ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

13 січня 2015 р. Справа № 902/1723/14

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства «АГРО ДОБРОБУТ»

(20500, Черкаська область, смт. Катеринопіль, вул. Карла Маркса, буд. 41)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю «БОГАТИР»

(21008, м. Вінниця, вул. Пирогова, буд. 346 А)

про стягнення 579 532,80 грн.

при секретарі судового засідання Солоненко Т.В.

за участю представників сторін :

позивача : Голубока Т.В. за довіреністю б/н. від 25.11.2014 року;

відповідача : не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство «АГРО ДОБРОБУТ» звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БОГАТИР» заборгованості в загальному розмірі 579 532,80 грн..

Позовні вимоги мотивовано тим, що на виконання укладеного 04.04.2014 року договору поставки насіння № П-040404-ВГ, позивач поставив відповідачеві товар на загальну суму 768 732,00 грн./ 66 270,00 дол. США, за який останній зобов'язався провести розрахунки у строки, визначені п. 7 специфікацій № 1-3 до договору. В порушення взятих на себе зобов'язань відповідач провів часткові розрахунки в розмірі 445 135,20 грн. Таким чином, основна заборгованість відповідача за договором становить 32 318,44 дол. США та станом на 05 грудня 2014 року складає 515 155,93 грн..

Ухвалою суду від 11.12.2014 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1723/14 та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення даного спору.

Ухвалою суду від 23.12.2014 року розгляд справи відкладено на 13.01.2015 року з підстав невиконання відповідачем вимог ухвали суду в частині надання доказів та забезпечення явки уповноваженого представника.

На визначену судом дату з'явився представник позивача. Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, визначених судом доказів не надав. Ухвала суду від 23.12.2014 року направлена відповідачу на адресу, зазначену у позовній заяві та у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, однак була повернута на адресу суду з відміткою відділення поштового зв'язку наступного змісту: «за зазначеною адресою не проживає».

З врахуванням наведеного суд зважає на наступне. Відповідно до вимог частин 1, 3 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Варто зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

В п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 11 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вказано, що за змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При неявці сторін в судове засідання суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.19, ч.2 ст.45 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» обов'язок щодо внесення змін про юридичну особу чи фізичну особу-підприємця, які містяться в Єдиному державному реєстрі стосовно місцезнаходження покладається на останніх.

Крім того суд звертає увагу на п.4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 року № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році», п.11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 року № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році», в яких наголошується, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Крім того суд зважає на ту обставину, що ухвала про порушення провадження у справі від 11.12.2014 року отримана відповідачем 18.12.2014 року, про що свідчить поштове повідомлення № 8866 від 22.12.2014 року.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги той факт, що неявка в засідання суду сторін або їх представників, належним чином та відповідно до законодавства повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

04 квітня 2014 року між Приватним підприємством «АГРО ДОБРОБУТ» (позивач, за договором Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БОГАТИР» (відповідач, за договором Покупець) укладено договір поставки насіння № П 040404-ВГ (надалі Договір).

Згідно з предметом даного Договору, Постачальник зобов'язується поставити Покупцю насіння сільськогосподарський культур (надалі Товар), а Покупець зобов'язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Поставці підлягає Товар, асортимент, кількість, ціна та вартість якого встановлюється в специфікаціях (додатках до даного Договору, що є невід'ємними його частинами). (п. 2.1. Договору).

Загальну суму (ціну) цього Договору складає вартість всіх Товарів, поставлених на його умовах. (п. 2.2. Договору).

Постачальник зобов'язується поставити Товар Покупцю у строки та на умовах, що вказані у специфікаціях (додатках) до Договору. (п. 3.1. Договору).

Порядок та строки розрахунків за поставлений Товар визначається даним Договором та специфікаціями (додатками) до нього. У випадку, якщо Товар був поставлений на умовах цього Договору без підписання Сторонами відповідних специфікацій (додатків), такий Товар підлягає оплаті протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту (дня) поставки. (п. 5.1. Договору).

Сторони домовились визначити грошовий еквівалент зобов'язання щодо оплати Товару в іноземній валюті (в доларах США). Грошовий еквівалент зобов'язання в доларах США визначається шляхом ділення загальної вартості Товару згідно специфікацій в гривнях на офіційний курс НБУ гривні щодо долара США на дату укладення (підписання) Сторонами відповідної специфікації, збільшений на 3,4%.

Сума в гривнях, яку Покупець повинен сплатити Постачальнику як оплата вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості Товару в доларах США на офіційний курс НБУ гривні щодо долара США на день фактичної оплати, збільшений на 3.4% за наступним алгоритмом (формулою):

С2=(С1*К1)+(3,4%*С1*К1), де

С2 - вартість товару на день оплати (належна до оплати вартість Товару у гривні);

С1 - еквівалент вартості товару в доларах США, що вказаний у специфікації, за якою проводиться розрахунок;

К1 - курс долара США до гривні на день проведення розрахунків за офіційним курсом Національного банку України. (п. 5.4. Договору).

Договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох Сторін і діє до 31 грудня 2014 року, а в частині виконання Сторонами взятих на себе по Договору зобов'язань - до моменту їх повного виконання Сторонами. (п. 10.1. Договору).

Відповідно до п. 7 специфікацій №№ 1-3 до Договору Покупець зобов'язаний сплатити загальну вартість Товару, що поставляється згідно з ЦМ Договором в терміни:

- І платіж 20% - до 15 липня 2014 року;

- ІІ платіж 20% - до 15 вересня 2014 року;

- ІІІ платіж 60% - до 01 жовтня 2014 року.

На виконання взятих на себе за Договором зобов'язань позивач на підставі видаткових накладних (а.с. 24-26) поставив відповідачеві Товар на загальну суму 768 732,00 грн. (66270 доларів США), який відповідач отримав згідно довіреностей (а.с. 27-29).

В рахунок проведення розрахунків за Договором відповідачем, до звернення з позовом до суду, перераховано на рахунок позивача 445 135,20 грн. (а.с. 30-32).

Так, 30.07.2014 року відповідачем перераховано на рахунок позивача 120 000 грн.. Відповідно до умов п. 5.4 Договору - 9669,62 доларів США;

- 17.10.2014 року відповідачем перераховано на рахунок позивача 175 000 грн. (81 095, грн. + 93 905,00 грн.), з яких 145 135, 20 грн. зараховано в рахунок погашення заборгованості за Договором, решта суми в розмірі 29 664,80 грн. - в рахунок погашення заборгованості за договором № 335 від 05.05.2014 року. Зарахування в таких розмірах проведено позивачем у відповідності до листа відповідача № 85 від 30.10.2014 року (а.с. 82). Відповідно до умов п. 5.4. Договору - 10 839,07 доларів США;

- 30.10.2014 року відповідачем перераховано на рахунок позивача 180 000 грн.. Відповідно до умов п. 5.4 Договору - 13 442,87 доларів США.

В процесі розгляду справи відповідачем проведено розрахунки за Договором на 160 000,00 грн. (а.с. 83-86).

За таких обставин, станом на день розгляду справи заборгованість відповідача за Договором становить 355 155,93 грн..

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов'язання по оплаті сировини.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимогу позивача про стягнення боргу в розмірі 355 155,93 грн. правомірною та обґрунтованою з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

При цьому, провадження у справі в частині стягнення 160 000 грн. основного боргу підлягає припиненню по п. 1.1. ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

Окрім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення 29 793,45 грн. пені та 34 583,42 грн. - 30% річних.

Щодо зазначених вимог суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 8.3. Договору передбачено, що у випадку порушення термінів або умов оплати Товару Покупець зобов'язаний, на вимогу Постачальника, сплатити останньому пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сторони в п. 8.3. Договору визначили відповідальність у вигляді сплати Покупцем Постачальнику 30% річних за порушення термінів або умов оплати Товару.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені та 30% річних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Перевіривши правильність нарахування заявлених до стягнення сум пені та 30% річних судом не виявлено помилок, у зв'язку з чим вказані суми є правомірними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог.

Зважаючи на наведене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 ПК України.

Керуючись п. 1-1 ст. 80, ст.ст.43, 33, 43, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БОГАТИР» (21008, м. Вінниця, вул. Пирогова, буд. 346 А, ) на користь Приватного підприємства «АГРО ДОБРОБУТ» (20500, Черкаська область, смт. Катеринопіль, вул. Карла Маркса, буд. 41, ) 355 155 (триста п'ятдесят п'ять тисяч сто п'ятдесят п'ять) грн. 93 коп. - боргу; 29 793 (двадцять дев'ять тисяч сімсот дев'яносто три) грн. 45 коп. - пені; 34 583 (тридцять чотири тисячі п'ятсот вісімдесят три) грн. 42 коп. - 30% річних та 11 590 (одинадцять тисяч п'ятсот дев'яносто) грн. 66 коп. - витрат зі сплати судового збору.

3. Провадження у справі в частині стягнення 160 000,00 грн. основного боргу припинити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Повне рішення складено 16 січня 2015 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (21008, м. Вінниця, вул. Пирогова, буд. 346 А)