ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2015 р. Справа №917/2537/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕйджДжи Агро Менеджемент", вул. Борисоглібська, 6Б, Київ, 04070

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхлібдар Плюс", вул.Б.Хмельницького,34, кв.63, Полтава, Полтавська область,36037

про стягнення 429 858,93 грн. заборгованості

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Богонос В.А., дов. №35 від 26.11.2014 року

від відповідача: не з'явились

В судовому засіданні 20.01.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 429 858,93 грн. заборгованості за договором поставки насіння на умовах розстрочення (відстрочення) платежу №ПНкЦ-065 від 27.08.2013 року з яких: 286460,00 грн. - основна заборгованість, 28646,00 грн. - штраф, 54356,96 грн. - пеня, 8546,71 грн. - 3% річних, 51849,26 грн. - інфляційні.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи), відзив на позовну заяву не подав, вимог ухвал суду від 08.12.2014 року та від 25.12.2014 року не виконав.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо, господарський суд повідомляв належним чином відповідача про дату, час і місце судового розгляду, а неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, жодних клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, то справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

В попередньому судовому засідання представник позивача повідомив суд про часткову сплату боргу відповідачем в сумі 150 000,00 грн., про що надав суду виписки про рух коштів по рахунку ТОВ "ЕйджДжи Агро Менеджемент" (арк. с. 118-119).

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

27.08.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕйджДжи Агро Менеджемент» (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрхлібдар Плюс» (відповідач, покупець) було укладено договір поставки насіння № ПНкЦ-065 на умовах розстрочення (відстрочення) платежу (арк. с.16-18). Згідно умов вказаного договору постачальник зобов'язався передати у власність покупця насіння сільськогосподарських культур урожаю 2013 року (надалі по тексту -товар), а покупець зобов'язався прийняти і оплатити товар в кількості, сумах та на умовах, визначених цим договором (п.1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору найменування товару, його кількість, номенклатура, асортимент, ціна одиниці товару та загальна вартість товару, строк та базис поставки товару, а також інші умови, визначаються сторонами в додатку (-ах) - Специфікаціях, які є невід 'ємною частиною цього договору.

Пунктом 2.2. договору сторони визначили та погодили, що оплата здійснюється шляхом перерахування безготівкових грошових коштів, на поточний рахунок Постачальника наступним чином:

- попередня оплата в розмірі 30% від загальної вартості товару, який поставляється за цим договором протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення постачальником рахунку-фактури;

- кінцевий розрахунок в розмірі 70% від загальної вартості товару який поставляється за цим договором не пізніше 30 листопада 2013 року.

27.08.2013 року між сторонами укладено Додаток (Специфікацію) № 1 до договору (арк. с. 19-20).

В додатку (Специфікації) № 1 до договору сторони визначили товар, його кількість, вартість, терміни та базиси поставки графік оплати товару, який є невід'ємною частиною договору.

Так, відповідно до пункту 2. додатку (Специфікації) № 1 до договору загальна вартість товару складає: 802 660,00 грн., в тому числі ПДВ.

Відповідно до умов договору сторони встановили наступний графік оплати товару, що поставляється за цією специфікацією. Попередня оплата в розмірі 30% від вартості товару, що складає 200 665,00 грн. без ПДВ, ПДВ-40 133,00 грн., разом 240 798,00 грн., протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення постачальником рахунку-фактури. Кінцевий розрахунок в розмірі 70% від вартості товару, що складає 468 218,33 грн. без ПДВ, ПДВ-93 643,67 грн., разом 561 862,00 грн., у строк до 30 листопада 2013 року (п. 3 додатку (Специфікації) № 1 до договору).

На виконання умов договору позивачем у період з серпня 2013 року по жовтень 2013 року включно було поставлено відповідачу товар на загальну суму 802 660,00 грн., що підтверджується видатковими накладними та довіреностями на отримання товару (арк. с. 21-62).

Як зазначає позивач, відповідач до 30.11.2013 року частково оплатив отриманий товар у розмірі 516 200,00 гривень і за ним рахується заборгованість за отриманий товар в розмірі 286 460,00 грн.

Також позивачем на підставі пунктів 7.3. договору та статті 625 ЦК України нараховано відповідачу: пеню в сумі 54 356,96 грн. за період з 01.12.2013 року по 28.11.2014 року; штраф в сумі 28 646,00 грн.; інфляційні в сумі 51 849,26 грн. за період з грудня 2013 року по жовтень 2014 року включно; 3% річних в сумі 8 546,71 грн. за період з 01.12.2013 року по 28.11.2014 року, які позивач також просить суд стягнути з відповідача.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частина друга ст. 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що видатковими накладними підписаних сторонами, та довіреностями на отримання товару (арк. с. 21-62) підтверджується факт поставки позивачем товару відповідачу на суму 802 660,00 грн.

Отже, відповідач підписавши договір поставки насіння на умовах розстрочення (відстрочення) платежу №ПНкЦ-065 від 27.08.2013 року, видаткові накладні взяв на себе зобов'язання з оплати товару.

Під час розгляду справи по суті представник позивача повідомив суд про сплату відповідачем частини основного боргу в сумі 150 000,00 грн. та надав суду виписки про рух коштів по рахунку ТОВ "ЕйджДжи Агро Менеджемент" (арк. с. 118-119).

Приймаючи до уваги те, що позивач надав суду належні докази сплати відповідачем частини основного боргу в сумі 150 000,00 грн., суд приходить до висновку про відсутність предмету спору в сумі 150 000,00 грн., та про припинення провадження у справі згідно п.1-1 статті 80 ГПК України в цій частині.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст.2 цього закону, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п. 7.3. договору за прострочення оплати вартості товару, відповідно до затвердженого сторонами графіку платежів, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діятиме на відповідний момент, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочки до повного виконання грошових зобов'язань, прийнятих на себе за цим договором. Якщо порушення умов оплати буде перевищувати 3 (три) банківських дні, покупець додатково сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 10% (десять) відсотків від суми простроченого платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 54 356,96 грн. за період з 01.12.2013 року по 28.11.2014 року, штраф в сумі 28 646,00 грн., інфляційні в сумі 51 849,26 грн. за період з грудня 2013 року по жовтень 2014 року включно, 3% річних в сумі 8 546,71 грн. за період з 01.12.2013 року по 28.11.2014 року.

Перевіряючи розмір заявлених позивачем до стягнення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних, суд звертає увагу на наступне:

При нарахуванні пені та 3% річних позивачем невірно визначено початок перебігу строку прострочення.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частина 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Позивач не врахував вказані приписи законодавства, тому, враховуючи, що останній день строку для оплати припадає на вихідний, то днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Також при нарахуванні пені позивачем не враховано вимоги статті 232 ГК України.

Згідно ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З урахуванням вищевикладеного за перерахунком, здійсненим судом за допомогою ІПС "Законодавство", до стягнення підлягає 3% річних в сумі 8499,62 грн. та пеня в сумі 20876,26 грн.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення 28 646,00 грн. штрафу та 51849,26 грн. інфляційних, суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявленої суми, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині 136 460,00 грн. основного боргу, 20876,26 грн. пені, 28 646,00 грн. штрафу, 8499,62 грн. 3% річних, 51 849,26 грн. інфляційних обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами ( в мат. справи), відповідачем не заперечуються і підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ч. 2 статті 49 ГПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,75,п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. В частині стягнення 150 000,00 гривень основного боргу провадження припинити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхлібдар Плюс" (вул.Б.Хмельницького,34, кв.63, м. Полтава, Полтавська область,36037, ідентифікаційний код 34412110, п/р в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" м. Київ, МФО 380805) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕйджДжи Агро Менеджемент" (вул. Борисоглібська, 6Б, Київ, 04070, ідентифікаційний код 37176244, п/р 9642 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023) 136 460,00 грн. основного боргу, 20876,26 грн. пені, 28 646,00 грн. штрафу, 8499,62 грн. 3% річних, 51 849,26 грн. інфляційних, 7926,62 грн. судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.01.2015 р.

Суддя Тимощенко О.М.