ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2015 р. Справа №917/1640/14

за позовом Виконавчого комітету Миргородської міської ради, вул. Незалежності, 17, м. Миргород, Полтавської області, 37600

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 36020

третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Виробничо-комерційна фірма "Кристал" ЛТД, адреса: вул. Древаля, 1А, м. Миргород, Полтавської області, 37600

про зобов'язання демонтувати тимчасову споруду (кіоск)

Суддя Солодюк О.В.

Представники:

від позивача: Погребська К.С., дов. в протоколі

від відповідача: ОСОБА_1, паспорт в протоколі, ОСОБА_3, дов. в протоколі

від третьої особи: Руденський С.М., дов. в протоколі

СУТЬ СПОРУ: Розглядається позовна заява про зобов'язання фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 демонтувати тимчасову споруду (кіоск), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Представник позивача позовні вимоги підтримує.

Відповідачка у відзиві на позов та її повноважний представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що позов обґрунтований нормами Цивільного кодексу України. При цьому, практично немає посилань на норми Господарського законодавства і зовсім немає посилань на Закон України «Про оренду державного та комунального майна», згідно якого термін договору оренди може бути менше 5 років, лише в тому разі, коли орендар сам запропонує менший термін.

Відповідачка у відзиві зазначає, що вона не пропонувала позивачу термін договору менший ніж п'ять років, а навпаки, пропонувала максимально можливий термін. Тому вважає договір оренди укладеним на 5 років.

Згідно вищезазначеного Закону, як зазначає відповідачка, якщо орендодавець не бажає продовжувати договір оренди, він повинен повідомити про це орендаря, не пізніше ніж за три місяці до закінчення договору.

Згідно ст. 764 ЦК України, якщо орендодавець заперечує проти продовження договору, він повинен повідомити орендаря на протязі місяця після його закінчення.

При цьому, як зазначає відповідачка, повідомлення про припинення договору оренди, повинно бути здійснено таким чином, щоб у разі виникнення спору, можливо було довести, що таке повідомлення було зроблено.

Квитанція про надіслання рекомендованого відправлення та повідомлення про вручення рекомендованого відправлення свідчать лише про те, що були надані послуги поштового зв'язку.

Відповідачка зазначила, що доказом того, яка саме кореспонденція направлялася, є виключно опис вкладення у цінний лист. На даний час, не можливо встановити, яка кореспонденція була направлена рекомендованим листом (без опису вкладення), датованим 11.04.2014 р.

При цьому відповідачка повідомила, що рекомендований лист від 11.04.14 р. вона не отримувала, а підпис на повідомленні про вручення вказаного листа їй не належить. Інші листи позивача та відповіді на них, як стверджує відповідачка, не заслуговують на увагу, так як надіслані поза межами місячного строку, і тому не мають юридичних наслідків.

Таким чином, як зазначає відповідачка, є очевидним той факт, що в порушення норм законодавства її не було повідомлено за три місяці до закінчення договору оренди про намір не продовжувати договір, а також в порушення ст. 764 ЦК України відповідачку не було повідомлено про незгоду орендодавця на автоматичну пролонгацію договору протягом одного місяця після його закінчення.

Наряду з цим відповідачка вважає, що договір оренди укладений строком на 5 років, оскільки Закон "Про оренду державного та комунального майна" забороняє укладати його на менший термін.

Відповідачка у відзиві зазначила, що якщо суд буде вважати, що рекомендований лист позивача від 11.04.14 р. є належним доказом, тоді вона просить суд призначити почеркознавчу експертизу на предмет належності або неналежності її підпису на повідомленні про вручення рекомендованого листа від 11.04.14 р.

Ухвалою господарського суду від 31.10.14 р. провадження по справі № 917/1640/14 зупинялось в зв'язку з призначенням по справі судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.12.2014 р. провадження у справі було поновлено в зв'язку з надходженням до суду висновку судово-почеркознавчої експертизи № 970 від 17.12.14 р.

13.01.2015 р. відповідачка подала до суду клопотання (вх. № 213 від 13.01.15 р.) про призначення додаткової або повторної експертизи та залучення до матеріалів справи письмових доказів.

Суд відмовив в задоволенні клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи з мотивів, викладених в мотивувальній частині рішення.

Представник третьої особи позовні вимоги вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

В судовому засіданні 13.01.15р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення оформлено та підписано згідно ст. 84 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, третьої особи, суд встановив:

27 листопада 2013 року виконавчий комітет Миргородської міської ради (позивач) та Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (відповідачка) уклали договір № 279 надання в оренду окремого конструктивного елементу благоустрою комунальної власності (далі - договір, а.с. 22-23), згідно п. 1.1 якого позивач надав, а відповідачка прийняла в строкове платне користування окремий конструктивний елемент благоустрою - покриття АДРЕСА_4, площею 16,0 м2 для здійснення торгівлі кавою з тимчасової споруди (кіоску). Термін дії договору до 01.04.2014 p. Щомісячна плата відповідно п. 3.3. цього договору встановлена у розмірі 141 грн. 00 коп.

17 березня 2014 року позивач отримав від ФОП ОСОБА_1 заяву за вх.№ 466 (а.с.24) про надання в оренду окремого конструктивного елементу благоустрою комунальної власності для розміщення малих архітектурних форм та тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

01.04.2014 р. відповідачка звернулась до позивача з листом за № 778/01-26 (а.с. 168), в якому зазначила, що вважає термін дії договору - 5 років, що на її думку, є підставою для подальшого користування орендованим майном.

11.04.2014 р. позивач у відповідь на заяву відповідачки від 17.03.2014 р. за вх. № 466 та на лист за № 778/01-26 від 01.04.2014р. направив на адресу останньої лист за № 01-26/778 від 11.04.2014 р. (а.с. 26), в якому зазначив про закінчення 01.04.2014 р. строку дії договору, заперечував проти його продовження та вимагав демонтувати тимчасову споруду (кіоск).

З рекомендованого повідомлення № 713 (а.с. 26) вбачається, що 17.04.2014 р. відповідачка отримала від позивача лист від 11.04.2014 р., що також підтверджується висновком № 970 судово-почеркознавчої експертизи по матеріалах справи господарського спору № 917/1640/14 від 17.12.2014 р. (а.с. 119-121).

16 квітня 2014 року рішенням Виконавчого комітету Миргородської міської ради № 264 (а.с. 27) відмовлено ФОП ОСОБА_1 в укладенні договору надання в оренду окремого конструктивного елементу благоустрою комунальної власності. Зобов'язано ФОП ОСОБА_1 демонтувати тимчасову споруду (кіоск) до 26 квітня 2014 року та доручено відділу архітектури та містобудування міської ради спільно з ФОП ОСОБА_1 визначити місце для встановлення її тимчасової споруди (кіоску) за іншою адресою.

12.05.2014 року виконавчий комітет міської ради направив ФОП ОСОБА_1 лист за № 352/01-35 (а.с.28) з пропозицією розміщення її тимчасової споруди (кіоску) згідно плану-схеми земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4.

Своїм листом від 26.05.2014р. (а.с.30) ФОП ОСОБА_1 повідомила виконавчий комітет міської ради про те, що не погоджується на запропоноване їй місце для розміщення тимчасової споруди (кіоску).

16.06.2014 року виконавчий комітет міської ради направив ФОП ОСОБА_1 претензію № 1 (а.с.31) з вимогою демонтувати тимчасову споруду (кіоск). 15.07.2014 року від ФОП ОСОБА_1 надійшла відповідь на претензію (а.с.32), згідно якої відповідачка вимоги позивача не визнає.

Вищезазначене стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши та оцінивши додані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст.760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму.

Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч.1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до п.7 договору термін його дії до 01.04.2014 p.

В порядку ст. 764 ЦК України позивач направив відповідачці заперечення проти продовження договору (лист від 11.04.2014 р. за № 01-26/778, а.с. 26), який відповідачка отримала 17.04.2014р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення № 713 (а.с. 26).

Факт отримання відповідачкою вищезазначеного листа також підтверджується висновком № 970 судово-почеркознавчої експертизи по матеріалах справи господарського спору № 917/1640/14 від 17.12.2014 р. (а.с. 119-121), відповідно до якого «підпис в графі «за довіреністю» у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу від 11.04.2014р. виконаний ОСОБА_1 шляхом виконання підпису у вигляді перших літер прізвища з лівим нахилом почерку.

Суд вважає необґрунтованим посилання відповідачки на те, що в конверті (а.с.165) знаходився лист прес-служби Миргородської міської ради (а.с. 166), оскільки даний лист не містить найменування юридичної особи, підпису та печатки відправника.

За таких обставин, відсутність опису вкладення в лист від 11.04.2014 р. за № 01-26/778 не є підставою для спростування факту направлення позивачем на адресу відповідачки вищезазначеного листа.

Суд вважає не обгрунтованим твердження відповідачки про те, що у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 713 (а.с. 26) підпис особи, яка отримала кореспонденцію, належить її сестрі - ОСОБА_5, оскільки згідно п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 р. рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

В рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 713 відсутня відмітка про те, що кореспонденція отримана сестрою ОСОБА_1 - ОСОБА_5.

Суд також вважає безпідставним і посилання відповідачки на те, що відносини між сторонами регулюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна», оскільки окремий конструктивний елемент благоустрою - покриття АДРЕСА_4, площею 16,0 м2 не відноситься до об'єктів оренди, зазначених у ст. 4 вищезазначеного Закону.

Суд також зазначає, що рішення Виконавчого комітету Миргородської міської ради від 16.04.2014 р. № 264 (а.с. 27) є чинним і доказів оскарження відповідачкою даного рішення суду не надано.

Відповідно до п. 2.2.3. договору, орендар зобов'язаний демонтувати об'єкти для здійснення господарської діяльності протягом 10 днів після закінчення терміну дії договору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 193 Господарського Кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 526 Цивільного Кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доказів виконання п. 2.2.3 договору відповідачка не надала.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Суд відмовив в задоволенні клопотання відповідачки про призначення додаткової або повторної експертизи, оскільки висновок судового експерта містить докладний опис проведених досліджень. Зроблений в результаті досліджень висновок є ясним, повним та обгрунтованим.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для призначення додаткової або повторної експертизи по даній справі.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобов'язання фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 демонтувати тимчасову споруду (кіоск), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 обгрунтована, підтверджена наявними доказами і підлягає задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі матеріалів справи, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Зобов"язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 36020 демонтувати тимчасову споруду (кіоск), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

3.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 36020, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь Виконавчого комітету Миргородської міської ради, вул. Незалежності, 17, м. Миргород, Полтавської області, 37600, - 1218,00 грн. - витрати по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Текст рішення підписано 16 січня 2015 року.

Суддя О.В. Солодюк

Примітка: Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому cm. 85 ГПК України та може бути оскаржене в порядку, визначеному cm. 93 ГПК України.