РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/983/14 12.01.15

За позовомФізичної особи-підприємця Шутко Олександра Володимировича
до1. Держави Україна в особі Державної казначейської служби України 2. Державної податкової інспекції у Оболонському районі ГУ Міндоходів у місті Києві 3. Головного управління Служби безпеки України в місті Києві та Київській області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідачівТовариство з обмеженою відповідальністю "Крона-33"
простягнення коштів
Судді Васильченко Т.В. (головуючий)

Сташків Р.Б. Літвінова М.Є.

в присутності представників сторін:

від позивача Єрьоменко В.В., довіреність б/н від 09.04.2013;
від відповідача-1 не з'явився;
від відповідача-2 Максименко С.П., довіреність №2111/9/26-54-10-034 від 06.06.2014; Воєводін Р.І., довіреність №2926/9/26-54-10-034 від 08.09.2014;
від відповідача-3 Коломієць І.В., довіреність № 51/14-51314 від 15.12.2014;
від третьої особи не з'явився.
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Шутко Олександр Володимирович звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, про стягнення 2634267,93 грн. майнової шкоди, з урахуванням поданих в подальшому заяв про збільшення, зменшення розміру позовних вимог та уточнення правової природи заявлених до стягнення коштів, які прийняті судом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок протиправних дій відповідачів-2, 3 йому завдана шкода, яка підлягає відшкодуванню Державою Україна.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.01.2014 порушено провадження у справі №910/983/14 та призначено справу до розгляду.

03.03.2014 позивач, через відділ діловодства суду, подав письмові пояснення, в яких вказав, що в результаті незаконної перевірки ДПІ у Оболонському районі м. Києва з подальшою виїмкою належного йому майна, органами державної влади завдано позивачу шкоду, яка підлягає відшкодуванню Державою Україна.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.04.2014 залучено до участі у справі в якості відповідача-2 - Державну податкову інспекцію у Оболонському районі ГУ Міндоходів у місті Києві, відповідача-3 - Головне управління Служби безпеки України в місті Києві та Київській області, а також на підставі ст. 27 ГПК України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Крона-33" та відкладено розгляд справи.

07.05.2014 відповідач-1, через відділ діловодства суду, подав пояснення на позовну заяву, в яких проти позову заперечив з підстав того, що Державна казначейська служба України, як юридична особа, прав та охоронюваних законом інтересів позивача не порушувала.

27.05.2014 відповідач-3, через відділ діловодства суду, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що співробітник Правобережного міжрайвідділу Управління СБ України у м. Києві Кутовий А.А. не мав відношення до вилучення із володіння позивача майна, а також передачі цього майна ТОВ «Крона-33».

02.06.2014 відповідач-2, через відділ діловодства суду, подав заяву про застосування строків позовної давності з посиланням на те, що позивач довідався про порушення свого права ще 15.06.2006, втім не скористався правом на звернення до суду з позовом про стягнення збитків.

Також, 02.06.2014 відповідач-2, через відділ діловодства суду, подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що 22.02.2014 задоволено заяву Фізичної особи-підприємця Шутко Олександра Володимировича про зміну порядку та способу виконання рішення господарського суду міста Києва у справі №6/152 шляхом стягнення вартості 123 вилучених шуб з Державної податкової інспекції у Оболонському районі ГУ Міндоходів у місті Києві, а тому вважає, що позивач намагається двічі стягнути з відповідачів одну й ту саму суму.

18.06.2014 відповідач-3, через відділ діловодства суду, подав доповнення до відзиву в яких наголосив на тому, що позивач вимагає з відповідачів повторного стягнення вартості хутряних виробів, в зв'язку з чим в позові має бути відмовлено. Крім того, просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

23.06.2014 позивач, через відділ діловодства суду, подав письмові пояснення, в яких зазначив, що предмет та сторони у справах №6/152 та №910/983/14 є відмінним, а тому відсутні підстави для припинення провадження у даній справі. Крім того, строк позовної давності ним не пропущено, оскільки лише в 2012 році стало відомо про неможливість повернення вилученого майна.

08.09.2014 відповідач-2, через відділ діловодства суду, подав клопотання про витребування доказів та зупинення провадження по справі шляхом направлення матеріалів до СВ Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

В судовому засіданні 08.09.2014 у зв'язку зі складністю справи, суд дійшов висновку про призначення колегіального розгляду даної справи.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 08.09.2014 призначено колегіальний розгляд справи №910/983/14 в наступному складі суду: Васильченко Т.В. (головуючий), судді: Сташків Р.Б., Бойко Р.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.09.2014 справу №910/983/14 прийнято до провадження колегією суддів у складі: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді Сташків Р.Б., Бойко Р.В. та призначено до розгляду.

07.10.2014 позивач, через відділ діловодства суду, подав письмові пояснення, в яких наголосив на тому, що наявний в матеріалах справи висновок судової експертизи є неналежним доказом, оскільки в ньому відсутня сторінка 4.

31.10.2014 відповідач-3, через відділ діловодства суду, подав доповнення до відзиву, в яких вказав, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними в зв'язку з тим, що Управління СБ України у м. Києві не утримувало у себе майно позивача та не мало відношення до його передачі, збереження та реалізації.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 03.11.2014 справу №910/983/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Сташків Р.Б., Літвінова М.Є. у зв'язку з закінченням повноважень у судді Бойко Р.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.11.2014 справу №910/983/14 прийнято до провадження колегією суддів у наступному складі: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Сташків Р.Б., Літвінова М.Є. та призначено до розгляду.

09.12.2014 позивач, через відділ діловодства суду, подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути через Державну казначейську службу України кошти з державного бюджету України в сумі 2679508,48 грн., з яких 1217958,40 грн. - вартість протиправно вилучено у позивача майна, 1461550,08 грн. - інфляційні втрати.

Частина 4 статті 22 ГПК України визначає права, які належать лише позивачу. Так, відповідно до зазначеної норми права, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до абз. 1 п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи те, що вищезазначені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд за результатами розгляду даної заяви в судовому засіданні 12.01.2015 вирішив прийняти її до розгляду.

Отже, оскільки збільшення розміру позовних вимог, викладене позивачем у його письмовій заяві, прийняте господарським судом, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є: стягнення 2679508,48 грн., з яких 1217958,40 грн. - вартість протиправно вилучено у позивача майна та 1461550,08 грн. - інфляційні втрати.

Також, за результатами розгляду в судовому засіданні 12.01.2015 клопотання відповідача-2 про витребування доказів та зупинення провадження по справі, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

В судовому засіданні 12.01.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив задовольнити.

Представники відповідачів-2, 3 в судовому засіданні проти позову заперечили в повному обсязі.

Відповідач-1 своїх представників в судове засідання не направив, втім 07.05.2014 в поясненнях на позовну заяву просив слухати справу без представника Державної казначейської служби України.

Третя особа в судове засідання своїх представників не направила, про причини неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача-1 та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 12.01.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників позивача та відповідачів-2,3, які приймали участь під час розгляду справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (серія В02 №342883) Шутко Олександр Володимирович зареєстрований як підприємець у Шевченківській районній у місті Києві державній адміністрації 18 травня 2004 року.

Позивач займається роздрібною торгівлею одягом, в тому числі хутряними виробами, на київському ринку "Петрівка" за адресою: м. Київ, вул. Вербова, 23, торгове місце № 3, 69 ряд.

15.06.2006 завідуючий сектору боротьби з незаконним обігом товарів відділу податкової міліції Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва Решетілов К.В. та оперуповноважений управління Служби безпеки України у місті Києві старший лейтенант Кутовой А.А. в присутності завідуючого сектору ДПІ у Оболонському районі м. Києва Веркальця О.П. провели огляд місця події - місця № 3 торгівельного ряду № 69 на ринку "Петрівка", що в м. Києві, по вул. Вербовій, 23, на підставі направлення на перевірку №1050/17 від 15.06.2006 та наказу № 996 від 15.06.2006, про що було складено протокол огляду місця події від 15 червня 2006 року.

Під час огляду місця події співробітники відповідачів Решетілов К.В. та Веркалець О.П. вилучили 138 хутряних виробів (жіночих шуб), що підтверджується матеріалами справи та сторонами не оспорюється.

Постановою слідчого СВ УСБУ у м. Києві Ліченка І.В. від 08 листопада 2006 року в порушенні кримінальної справи відносно Шутка О.В. за фактом вчинення ним злочину, передбаченого ст. 201 Кримінального кодексу України, а саме ввезення в Україну 138 хутрових виробів відмовлено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 Кримінально-процесуального кодексу України, тобто за відсутністю в його діях складу даного злочину.

У зв'язку з цим, Шутко О.В. звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва, Управління Служби безпеки України в місті Києві з вимогами про визнання незаконними дій та рішень відповідачів.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2008 у справі №9/58 адміністративний позов задоволено частково. Визнано дії Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва та Управління служби безпеки України в місті Києві, в особі їх представників - завідуючого Сектору боротьби з незаконним обігом товарів Відділу податкової міліції Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва Решетілова К.В. та оперуповноваженого Управління Служби безпеки України у м. Києві старшого лейтенанта Кутового А.А., що виразилися у проведенні огляду місця події від 15 червня 2006 року, а саме: 3-ого торгового місця в 69-му ряду ринку «Петрівка», що в м. Києві по вул. Вербовій, 23, та складанні відповідного протоколу огляду місця події і вилучення ними хутрових шуб в кількості 138 одиниць незаконними. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вказана постанова набрала законної сили відповідно до ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2011.

Разом з цим, позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва про повернення майна (138 хутряних виробів), вилученого на підставі протоколу огляду місця події від 15.06.2006.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.11.2011 у справі №6/152 позов задоволено частково; зобов'язано Державну податкову інспекцію у Оболонському районі міста Києва у п'ятиденний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили повернути суб'єкту підприємницької діяльності Шутку Олександру Володимировичу майно, вилучене на підставі протоколу огляду місця події від 15 червня 2006 року, а саме 123 хутряних вироби згідно переліку.

У вказаному судовому рішенні від 10.11.2011 встановлено, що 05.12.2006 на підставі акту прийому-передачі частина хутрових виробів у кількості 123 штук загальною вартістю 1118222,40 грн. Управлінням СБ України у м. Києві була передана ДПІ у Оболонському районі м. Києва та залишена на відповідальному зберіганні у ТОВ "Росичі". При цьому, право власності СПД Шутка Олександра Володимировича на частину вилученого майна, а саме: 134 хутряних вироби, підтверджується договором купівлі-продажу від 17.05.2006, укладеним між Курчивенко Геннадієм Івановичем та Шутком Олександром Володимировичем.

Вказане рішення суду залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2012 та постановою Вищого господарського суду України від 01.08.2012.

12.12.2011 на виконання рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2011 було видано наказ № 6/152.

Втім, постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 27.11.2012 повернуто наказ №6/152 стягувачу, у зв'язку з тим, що хутряні вироби, які підлягають поверненню відсутні, оскільки були передані на відповідальне зберігання ТОВ «Крона-33».

Так, за актом прийому-передачі хутрових виробів від 09.10.2009 № 21307/10/24-302, посадові особи ТОВ «Росичі» передали, а директор ТОВ «Крона-33» прийняла хутрові вироби у кількості 123-х штук, що були вилучені відповідно до протоколу огляду місця події від 15.06.2006.

При цьому, рішенням господарського суду міста Києва від 10.10.2011 у справі № 19/65 стягнуто з ТОВ «Крона-33» вартість втрачених хутрових виробів в кількості 123 шт. на користь ДПІ у Оболонському районі м. Києва, що підтверджує факт відсутності даних хутрових виробів.

Відтак, вважаючи, що внаслідок незаконного вилучення службовими особами відповідачів-2, 3 належних позивачу на праві власності хутрових виробів, які в подальшому зникли з відповідального зберігання ТОВ «Крона-33», позивачу завдано шкоду, він звернувся до суду з даним позовом про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2679508,48 грн., з яких вартість незаконно вилученого майна (хутряні вироби в кількості 134 шт.) - 1217958,40 грн. та інфляційні втрати - 1461550,08 грн. через Казначейську службу України з державного бюджету України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Втім, для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду (ст. 22 ЦК України).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК відповідальність настає незалежно від вини.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) або доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, 15 червня 2006 року завідуючий сектору боротьби з незаконним обігом товарів відділу податкової міліції Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва Решетілов К.В. та оперуповноважений управління Служби безпеки України у місті Києві старший лейтенант Кутовий А.А. в присутності завідуючого сектору ДПІ у Оболонському районі м. Києва Веркальця О.П. провели огляд місця події - місця №3 торгівельного ряду № 69 на ринку "Петрівка", що в м. Києві, по вул. Вербовій, 23, на підставі направлення на перевірку №1050/17 від 15.06.2006 та наказу № 996 від 15.06.2006, про що було складено протокол огляду місця події від 15 червня 2006 року.

Під час огляду місця події співробітники відповідачів Решетілов К.В. та Веркалець О.П. вилучили 138 хутряних виробів (жіночих шуб).

Позивач вважає, що дії посадових осіб Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва та управління Служби безпеки України у місті Києві з вилучення з його володіння товару (138 хутряних виробів) є незаконними, а подальша втрата вказаного майна, яке було передано на відповідальне зберігання третій особі, призвела до завдання йому матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов'язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов'язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов'язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Таким чином, предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій органів державної влади при здійсненні ними своїх повноважень шляхом вилучення майна, належного позивачеві, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) органу державної влади і заподіянням шкоди.

При цьому, неправомірність дій (бездіяльності) органу державної влади має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків. (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005 у справі № 32/421).

Як було встановлено, вище постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2008 у справі №9/58 визнано незаконними дії Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва та Управління служби безпеки України в місті Києві, в особі їх представників - завідуючого Сектору боротьби з незаконним обігом товарів Відділу податкової міліції Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва Решетілова К.В. та оперуповноваженого Управління Служби безпеки України у м. Києві старшого лейтенанта Кутового А.А., що виразилися у проведенні огляду місця події 15 червня 2006 року, а саме: 3-ого торгового місця в 69-му ряду ринку «Петрівка», що в м. Києві по вул. Вербовій, 23, та складанні відповідного протоколу огляду місця події і вилучення ними хутрових шуб в кількості 138 одиниць.

Отже, факт протиправних дій зі сторони відповідача-2 та відповідача-3, які полягають у проведенні огляду місця події від 15 червня 2006 року, а саме: 3-ого торгового місця в 69-му ряду ринку «Петрівка», що в м. Києві по вул. Вербовій, 23, складанні відповідного протоколу огляду місця події та вилученні ними хутрових шуб в кількості 138 (ста тридцяти восьми) одиниць, і як наслідок спричинення своїми діями шкоди позивачу, підтверджуються матеріалами справи.

В той же час, під час розгляду даної справи встановлено, що вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 27.12.2007 у кримінальній справі №1-923/07 Колеснікова Ю.А. було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України та встановлено, що Колесніков Ю.А., виконуючи обов'язки директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватель», якому 15.06.2006 на підставі угоди №9/5/06 про зберігання та реалізацію безхазяйного майна, що належить або переходить у власність держави, Державною податковою інспекцією у Оболонському районі міста Києва були передані на відповідальне зберігання хутрові вироби в кількості 138 одиниць, які належали суб'єкту підприємницької діяльності Шутко О.В., вчинив службову недбалість, що спричинило тяжкі наслідки.

Вироком суду встановлено, що 11.07.2006 під час проведення в ТОВ «Приватель» виїмки було виявлено недостачу 15 одиниць товару, що становить 207700,00 грн.

У зв'язку з цим, Шутко О.В. звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про стягнення з Колеснікова Ю.А. майнової шкоди в сумі 207700,00 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 26.03.2009 у справі №2-4046/2008 стягнуто з Колеснікова Ю.А. на користь Шутка О.В. 157700 гривень заподіяної шкоди, а також судові витрати.

При цьому, вказаним рішенням суду встановлено, що Колесніков Ю.А., у зв'язку з службовою недбалістю, спричинив позивачу матеріальну шкоду у сумі 207700 грн., що складає вартість 15 шуб, втім Колесніков Ю.А. сплатив позивачу (Шутку О.В.) 50000 грн., а тому, він повинен сплатити позивачу (Шутку О.В.) ще 157700 грн., які добровільно відшкодувати відмовляється.

На виконання даного рішення суду, 26.03.2009 видано виконавчий лист.

Таким чином, позивачем було реалізовано своє право на відшкодування завданих йому збитків, внаслідок втрати 15 хутряних виробів на загальну суму 207700,00 грн. безпосередньо з Колеснікова Ю.А.

Наразі, рішенням господарського суду міста Києва від 10.11.2011 у справі №6/152 зобов'язано Державну податкову інспекцію у Оболонському районі міста Києва у п'ятиденний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили повернути суб'єкту підприємницької діяльності Шутку Олександру Володимировичу майно, вилучене на підставі протоколу огляду місця події від 15 червня 2006 року, а саме, 123 (сто двадцять три) хутряні вироби.

12.12.2011 на виконання вказаного рішення суду видано відповідний наказ.

В подальшому, у зв'язку з неможливістю виконання рішення суду у справі №6/152 від 10.11.2011 про повернення майна в натурі, через його втрату, позивач звернувся до суду з заявою про зміну способу виконання рішення суду шляхом стягнення з Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на користь Фізичної особи-підприємця Шутка Олександра Володимировича вартості 123 хутряних виробів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.12.2014 задоволено заяву Фізичної особи-підприємця Шутка Олександра Володимировича про зміну способу виконання рішення господарського суду міста Києва №6/152 від 10.11.2011 та змінено спосіб виконання рішення у справі №6/152 від 10.11.2011 шляхом стягнення з Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на користь Фізичної особи-підприємця Шутка Олександра Володимировича 1150058,40 грн. вартості 123 хутряних виробів.

02.12.2014 на виконання даної ухвали суду видано наказ.

Таким чином, фізичною особою підприємцем Шутко Олександром Володимировичем реалізовано своє право на відшкодування вартості 123 хутряних виробів, які були вилучені у нього відповідно до протоколу огляду місця події від 15.06.2006 безпосередньо з ДПІ у Оболонському районі ГУ Міндоходів у місті Києві.

Як визначено статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Пунктом 2 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

При цьому, механізм виконання таких рішень визначений в п. 6 порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.09.2011.

За таких обставин, враховуючи рішення Києво-Святошинського районного суду від 26.03.2009 у справі №2-4046/2008, рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2011 у справі № 6/152 та ухвалу господарського суду міста Києва від 02.12.2014 про зміну способу виконання рішення суду у справі №6/152 від 10.11.2011, яка є чинною на час розгляду даної справи і підлягає обов'язковому виконанню, суд дійшов висновку про відсутність підстав для додаткового стягнення вартості втраченого майна як шкоди з Держави Україна, через Державну казначейську службу України, оскільки це призведе до отримання коштів у подвійному розмірі, так як жодних доказів неможливості виконання вищезазначених судових рішень у встановленому законом порядку суду не надано.

В той час, як нормами чинного законодавства не передбачено подвійного стягнення, окрім солідарної відповідальності, яка в спірних правовідносинах відсутня.

Відсутні правові підстави і для задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 1461550,08 грн, оскільки обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках відшкодування збитків та шкоди, так як відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Так, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках, відшкодування збитків та шкоди, тобто нарахування позивачем інфляційних втрат на суму шкоди є безпідставним.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, судом не приймається до уваги заяви відповідачів про застосування строків позовної давності у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог (п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 № 10).

Керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.01.2015.

Головуючий суддя Т.В.Васильченко

Судді Р.Б.Сташків

М.Є.Літвінова