ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015 р. Справа № 914/4483/14 За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Терранова - Агро», с.Тернопілля Миколаївський район Львівської області,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Габен», м.Львів,

про спонукання до виконання умов договору та стягнення 4' 388,65 грн. пені.

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Кубара А.

Представники:

від позивача: Лободзець Д.Я.,

від відповідача: не з'явився.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Терранова - Агро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Габен» про спонукання до виконання умов договору та стягнення 4' 388,65 грн. пені.

Ухвалою суду від 22.12.2014р. порушено провадження у справі, яку призначено до розгляду на 12.01.2015р. Розгляд справи відкладався на 26.01.2015 р.

У судове засідання 26.01.2015р. представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Позовні вимоги обґрунтовуються наступним. Між сторонами укладено договір поставки №2/0002 від 29.01.2014 р. На виконання своїх зобов'язань позивач перерахував відповідачу на розрахунковий рахунок повну вартість товару в розмірі 372' 600,00 грн. Відповідач свій обов'язок щодо поставки товару виконав частково та поставив позивачу лише 90 т аміачної селітри. Непоставленою залишається ще 48 т селітри аміачної. У зв'язку з наведеним, в силу положень статті 530 Цивільного кодексу України позивач просить зобов'язати відповідача поставити решту обумовленого договором товару. Крім того, відповідачу нараховано 4' 388,65 грн. пені за прострочення поставки товару.

У судові засідання 12.01.2015 р. та 26.01.2015р. відповідач явки повноважного представника не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвал суду не виконав, відзиву на позовну заяву не подав, тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача та за відсутності відзиву на позов, в порядку статті 75 ГПК України, за наявними у справі доказами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

29.01.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Терранова - Агро» (покупець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Габен» (постачальник, відповідач у справі) було укладено договір поставки №2/0002. Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар (мінеральне добриво), а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах вказаного договору та додатку до нього.

Відвантаження товару за Договором здійснюється в терміни згідно Додатків до Договору (п.3.2 договору).

У розділі 4 договору сторони погодили форму та порядок проведення розрахунків. Так, оплата товару здійснюється в порядку 100% передоплати за кожну партію товару у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника тільки після виставлення рахунку. Днем оплати вважається день зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Ціна на оплачену частину товару не змінюється.

Покупець зобов'язується провести оплату за товар в терміни та розмірах, вказаних в розділі 4 цього Договору. Постачальник зобов'язується (п.5.2) письмово повідомити покупця про дату поставки партії товару, кількість і вартість завантаженого товару; передати товар покупцеві відповідно до термінів та базису поставки, вказаних у Додатках до даного Договору (розділ 5 договору).

Відповідно до п.6.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з п.6.2 у випадку прострочення поставки товару постачальник виплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення.

У додатку №1 до договору від 29.01.2014 р. сторони погодили товар - аміачна селітра вапнякова, його вартість - 372' 600,00 грн., форму розрахунку - передоплата в сумі 130' 000,00 грн. 29.01.2014 р., 242' 600,00 грн. - до 07.02.2014 р. згідно виставленого рахунку у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Термін поставки - "протягом 30 днів".

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 року, а в частині взаєморозрахунків до їх повного виконання сторонами (п.7.1 договору).

На виконання своїх зобов'язань за договором позивач перерахував кошти відповідачу, що підтверджується: платіжним дорученням №697 від 3.01.2014 р. на суму 130' 000,00 грн. та платіжним дорученням №717 від 07.02.2014 р. на суму 242' 600,00 грн.

Відповідачем частково поставлено позивачу товар, що підтверджується видатковою накладною №200/0040 від 02.04.2014 р. в кількості 90 т, за загальну суму 246' 280,50 грн.

Листом №320 від 22.10.2014 р. позивач звернувся до відповідача з проханням поставити решту 48т селітри аміачної у семиденний строк з дня отримання вимоги. Відповідач отримав вимогу, що підтверджується копією повідомлення про вручення, долученого до матеріалів справи, проте відповіді не надав.

Доказів поставки товару станом на день розгляду справи відповідачем в суд не надано.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (ч.1 ст.11 ЦК України).

Між сторонами у справі виникли зобов'язання з приводу поставки товару на підставі договору поставки.

Відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності з частиною першою статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

В силу статті 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина друга статті 693 Цивільного кодекс України).

Відповідно до частини другої статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як убачається з матеріалів справи, відповідач повністю товар не поставив, позивач вимагав поставки товару, проте ця претензія була залишена без задоволення.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем отримано суму оплати за товар, проте повністю свого обов'язку з поставки оплаченого товару не виконав. Позивач у встановленому порядку заявив до відповідача вимогу від 22.10.2014 р. №320 про зобов'язання здійснити поставку, яка була отримана відповідачем 28.10.2014 р., однак не виконана. В силу вимог ст. 530 ЦК України, враховуючи 7-денний строк з дня отримання вимоги, останнім днем обов'язку поставки товару відповідачем позивачу є 05.11.2014 р. Оскільки станом на дату винесення рішення строк виконання цього обов'язку відповідачем настав, доказів поставлення товару відповідачем не було надано, позовна вимога про зобов'язання відповідача поставити 48тонн селітри аміачної є правомірною.

На підставі п.6.2 договору позивач правомірно нарахував відповідачу 4' 388,65 грн. пені за прострочення виконання зобов'язання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

У силу вимог ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, оскільки спір виник з його неправильних дій.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 509, 526, 530, 610, 612, 693, 712 Цивільного кодексу України та ст.ст.3, 12, 33, 34, 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Габен» (79012, м.Львів, вул.Бой-Желинського, буд.10, кв.12 ідентифікаційний ) поставити Товариству з обмеженою відповідальністю «Терранова - Агро» (81610, Львівська обл., Миколаївський р-н, с. Тернопілля, вул. Шевченка, буд. 20, ідентифікаційний ) 48 тонн аміачної селітри вапнякової на умовах договору №2/0002 від 29.01.2014 р.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Габен» (79012, м.Львів, вул.Бой-Желинського, буд.10, кв.12 ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Терранова - Агро» (81610, Львівська обл., Миколаївський р-н, с. Тернопілля, вул. Шевченка, буд. 20, ідентифікаційний ) 4' 388,65 грн. пені та 2' 679,77 грн. - судового збору.

4. Накази видати відповідно до ст.116 ГПК України.

У судовому засіданні 26.01.2015р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст складений та підписаний 27.01.2015р.

Суддя Яворський Б.І.