РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/26184/14 13.01.15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліграфімпорт»

До Державного підприємства «Преса України» Державного управління

справами

Про стягнення 24 287,36 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Ситник С.І. - по дов. № б/н від 24.03.2014

від відповідача Сердюк М.О. - по дов. № 1-2-д від 05.01.2015

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліграфімпорт» до Державного підприємства «Преса України» Державного управління справами про стягнення 104 548,11 грн., з яких: 83 405,00 грн. основного боргу, 8 696,45 грн. пені, 10 795,39 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 1 651,27 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору про закупівлю послуг за державні кошти № 123/03 від 14.06.2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2014 порушено провадження у справі № 910/26184/14 та призначено справу до розгляду на 11.12.2014.

Позивачем в судовому засіданні 11.12.2014 в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 24 287,36 грн., з яких: 9 838,98 грн. пені, 12 797,11 грн., грн. збитків від зміни індексу інфляції, 1 651,27 грн. - 3% річних.

Відповідачем 11.12.2014 до відділу діловодства суду подано клопотання про фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідачем 11.12.2014 до відділу діловодства суду подано клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України посилаючись на те, що позовну заяву підписано керівником - Кусак В. при цьому доказів в підтвердження повноважень даної особи позивачем не подано.

Судом відмовлено в задоволенні заявленого клопотання, оскільки

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців це - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості щодо юридичної особи, як: прізвище, ім'я, по батькові, дата обрання (призначення) та реєстраційні номери облікових карток платників податків, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

З поданого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 24.11.2014 Кусак В.В. є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліграфімпорт» з 01.03.2013.

Відповідачем доказів які б спростували дані відомості не подано, а отже не підтверджено, що позовна заява підписана особою, яка не має прав її підписувати.

В судовому засіданні 11.12.2014 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 16.12.2014.

Відповідач у поданому 16.12.2014 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що проведені позивачем розрахунки є невірними та необґрунтованими посилаючись на те, що строк нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня коли, зобов'язання мало бути виконано. Згідно наданих позивачем розрахунків неможливо встановити відносно якого саме акту проводиться нарахування заявлених вимог. Тобто, чітко не розмежовується по кожному акту дата початку перебігу, строк нарахуванням та сума. Зокрема зазначає, що позивачем при проведенні розрахунку не будо застосовано ч. 5 ст. 254 та ст. 253 Цивільного кодексу України - перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок; якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, то при нарахуванні пені, 3% річних та інфляційних втрат були допущені неточності та невірно здійснено їх підрахунок. Також звертає увагу на те, що позивач намагається стягнути з відповідача 2 (два) рази пеню за один день 10.10.2014, оскільки за позовною заявою пеня була розрахована по 10.10.2014 включно, і згідно з заявою про збільшення позовних вимог пеня нараховується з 10.10.2014. Проти задоволення вимог про стягнення витрат на послуги адвоката заперечує повністю, оскільки не надано доказів надання послуг адвоката та доказів оплати відповідних послуг.

В судовому засіданні 16.12.2014 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 13.01.2015.

Відповідачем 31.12.2014 до відділу діловодства суду подано клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне управління справами.

Клопотання мотивовано тим, що задоволення позовних вимог може потягнути за собою виникнення для Органу управління майном нових зобов'язань, в тому числі, щодо необхідності вносити зміни до фінансового плану, видавати додаткові розпорядження та готувати нові звернення до Міністерства економіки України та Міністерства фінансів України. Внаслідок чого може порушитись структура алгоритму затвердження фінпланів та упорядкованого грошового обігу. ДУС відповідно до покладених на нього обов'язків здійснює внутрішній фінансовий контроль за діяльністю підприємств Державного управління справами, складає та подає зведену фінансову звітність щодо них. Здійснює інші функції, що випливають з покладених на нього завдань (п. 15 ч. 4 Указ Президента України «Про Положення про Державне управління справами»). Фінплан відповідача не передбачає перерахування у 2014 році штрафних санкцій у разі задоволення вимог позивача. Відповідач не може всупереч затвердженому фінплану вести господарську діяльність та розпоряджатися коштами. Винесене рішення в даній справі може вплинути і на права та інтереси Органу управління майном - Державне управління справами.

Суд розглянувши подане відповідачем клопотання про залучення третьої особи відмовив в його задоволенні з огляду на наступне

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Щодо наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Отже, третя особа без самостійних вимог, має знаходитися з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін.

Суд дійшов висновку, що прийняття рішення з даного господарського спору, не може вплинути на права або обов'язки Державного управління справами щодо відповідача, тому відсутні підстави для залучення останніх до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Позивачем 06.01.2015 до відділу діловодства суду подано пояснення щодо нарахування розміру пред'явленнной до стягнення суми.

Відповідачем 06.01.2015 до відділу діловодства суду подано пояснення, в яких проти задоволенні позовних вимог заперечує повністю.

В судовому засіданні 13.01.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалось фіксування судового процесу у даній справі за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.06.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Поліграфімпорт» (підрядник) та Державним видавництвом «Преса України» Державного управління справами (замовник) було укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти № 123/03 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору підрядник зобов'язується у 2012 році, а також в наступних періодах до надання послуг в повному обсязі, надавати Замовнику послуги, зазначені в п. 1.2. договору, а замовник приймати і оплачувати належним чином надані послуги.

Згідно з п. 1.2. договору підрядник зобов'язується надавати послуги з монтажу, технічного обслуговування і ремонту інших машин спеціального призначення н.в.і.у. (а саме послуги з технічного обслуговування та ремонт)' поліграфічного обладнання виробництва фірми АТ «Кеніг і Бауер», АТ «Мюллер Мартіні», «ГУК-Фальцмашини»), (далі за текстом Договору- послуги), метою яких є забезпечення належного (у відповідності до вимог заводу-виробиика). безперебійного функціонування поліграфічного та іншого обладнання (далі - обладнання).

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідач в порушення умов договору не сплатив вартість наданих послуг у визначені договором строки, в зв'язку з чим за несвоєчасне виконання зобов'язання нараховані пеня в розмірі 9 838,98 грн., збитки від зміни індексу інфляції в розмірі 12 797,11 грн. та 3% річних в сумі 1 651,27 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 10.1. договору цей договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання зобов'язань за цим договором.

Згідно з п. 4.1. договору замовник зобов'язується сплачувати підряднику вартість фактично наданих послуг за цінами, що встановлені цим договором, за умови прийняття замовником наданих послуг за договором на підставі підписаного сторонами та скріпленого печатками сторін акту приймання-передачі послуг протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту його підписання.

Позивачем були надані, а відповідачем прийняті послуги на загальну суму 83 405,00 грн., що підтверджується наступними актами надання послуг, які підписані та скріплені печатками обох сторін: № 2686 від 08.10.2013 на суму 10 560,00 грн., № 2690 від 08.10.2013 на суму 2 640,00 грн., № 2995 від 05.12.2013 на суму 3 008,00 грн., № 3103 від 27.12.2013 на суму 13 348,00 грн., № 11 від 14.01.2014 на суму 3 572,00 грн., № 46 від 24.01.2014 на суму 7 037,00 грн., № 47 від 24.01.2014 на суму 2 256,00 грн., № 83 від 03.02.2014 на суму 1 128,00 грн., № 84 від 03.02.2014 на суму 564,00 грн., № 197 від 04.03.2014 на суму 15 792,00 грн., № 198 від 04.03.2014 на суму 5 828,00 грн., № 199 від 04.03.2014 на суму 2 256,00 грн., № 274 від 08.04.2014 на суму 940,00 грн., № 276 від 08.04.2014 на суму 376,00 грн., № 461 від 01.07.2014 на суму 2 068,00 грн., № 655 від 15.09.2014 на суму 3 008,00 грн., № 657 від 15.09.2014 на суму 1 316,00 грн., № 658 від 15.09.2014 на суму 940,00 грн., № 671 від 18.09.2014 на суму 6 768,00 грн.

Відповідно до п. 6.1.2. договору замовник зобов'язаний приймати надані послуги згідно з актом приймання-передачі послуг.

Згідно з п. 4.3. договору оплата, передбачена цим розділом договору здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування відповідної суми коштів з банківського рахунку замовника на банківський рахунок підрядника. Оплата може здійснюватись частинами.

Згідно з п. 6.1.1. договору замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу України встановлює, що виконавець повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Тобто, обов'язковою підставою для здійснення замовником свого обов'язку щодо оплати послуг є надання цих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, замовник в порушення взятих на себе зобов'язань за договором вартість виконаних послуг не сплатив, в зв'язку з чим на момент звернення до суду виникла заборгованість перед позивачем, яка не була оспорена відповідачем.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач у визначений строк плату за надані послуги повністю не вніс, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що за порушення строків оплати належним чином виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час прострочення, від суми простроченого платежу за кожний день всього часу прострочення до дати фактичної оплати чи дня пред'явлення позову про це.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили розмір відповідальності за порушення зобов'язання щодо оплати наданих послуг.

Укладеними між сторонами договорами передбачено нарахування пені за кожний день прострочення до фактичної оплати або подання позову, тобто, відповідальність носить подовжувальний характер та не обмежується шестимісячним періодом нарахування.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті наданих послуг відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу, крім суми основного боргу, пеню розмір якої, за обґрунтованими розрахунками позивача, становить 9 838,98 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 9 838,98 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на те, що за 10.10.2014 пеня нарахована позивачем двічі не відповідають дійсності, оскільки пеня, розмір якої зазначений у заяві про зменшення позовних вимог (в сумі 1 142,53 грн.), нарахована за 20 днів, тоді як період з 10.10.2014 по 30.10.2014 становить - 21 день. Отже, дана обставина свідчить, що позивачем у заяві про зменшення позовних вимог помилково зазначено, що пеня нарахована з 10.10.2014.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті коштів за надані послуги, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 12 797,11 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 1 651,27 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не передбачено інший розмір процентів.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 12 797,11 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 1 651,27 грн. - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліграфімпорт» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Витрати позивача по оплаті послуг адвоката в розмірі 6 000,00 грн. не підлягають стягненню з відповідача, оскільки

Відповідно до ст. 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру».

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати пов'язані з оплатою послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

12.05.2014 між позивачем (клієнт) та адвокатом Левчук Ю.О. був укладений договір про юридичне обслуговування, за умовами якого адвокат за заявками клієнта виконує необхідні послуги; надає звіт клієнту про виконану роботу та виставляє рахунок на її оплату; в свою чергу клієнт за відсутності заперечень щодо наданих послуг здійснює їх оплату (згідно погодженого сторонами прейскуранту цін адвоката) в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на рахунок адвоката.

Підтвердженням того, що Левчук Ю.О. адвокат, є свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2943/10 видане 29.09.2005.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми, судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Позивачем належних та допустимих доказів в підтвердження надання послуг адвокатом та доказів сплати цих послуг адвокату не подано.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Преса України» Державного управління справами (м. Київ, просп. Перемоги, 50, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліграфімпорт» (м. Київ, вул. Тампере, 5, ) 9 838 (дев'ять тисяч вісімсот тридцять вісім) грн. 98 коп. пені, 12 797 (дванадцять тисяч сімсот дев'яносто сім) грн. 11 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 1 651 (одна тисяча шістсот п'ятдесят одна) грн. 27 коп. - 3% річних, 1 827 (дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 19.01.2015.

СуддяВ.В. Сівакова