ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2015 р.Справа № 922/4943/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Дем'яновій Є.Є.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" м. Київ в особі Харківської обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" м. Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 с. Бабаї
про стягнення коштів в сумі 287563,79грн.
за участю представників сторін:

від позивача: Мікуліна Т.О. - дов. від 03.08.13.

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами в сумі 287563,79грн.

В обгрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитними договорами щодо повернення кредиту та сплати відсотків, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість.

У судовому засіданні представник позивача позивні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Відповідач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, наданим йому правом не скористався, представника в судові засідання не направив, відзиву не надав, про час та місце судових засідань був сповіщений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

У відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (кредитор, банк) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (позичальник) 03.10.2006 року укладена Генеральна кредитна угода №551 (далі - кредитна угода), за умовами якої банк зобов'язався надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї кредитної угоди і, які є її невід'ємними частинами (п.1.1. угоди).

Загальний розмір позичкової заборгованості позичальника за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати суми еквівалентної 90000,00грн. Термін угоди - до 03.10.2009 року (п.1.2., 1.3. угоди).

Додатковою угодою №1 від 19.06.2007 року до Генеральної кредитної угоди сторони погодили зміну загального розміру позичкової заборгованості до 150000,00грн. та продовжили термін дії угоди до 15.06.2017 року.

12 листопада 2007 року сторонами був підписаний додатковий договір №2 до Генеральної кредитної угоди, яким змінено п.1.2. розділу 1 цієї угоди, а саме:

"Загальний розмір позичкової заборгованості позичальника за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати суми:

- 90000,00грн. строком з 03.10.2006 року по 18.06.2007 року;

- 150000,00грн. строком з 19.06.2007 року по 11.11.2007 року;

- 250000,00грн. строком з 12.11.2007 року по 15.06.2017 року".

Банком та позичальником 19.06.2007 року був укладений кредитний договір №012/07/1-748-07 (далі договір від 19.06.2007 р.), за умовами якого у відповідності до Генеральної кредитної угоди №551 та на положеннях та умовах цього договору, кредитор надає позичальнику кредит в сумі 150000,00грн. (ліміт кредитування) строком до 15.06.2017 року (включно); із сплатою 17,5%.

12 листопада 2007 року між банком та позичальником був укладений кредитний договір за №010-2/07/1-1226-07 (далі договір від 12.11.2007р.), згідно з яким кредитор, у відповідності до Генеральної кредитної угоди, а також усіх додаткових договорів до неї, та на положеннях і умовах цього договору, відкриває позичальнику невідновлювану кредитну лінію в сумі 111620,00грн., строком до 15.06.2017р., зі сплатою 13,5% річних.

Додатковим договором №1 від 25.06.2008 року до кредитного договору №010-2/07/1-1226-07 сторонами змінено графік погашення кредиту та відсотків за кредитом у зв'язку зі збільшенням відсоткової ставки до 16% річних.

Умовами вказаних договорів передбачено, що кредитор має право достроково вимагати погашення заборгованості позичальника за кредитом, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, комісій тощо.

Банк свої зобов'язання за кредитними договорами щодо перерахування коштів позичальнику виконав, що підтверджується наданими до матеріалів справи доказами, зокрема розпорядженням від 13.11.07р. про перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника, довідками про заборгованість відповідача та копіями платіжних доручень.

Позивач наполягає на тому, що взятих на себе зобов'язань щодо погашення кредиту та відсотків за ним відповідач не виконує, з огляду на що за ним утворилась заборгованість, а саме:

- за кредитним договором №012/-7/1-748-07 від 19.06.2007 року залишок заборгованості за кредитом 113030,71грн. (в т.ч. сума простроченої заборгованості в розмірі 36003,33грн.); заборгованість за відсотками - 48566,87грн. (в т.ч. сума простроченої заборгованості в розмірі 47753,98грн.); сума пені, нарахованої за порушення строку погашення тіла кредиту - 3843,07грн.; сума пені, нарахованої за порушення строку погашення відсотків - 5208,63грн.

- за кредитним договором №010-2/07/1-1226-07 від 12.11.2007 року залишок заборгованості за кредитом 77014,92грн. (в т.ч. сума простроченої заборгованості в розмірі 26105,76грн.); заборгованість за відсотками - 33380,29грн. (в т.ч. сума простроченої заборгованості в розмірі 32873,89грн.); сума пені, нарахованої за порушення строку погашення тіла кредиту - 2843,27грн.; сума пені, нарахованої за порушення строку погашення відсотків - 3676,03грн.

Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за даними кредитними договорами становить 287563,79грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

У відповідності до статті 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з статтею 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до пункту 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Пунктом 1 частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 1050 ЦК України вказує на те, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Нормами ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та, згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи не містять доказів, якими б підтверджувалась сплата відповідачем заборгованості за кредитом та за відсотками за кредитними договорами. Крім того, до матеріалів справи не надано доказів у спростування доводів позивача щодо порушення відповідачем своїх зобов'язань за кредитними договорами.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про правомірність та обгрунтованість вимог щодо стягнення заборгованості за кредитами та відсотками за цими кредитами, оскільки ці вимоги підтверджені належними доказами, не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитними договорами, в тому числі пені, нарахованої за порушення строку погашення тіла кредиту та пені, нарахованої за порушення строку погашення відсотків, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтями 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Кредитними договорами сторони погодили, що за порушення строків повернення кредиту, процентів за користування кредитом позичальник сплачує кредитору пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період існування заборгованості за кожен день прострочення.

Частина 6 ст. 232 ГК України встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Розрахунок пені перевірено судом та встановлено, що він відповідає умовам договору, вимогам чинного законодавства та відносинам, що фактично склались між сторонами.

Враховуючи викладене, суд вважає правомірними та обгрунтованими вимоги позивача про стягнення пені, оскільки матеріали справи свідчать про невиконання відповідачем зобов'язань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений кредитними договорами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" (61166, м. Харків, вул. Новгородська, 11, ) заборгованість в сумі 287563,79 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 5751,28грн.

Видати наказ.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 17.01.2015 р.

Суддя М.В. Калантай