РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24278/14 05.01.15

За позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"
доВідкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта"
простягнення коштів

Суддя Васильченко Т.В.

в присутності представників сторін:

від позивача не з'явилися;
від відповідачане з'явилися.

Суть спору: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" про відшкодування шкоди в розмірі 17943,64 грн., пені - 2322,35 грн. та 3% - 339,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами №28-0199-12-00428 від 13.04.2012 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки "Volkswagen", реєстраційний номер ВН0455ВР, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі. Крім того, за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань позивач просить стягнути з нього 2322,35 грн. - пені та 339,21 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.11.2014 порушено провадження у справі №910/24278/14 та призначено до розгляду.

24.11.2014 відповідач, через відділ діловодства суду, подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з підстав того, що відповідно до довідки ДАІ в ДТП клієнтом НАСК "Оранта" було пошкоджено автомобіль кузов №10415, в той час як за договором №28-0199-12-00428 був застрахований транспортний засіб з іншим номером кузова. Також зазначив, що за умови надання договору страхування пошкодженого в ДТП автомобіля, він не заперечуватиме щодо сплати 17943,64 грн., втім заперечує вимоги в частині сплати пені.

Позивач в судове засідання 05.01.2015 не з'явився, втім 26.12.2014 подав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач своїх представників в судове засідання також не направив, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 05.01.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.04.2012 між позивачем, як страховиком та Ожога Андрієм Анатолійовичем, як страхувальником було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами №28-0199-12-00428, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки "Volkswagen", номер кузова/шасі XW8ZZZ61ZCG034944, 2012 року випуску.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, а вигодонабувачем є ТОВ "Порше Мобіліті".

Строк дії договору встановлено з 18.04.2013 по 17.04.2014.

19.09.2013 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" та Ожога Андрієм Анатолійовичем укладено додатковий договір №1 до договору №28-0199-12-00428 від 13.04.2012, яким п. 2.1 графу "Транспортний засіб (ТЗ)" Розділу 4 Частини 1 договору викладено в наступній редакції: "Марка модель - "Volkswagen Passat CC", реєстраційний номер ВН0455ВР, номер кузова/шасі WVWZZZ3CZCE710415, рік випуску 2012.

20.09.2013 о 07 год. 50 хв. по Десантному бульвару в м. Одеса відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля марки "Volkswagen", реєстраційний номер ВН0455ВР та автомобіля "Volkswagen", реєстраційний номер ВН3199АС, а саме: Тарасенко К.В., керуючи автомобілем марки "Volkswagen", реєстраційний номер ВН3199АС, виїжджаючи на дорогу із квартального проїзду не надав дорогу автомобілю "Volkswagen", реєстраційний номер ВН0455ВР, внаслідок чого здійснив з останнім зіткнення і автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.10.2013 встановлено порушення Тарасенком К.В. вимог п. 10.2 Правил дорожнього руху України, Тарасенка К.В. визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

23.09.2013 власник застрахованого автомобіля "Volkswagen", реєстраційний номер ВН0455ВР, звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами та про виплату страхового відшкодування на рахунок СТО.

Відповідно до рахунку №АдСЧТ02640 від 25.09.2013 виставленого страхувальнику транспортного засобу ТОВ "Автомобільний дім", вартість відновлювального ремонту автомобіля "Volkswagen", реєстраційний номер ВН0455ВР, складає 20420,50 грн.

27.09.2013 позивачем був складений та підписаний страховий акт №ПСКА-3320, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля "Volkswagen", реєстраційний номер ВН0455ВР, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 18453,64 грн. на рахунок СТО - ТОВ "Автомобільний дім".

На підставі складеного страхового акту №ПСКА-3320 від 27.09.2013 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група", виконуючи свої зобов'язання за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами №28-0199-12-00428 від 13.04.2012, перерахувало суму страхового відшкодування в розмірі 18453,64 грн. на рахунок СТО - ТОВ "Автомобільний дім", що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №17255 від 30.09.2013.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - "Volkswagen", реєстраційний номер ВН3199АС, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю "Volkswagen", реєстраційний номер ВН0455ВР, належить громадянці Тарасенко Л.В. та знаходився під керуванням Тарасенко К.В., вина якого у скоєнні ДТП підтверджується матеріалами справи.

Доказів того, що Тарасенко К.В. не мав права керування транспортним засобом "Volkswagen", реєстраційний номер ВН3199АС та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а відтак, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що Тарасенко К.В. на законних підставах керував транспортним засобом "Volkswagen", реєстраційний номер ВН3199АС.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України №30/5009/2733/11 від 02.04.2012.

Згідно із ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина Тарасенка К.В. встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля "Volkswagen", реєстраційний номер ВН3199АС відшкодовується Тарасенко К.В. як законним володільцем цього транспортного засобу, оскільки зворотного суду не доведено.

Цивільно-правова відповідальність Тарасенка Костянтина Володимировича, як володільця автомобіля "Volkswagen", реєстраційний номер ВН3199АС, застрахована Відкритим акціонерним товариством Національною акціонерною страховою компанію "Оранта", згідно із полісом серії АС №2423244 строк дії якого з 23.05.2013 до 22.05.2014, що підтверджено відповіддю МТСБУ, яка надійшла на запит суду.

Відповідно до полісу серії АС №2423244, страхувальником - особою, цивільно-правова відповідальність, якої застрахована полісом є Тарасенко Костянтин Володимирович, а відтак відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації Тарасенком Костянтином Володимировичем транспортного засобу автомобіля "Volkswagen", реєстраційний номер ВН3199АС була застрахована відповідачем у справі.

Спеціальним законом, що регулює питання виплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та яким керується страховик цивільно-правової відповідальності є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

При цьому, за умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Вказаним договором (поліс серії АС №2423244) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50000,00 грн., франшиза - 510,00 грн.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля "Volkswagen", реєстраційний номер ВН0455ВР, складає 20420,50 грн., а до позивача перейшло право зворотної вимоги в межах виплаченої суми.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу №11/7532 від 02.12.2013 з проханням відшкодувати в порядку регресу шкоду, заподіяну в результаті ДТП у розмірі 18453,64 грн.

Втім, відповідач відповіді на вимогу не надав, виплату страхового відшкодування не здійснив.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, визначені полісом серії АС №2423244 розміри лімітів відповідальності та франшизи (510,00 грн.), суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 17943,64 грн. (18453,64 (сума страхового відшкодування) - 510,00 (франшиза) = 17943,64 грн.), у зв'язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 339,21 грн. 3% річних за період з 07.03.2014 по 22.10.2014 у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Отже, оскільки зобов'язання страховика у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, зобов'язання між сторонами можуть виникати як з договірних, так і з позадоговірних відносин. При цьому, зобов'язання відповідача перед позивачем у даній справі щодо сплати коштів є позадоговірним.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання майнової шкоди іншій особі, а отже, між сторонами у справі існує саме грошове зобов'язання.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначалось вище, позивач направив відповідачу заяву на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу №11/7532 від 02.12.2013, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування. Однак, відповідач, отримавши заяву 06.12.2013, коштів не перерахував, в результаті чого з боку відповідача мало місце прострочення виконання грошового зобов'язання.

Тоді як, статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (ст.ст. 519, 612, 625 ЦК України).

За таких обставин, оскільки відповідачем не подано доказів своєчасної виплати страхового відшкодування, то позовні вимоги про стягнення з відповідача суми трьох відсотків річних є обґрунтованими.

Аналогічна правова позиція міститься і у постановах Вищого господарського суду України №5011-16/11067-2012 від 23.01.2013, №5017/2321/2012 від 25.02.2013, №5011-16/11067-2012 від 29.01.2013 та інших.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню.

В той же час, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1 та ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, в даному випадку, правові підстави для стягнення суми пені відсутні, оскільки розмір пені договором або актом цивільного законодавства в спірних правовідносинах сторін не визначено.

При цьому, судом враховано, що згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Втім, дане положення не розповсюджується на правовідносини між сторонами у даній справі, оскільки вказана норма регулює відносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач не є суб'єктом цього договору.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 26.09.2012 у справі №4/17-3520-2011, яка в силу приписів ст.11128 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Отже, ні Цивільним кодексом України, ні Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не встановлено, що виконання страховиком зобов'язання відповідальної за завдання шкоди особи перед страховиком, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, забезпечується неустойкою (пенею).

Відтак, оскільки для позадоговірних зобов'язань у сфері страхування чинне цивільне законодавство не передбачає можливість забезпечення виконання таких зобов'язань шляхом встановлення неустойки, а договірні відносини між сторонами з цього приводу відсутні, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 2322,35 грн. задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення суми, а доводи відповідача про те, що за договором №28-0199-12-00428 був застрахований транспортний засіб з іншим номером кузова не приймаються судом до уваги, оскільки додатковим договором №1 від 19.09.2013 до договору №28-0199-12-00428 від 13.04.2012 внесено зміни в частині номеру кузова/шасі та вказано вірний номер, який відповідає зазначеному в довідці ДАІ.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір розподіляється пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7 корп. "Д", ідентифікаційний код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Федорова, 32-А, ідентифікаційний код 30859524) суму страхового відшкодування в розмірі 17943 (сімнадцять тисяч дев'ятсот сорок три) грн. 64 коп., 339 (триста тридцять дев'ять) грн. 21 коп. 3% річних та 1621 (одну тисячу шістсот двадцять одну) грн. 09 коп. судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.01.2015.

Суддя Т.В.Васильченко