. 25 даного Закону також визначено, що теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії зі споживачами.

Таким чином, укладення договору купівлі-продажу теплової енергії є обов'язковим для споживача, тобто саме для гуртожитку, а не для ПАТ "ТРЗ".

ПАТ "ТРЗ" в судовому засіданні 03.11.2014 пропонує "Полтаватеплоенерго" укласти договори на опалення кімнат гуртожитку безпосередньо з його мешканцями.

При цьому не заперечуючи проти укладення з "Полтаватеплоенерго" договору на опалення приміщень загального користування у вказаній будівлі (пров. Соколова, 9 - гуртожиток). Та надає до суду протокол розбіжностей до Проекту договору, в якому, зокрема, пропонує вказати площу приміщень загального користування 985,80 кв.м.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 ГК України проект договору може бути запропонований будь-якою із сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 ГК України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору одна сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Всупереч вказаним нормам "Полтаватеплоенерго" ухилився від обов'язку укладення договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №3791, хоча ПАТ "ТРЗ" не відмовляється від укладення договору, а наголошує на укладення договору окремо з його мешканцями гуртожитку, оскільки безпосередньо вони є споживачами, а також з ПАТ "ТРЗ" на опалення приміщень загального користуванні (коридори, тощо) у вказаній будівлі.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог "Полтаватеплоенерго", на думку скаржника, не коректно застосовує норми законодавства, а саме:

1 "Полтаватеплоенерго" посилається на ст.1 ЗУ "Про теплопостачання" згідно якої - теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначення для купівлі-продажу. Також норма даної статті не зобов'язує ПАТ "ТРЗ" укладати спірний договір, крім того між "Полтаватеплоенерго" не укладено жодного подібного договору з балансоутримувачами групи будинків - Житлово-експлуатаційної організації в м. Полтаві, оскільки такі договори укладаються безпосередньо зі споживачами таких послуг, тобто з мешканцями. А обов'язок із забезпечення нормативної температури повітря у приміщеннях квартири має нести надавач таких послуг - "Полтаватеплоенерго" перед мешканцями будинку. ПАТ "ТРЗ" не використовує теплову енергію в господарських і технологічних потребах, якою опалюються житлові приміщення мешканців будинку №9 по пров. Соколова.

2. Посилаючись на норми статей 19 та 25 ЗУ "Про теплопостачання", щодо укладення договору купівлі-продажу зі споживачами "Полтаватеплоенерго" не обґрунтовано вказує в письмових поясненнях споживачем тільки ПАТ "ТРЗ", в той час як споживачами цих послуг є і мешканці будинку №9 по пров. Соколова.

З. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджені постановою КМУ №360 від 21.07.2005, які "Полтаватеплоенерго" застосовує до правовідносин між ПАТ "ТРЗ" та "Полтаватеплоенерго", останній має застосувати виключно до мешканців будинку №9 по пров. Соколова, оскільки за їх змістом - централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

4. Посилання на пункт 5 правил користування тепловою енергією, є взагалі не доречним, оскільки даним пунктом встановлено - теплопостачальна організація укладає договори з власниками (блансоутримувачами) теплових мереж на транспортування теплової енергії за тарифами, встановленими відповідно до законодавства.

Тобто в даному пункті йдеться про транспортування, а предметом Договору є відпуск теплової енергії.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зазначені права та обов'язки споживача, а саме, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Оскільки оплату за комунальні послуги здійснюють споживачі, в даному випадку які є мешканцями гуртожитку за адресою пров. Соколова, 9 то було б логічніше щоб подібного роду угоди укладалися з вищезазначеними особами, а не ПАТ "ТРЗ".

Також, відповідач зазначає, що більшість осіб, які проживають в будинку №9 по пров. Соколова не мають жодного відношення до ПАТ "ТРЗ".

Отже, ПАТ "ТРЗ" вважає, що рішення Господарського суду Полтавської області, прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, при цьому суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, в зв'язку із чим просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм матеріального та процесуального права, надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

До початку судового засідання представником відповідача заявлене клопотання про відкладення розгляду справи за поданою апеляційною скаргою у зв'язку з тим, що ними не виконано вимог ухвали суду від 28.11.2014 року про прийняття апеляційної скарги до провадження. Розглянувши клопотання відповідача, судова колегія вважає, що клопотання відповідача задоволенню не підлягає, оскільки у відповідача було достатньо часу для виконання вимог ухвали. Разом з тим, відповідно до статті 77 ГПК України, господарський суд відкладає справу в межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу, і тільки в разі якщо за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому обставин, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні колегія суддів не вбачає.

Судова колегія, в межах вимог передбачених ст. 101 ГПК України, повторно розглянувши справу та перевіривши повноту, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, між ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" (далі - Позивач) та ПАТ "Тепловозоремонтний завод" (далі - Відповідач) наявні договірні відносини відповідно до договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №2028 від 01.02.2011 року. Відповідно до даного договору оплата за опалення проводиться позивачем на підставі тарифів, встановлених уповноваженим органом за 1 кв.м площі в місяць протягом року; тариф встановлено в розмірі 3,04 грн.; загальна площа приміщень будівлі - 2 061,1 кв.м. (п. 14 вказаного договору). Тому, посилання скаржника (відповідача) на те, що жодного подібного договору з балансоутримувачами в м. Полтава ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" не укладено, є безпідставним.

Як правомірно зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні, встановлений договором №2028 тариф є тарифом на послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, що є житлово-комунальною послугою відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги". При цьому між сторонами договору склались відносини з постачання теплової енергії.

Зважаючи на це та з метою приведення договірних відносин між сторонами у відповідність із чинним законодавством, Позивач направив Відповідачу лист №30.1-13/1237 від 07.05.2014 з двома примірниками договору на відпуск теплової енергії в гарячій воді №3791 з додатками (далі - Проект договору) з пропозицією підписати та повернути один примірник Позивачу у встановлений законодавством строк. Даний лист отриманий Відповідачем 14.05.2014, про що наявні докази в матеріалах справи.

Відповідно до Проекту договору та оскільки будівля по пров. Соколова, 9 не обладнана приладом обліку теплової енергії, оплата за теплову енергію проводиться Споживачем відповідно до розрахункового теплового навантаження 0,132784 Гкал/год та відповідно до тарифу на теплову енергію в розмірі 290,08 грн. (з ПДВ) за 1 Гкал. Вказаний тариф затверджено на підставі постанови Національної комісії регулювання ринку електроенергетики №1773 від 14.12.2010 (чинна на момент внесення пропозиції про укладення договору).

Відповідач у встановленому законом порядку на пропозицію укласти договір не відреагував, у відповідний строк не надіслав Позивачу ані підписаний Проект договору, ані протокол розбіжностей до нього.

Тому, Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору укладеним в його редакції, оскільки відповідно до закону встановлена обов'язковість укладення таких договорів.

Відповідач заперечує проти укладення даного договору, вказуючи на те, що кінцевим споживачем теплової енергії є мешканці гуртожитку по пров. Соколова, 9, і пропонує Позивачу укласти договори на опалення кімнат гуртожитку безпосередньо з його мешканцями. При цьому Відповідач не заперечує проти укладення з Позивачем договору на опалення приміщень загального користування у вказаній будівлі. З цією метою, лише після подання Позивачем позову, Відповідачем подано до суду протокол розбіжностей до Проекту договору, в якому, зокрема, пропонує вказати площу приміщень загального користування 985,80 кв.м.

Крім того, Відповідач як на підставу своїх заперечень посилається на неможливість відповідати перед мешканцями гуртожитку за якість послуги з опалення, оскільки така послуга, на думку Відповідача, надається їм Позивачем.

Як правомірно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні, відповідно до статті 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Статтею 275 ГК України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. При цьому відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

У статті 1 Закону України "Про теплопостачання" міститься визначення термінів у сфері теплопостачання, зокрема:

- балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу);

- власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії зтеплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами;

- постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

- споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

- тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг;

- теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

В силу статті 24 Закону України "Про теплопостачання" своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є одним з основних обов'язків споживача теплової енергії.

Відповідно до статті 277 ГК України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду. Правила користування енергією, якщо інше не передбачено законом, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Такими правилами у сфері теплопостачання є Правила користування тепловою енергією, затверджені постановою Кабінету міністрів України №1198 від 03.10.2007 (далі - Правила).

Згідно пункту 4 Правил користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Вивчивши обставини справи, надані сторонами спору докази, спираючись на норми діючого законодавства, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про задоволення позову, зважаючи на наступне.

Діючим законодавством у сфері теплопостачання передбачено обов'язковість укладання договорів на постачання теплової енергії. Суд дослідив Проект договору, наданий Позивачем, а також пропозиції Відповідача та обгрунтовано прийшов до висновку, що договір на відпуск теплової енергії в гарячій воді №3791 між Позивачем та Відповідачем слід вважати укладеним на умовах поданого Позивачем Проекту договору за винятком підпункту г) пункту 9, який викласти в наступній редакції:

"г) безперешкодно допускати на територію будівлі по пров. Соколова, 9 (гуртожиток) в будь-який час представників "Теплопостачальної організації" для перевірки і контролю за режимом теплоспоживання при наявності у них відповідного посвідчення;".

Стосовно заперечень Відповідача щодо доцільності укладення Позивачем договорів з кінцевими споживачами, якими є мешканці гуртожитку, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив у своєму рішенні, що Відповідач є власником будівлі по пров. Соколова, 9, яку використовує в якості гуртожитку. Цього факту не спростовує і Відповідач. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В той же час в силу статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказує стаття 67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що на час розгляду справи сторони перебувають у договірних відносинах відповідно до договору на відпуск теплової енергії в гарячій воді №2028 від 01.02.2011. Різниця в умовах даного договору та Проекту договору, запропонованого Позивачем, полягає у зміні розрахункової одиниці та методики обрахунку обсягу теплової енергії, що за висновком суду відповідає діючому законодавству у сфері теплопостачання.

Посилання скаржника на те, що ПАТ "ТРЗ" не використовує теплову енергію, якою опалюються житлові приміщення мешканців гуртожитку по пров. Соколова, 9 в м. Полтава в господарських і технологічних потребах, то вказане не відповідає дійсності, оскільки ПАТ "ТРЗ", як власник гуртожитку по пров. Соколова, 9 зобов'язаний утримувати його в належному стані, в тому числі і забезпечувати його мешканців житлово-комунальними послугами, не перекладаючи свого обов'язку на інших. Крім того, обов'язок забезпечення нормативної температури повітря у приміщеннях кімнат гуртожитку по пров. Соколова, 9 не може бути покладено на ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго", оскільки власником внутрішньобудинкових мереж також є ПАТ "ТРЗ", яке згідно зі ст. 322 ЦК України зобов'язане утримувати своє майно у належному стані, в іншому випадку нести відповідальність перед мешканцями гуртожитку за отримані неякісні житлово-комунальні послуги, що не позбавляє ПАТ "ТРЗ" звертатись з претензіями до ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" у разі неякісного теплопостачання.

Також, безпідставне і посилання Відповідача на те, що більшість осіб, які проживають в будинку №9 по пров. Соколова не мають жодного відношення до ПАТ "ТРЗ", оскільки без згоди власника гуртожитку, жодна особа не може бути поселена в гуртожиток для проживання.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Полтавської області від 03.11.14 року у справі №917/1721/14 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та діючого законодавства, без порушень норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Таким чином, керуючись Законом України "Про теплопостачання", ст. ст. 316, 322 Цивільного кодексу України, ст.ст. 67, 187, 275, 277 Господарського суду України, ст.ст. 33, 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 03.11.14 року у справі №917/1721/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 14.01.15

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.