РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2015 р. Справа № 5004/18/11

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Тимошенко О.М.

суддів Саврій В.А.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу кредитора - Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу господарського суду Волинської області від 20.11.14 р.

у справі № 5004/18/11 (суддя Войціховський Віталій Антонович )

за заявою Фізичної особи - підприємця Пирожкова Максима Констянтиновича

до Фізичної особи - підприємця Галицької Олени Вікторівни

про визнання банкрутом

за участю представників сторін:

кредиторів - не з'явився;

арбітражного керуючого - Матвіїв В.М.;

боржника - не з'явився;

апелянта - Домальчук Р.В. (довіреність №470 від 02.09.2014р.).

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 20.11.2014 року у справі 5004/18/11 за заявою Фізичної особи - підприємця Пирожкова Максима Констянтиновича до Фізичної особи - підприємця Галицької Олени Вікторівни про визнання банкрутом задоволено клопотання ліквідатора фізичної особи-підприємця Галицької Олени Вікторівни - арбітражного керуючого Матвіїва Вадима Миколайовича.

Скасовано арешти та обтяження, застосовані щодо майна, належного банкруту Галицькій Олені Вікторівні , а саме:

- житлового будинку загальною площею 132,4 м. кв., житловою площею 68,5 м.кв. (літ. А-2) з прибудинковими спорудами та земельна ділянка загальною площею 2500,00 м.кв., кадастровий номер :01:001:0351, які знаходяться за адресою: Волинська область Луцький район, село Лаврів, вул. Берегова, 2А;

- 78/100 часток житлового будинку загальною площею 49,2 м.кв., житловою площею 11,8 м. кв., який знаходиться за адресою: Луцький р-н, с. Липини, вул. Окружна, 32;

- земельної ділянки загальною площею 1250,00 м.кв., для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:001:1806, яка знаходиться за адресою: Луцький р-н, с. Липини, вул. Окружна, 32;

- земельної ділянки загальною площею 462,00 м.кв., для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:1805, яка знаходиться за адресою: Луцький р-н, с. Липини, вул. Окружна, 32.

Знято обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, належного Галицькій Олені Вікторівні, які було внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру обтяжень рухомого майна Відділом державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції.

Зобов'язано Відділ державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції та Реєстраційну службу Луцького районного управління юстиції, зняти обтяження у вигляді арешту нерухомого майна.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, кредитор -ПАТ "Акціонерний банк "Укргазбанк" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Волинської області скасувати.

Арбітражний керуючий - Матвіїв В.М. у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду законною та обгрунтованою, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представник апелянта та арбітражний керуючий повністю підтримали вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Інші учасники провадження у справі в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи положення ст.102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника апелянта та арбітражного керуючого, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду від 05.01.2011р. було порушено провадження у справі про визнання банкрутом фізичної особи-підприємця Галицької Олени Вікторівни.

Постановою суду від 27.01.2011р. підприємця Галицьку Олену Вікторівну визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором підприємця призначено арбітражного керуючого Матвіїва Вадима Миколайовича, якого зобов'язано надати суду документально підтверджений звіт про виконану роботу, належні відомості про всіх кредиторів та формування ліквідаційної маси підприємця-банкрута.

Після прийняття господарським судом відповідної постанови та опублікування в офіційному друкованому органі (газета "Голос України" №25 (5025) від 10.02.2011р.) оголошення про визнання підприємця Галицької О.В. банкрутом до господарського суду у встановленому порядку надійшли заяви про визнання грошових вимог до боржника від наступних кредиторів: ПАТ "ОТП Банк", ПАТ "Укргазбанк".

Ухвалами господарського суду від 17.01.2012р., від 12.07.2012р., від 23.01.2013р., від 01.08.2013р., від 27.01.2014р. та від 28.07.2014р. строк ліквідаційної процедури боржника - підприємця Галицької О.В. за клопотаннями ліквідатора Матвіїва В.М. було продовжено відповідно до 27.07.2012р., до 27.01.2013., до 27.07.2013р., до 27.01.2014р., до 27.07.2014р. та до 27.01.2015р.

13 листопада 2014 року ліквідатор Матвіїв В.М. звернувся до господарського суду із клопотанням про зняття обтяження у вигляді іпотеки з майна банкрута - фізичної особи-підприємця Галицької Олени Вікторівни.

Зазначене клопотання обґрунтоване тим, що в ході ліквідаційної процедури ліквідатором виявлено, що майнові активи банкрута, які становлять ліквідаційну масу останнього, обтяжені рядом арештів та заборон, що порушує права як боржника, так і переможця аукціону, який згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України являється законним власником об'єктів нерухомого майна, зареєстрованих у встановленому законом порядку.

Місцевий господарський суд, розглянувши вищевказане клопотання арбітражного керуючого дійшов висновку про наявність правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно ч.2 ст.4-1 ГПК України провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим Кодексом з врахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Статтею 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992р. №2343-ХІІ (далі - Закон про банкрутство), положення якого застосовуються судом при розгляді даної справи, передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Разом з тим, 19 січня 2013 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22 грудня 2011 року №4212-VI, який виклав нову редакцію цього нормативного акта.

У відповідності до п. 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.12.2011р. №4212-VI положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Постанова про визнання ФОП Галицької О.В. банкрутом була винесена господарським судом 27.01.2011р, тобто при вирішенні питання про формування ліквідаційної маси з майна банкрута, слід керуватися положеннями Закону в редакції, що діяла до 19.01.2013р.

Особливості банкрутства суб'єкта підприємницької діяльності - громадянина визначені ст. ст. 47 - 49 розділу VІ Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Спеціальне регулювання відносин даної категорії юридичних осіб полягає в тому, що при їх банкрутстві застосовуються норми розділу VІ Закону, а загальні норми Закону застосовуються субсидіарно - в частині, що не врегульована даним розділом, а також у випадках, прямо зазначених в Законі.

Юридичний факт банкрутства особи вводить відносно банкрута новий правовий режим, який регулюється спеціальним законом - Законом про банкрутство, вимоги якого розповсюджуються на усіх учасників суспільних відносин, що стосуються прав і обов'язків боржника-банкрута. Права та інтереси банкрута і кредиторів у справі реалізуються через ліквідатора, який для їх забезпечення має право подати відповідні заяви (клопотання) до органів та осіб, що наклали арешти чи заборони на майно боржника-банкрута, які, в свою чергу, зобов'язані їх скасувати (припинити, анулювати, зняти, погасити тощо).

Постанова господарського суду Волинської області від 27.01.2011 у справі №5004/18/11 та факт банкрутства, який нею встановлений, для осіб, які наклали арешти або заборони на майно боржника, визнаного банкрутом, є правозмінюючим юридичним фактом, наслідком якого є скасування за заявою ліквідатора арештів та інших заборон, що накладені на майно банкрута ФОП Галицької О. В., будь-якими органами (судами, нотаріусами, органами виконавчої служби, тощо), що їх наклали (вчинили).

Статтею 23 Закону про банкрутство встановлено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

Відповідно до статей 22, 23 Закон про банкрутство постанова про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури та призначення ліквідатора у справі про банкрутство набуває чинності з дня її прийняття.

Відповідно до приписів статті 25 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута тощо згідно з законодавством.

Статтею 26 Закону про банкрутство передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси.

Відповідно до ст.52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Слід зазначити, що чинним законодавством України не розділяється майно фізичної особи як громадянина та майно фізичної особи-підприємця, тому в ліквідаційній процедурі після визнання боржника банкрутом виявленню та продажу підлягають усі майнові активи, які належать боржнику-банкруту, окрім майна, на яке згідно з цивільним процесуальним законодавством України не може бути звернено стягнення; за рахунок цього майна підлягають погашенню у встановленому законом порядку вимоги кредиторів.

Частина 2 статті 26 Закону про банкрутство встановлює, що майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

З огляду на викладене, перебування майна, яке входить до складу ліквідаційної маси банкрута під обтяженнями та арештами у процедурі банкрутства робить неможливим виконання ліквідатором банкрута обов'язків, передбачених Законом про банкрутство та суперечить приписам частини 1 статті 23 зазначеного Закону щодо зняття арештів чи інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута.

Таким чином, під час здійснення ліквідатором покладених на нього обов'язків щодо задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, майнові активи боржника, визнаного банкрутом, мають бути вільними від будь-яких обмежень щодо розпорядження ними, оскільки одним із завдань ліквідаційної процедури є продаж майна боржника з метою задоволення визнаних вимог кредиторів.

Відповідно до ст.1 Закону про банкрутство, ліквідація - це припинення діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів по задоволенню визнаних судом вимог кредиторів шляхом продажу його майна.

Накладені обтяження та арешти на майно банкрута є перешкодою (обмеженням) у здійсненні ліквідатором ліквідаційних заходів щодо банкрута, а саме, реалізації майна, одержання та накопичення коштів на відкритому депозиті в нотаріальній конторі та послідуючим проведенням задоволення вимог кредиторів у порядку, визначеному Законом про банкрутство.

Отже, з моменту відкриття щодо боржника ліквідаційної процедури всі без винятку обтяження його активів підлягають скасуванню. Це пов'язано з тим, що у процедурі ліквідації задоволення вимог кредиторів відбувається за рахунок коштів, отриманих від здійсненої у встановленому порядку реалізації майна банкрута.

При цьому, зняття заборон та арештів із майна боржника у порядку статті 23 Закону про банкрутство є безумовним, і стосується будь-яких органів і посадових осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України №Б-50/112-09 від 13.10.2011р., №20/б від 18.01.2011р., №Б-24/39-09 від 08.12.2011р., №5/19 від 01.11.2011р., №22/60б від 17.02.2011р., №Б-50/265-10 від 26.07.2011р., №5023/1208/11 від 11.10.2011р., №17/140-Б-10 від 18.07.2012р., №5016/343/2012 від 26.02.2013р., №12/5009/7594/11 від 15.05.2013р.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення клопотання ліквідатора та, відповідно, скасування обтяжень та заборон на майно боржника, яке увійшло до ліквідаційної маси останнього.

При цьому, посилання скаржника на те, що ліквідатор не мав права включати належне банкруту майно до складу ліквідаційної маси, оскільки останнє перебуває в заставі на підставах не пов'язаними із здійсненням Галицькою Оленою Вікторівною підприємницької діяльності, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ч.7 ст.47 Закону про банкрутство, у разі визнання громадянина-підприємця банкрутом до складу ліквідаційної маси не включається майно громадянина-підприємця, на яке згідно з цивільним процесуальним законодавством України не може бути звернено стягнення, та майно, яке перебуває у заставі за підставами, не пов'язаними із здійсненням такою особою підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону про банкрутство, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

При цьому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами послуг" від 22.09.2011 р., який набрав чинності 16.10.2011р., були внесенні зміни до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зокрема, ч.7 ст.48 Закону про банкрутство викладена в новій редакції, відповідно до якої у разі визнання громадянина - підприємця банкрутом до складу ліквідаційної маси не включається майно громадянина-підприємця, на яке згідно з чинним законодавством України не може бути звернено стягнення, та майно, яке перебуває у заставі за підставами, не пов'язаними із здійсненням такою особою підприємницької діяльності.

Відповідно до прикінцевих положень даного Закону, дія цього закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Як вбачається, кредитний договір між банкрутом і апелянтом був укладений 02.07.2008 року, тобто до набрання чинності вищевказаного Закону.

На виконання положень ст.26, ч.7 ст.47, ч.1 ст.48 Закону про банкрутство у редакції, що діяла до 16.10.2011 р. (дата набрання чинності вищевказаного Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг"), ліквідатором у справі була сформована ліквідаційна маса, до складу якої, серед іншого, включено житловий будинок, загальною площею 132,4 м.кв., житловою площею 68,5 м.кв. по плану БТІ (літ А-2), з земельною ділянкою загальною площею - 2500 м.кв., кадастровий номер :01:001:0351, які знаходяться за адресою: Волинська область Луцький район, с. Лаврів, вул. Берегова, 2А.

За таких обставин, дії ліквідатора щодо включення заставного (іпотечного) майна боржника до ліквідаційної маси не суперечили нормам Закону про банкрутство, які діяли станом на момент формування ліквідатором ліквідаційної маси.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду Волинської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Волинської області від 20.11.2014 року - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Саврій В.А.