РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2015 р. Справа № 903/967/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуюча суддя Сініцина Л.М.

судді Гудак А.В.

Олексюк Г.Є.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна-Баїв" від 01.12.2014 р. на рішення господарського суду Волинської області від 18.11.14 р. у справі № 903/967/14

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна-Баїв"

про стягнення 311 938,41 грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Усаченко О.В., Павлович І.І. - представники, довіреності в справі.

Рішенням господарського суду Волинської області від 18.11.2014 р. у справі № 903/967/14 (суддя Слупко В.Л.) повністю задоволено позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна-Баїв"; стягнуто з відповідача на користь позивача 311 938,41 грн., в тому числі: 306 068,61 грн. основного боргу, 5 240,90 грн. пені та 628,90 грн. 3 % річних, а також витрати по судовому збору в сумі 6 238,77 грн. При прийнятті рішення суд виходив з того, що відповідач порушив строк розрахунку за поставлений товар згідно договору, внаслідок чого виникла заборгованість; позивачем правомірно, згідно умов договору та норм чинного законодавства нараховано пеню та 3 % річних; відповідач не надав суду доказів того, що ТзОВ "Україна" є зобов'язаною перед ТзОВ "Україна-Баїв" за конкретним правочином, строк виконання зобов'язання по якому настав; а тому відсутні правові підстави вважати, що зобов'язання ТзОВ "Україна-Баїв" перед ТзОВ "Україна" по договору № 15/10-02 від 15.10.2013 р. є припиненими.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна-Баїв" звернулося з апеляційною скаргою від 01.12.2014 р., в якій просить рішення господарського суду Волинської області від 18.11.2014 р. у справі № 903/967/14 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна-Баїв" про стягнення 311 938,41 грн. скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним через невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. Суд прийшов до помилкового висновку про те, що відповідач не надав суду доказів про те, що ТзОВ "Україна" є зобов'язаною перед ТзОВ "Україна-Баїв" за конкретним правочином, строк виконання зобов'язання по якому настав. Судом не взято до уваги, що у відповідності до пункту 1 договору про переведення боргу від 29.11.2013 р., укладеного між МПП Фірма "Ерідон" (кредитор), СТОВ "Україна" (первісний боржник) та ТзОВ "Україна-Баїв" (новий боржник) погодили, що в порядку та на умовах, визначених цим договором - первісний боржник переводить свій борг на нового боржника, внаслідок чого новий боржник заміняє первісного боржника як зобов'язану сторону у договорі поставки № 766/13/93 від 05.04.2013 р. згідно якого було поставлено та отримано товар на загальну суму 3 277 066,19 грн. Заборгованість з оплати товару за договором поставки на момент укладення цього договору становила 995 314,19 грн. Згідно вказаного договору, новий боржник став зобов'язаною стороною за договором поставки та зобов'язувався здійснити замість первісного боржника обов'язки останнього - сплатити на користь кредитора заборгованість за договором поставки № 766/13/93 в сумі 995 314,19 грн. ТзОВ "Україна-Баїв" сплатило МПП Фірма "Ерідон" кошти на загальну суму 306 068,61 грн. На момент винесення судом оскаржуваного рішення заборгованість ТзОВ "Україна-Баїв" перед СТОВ "Україна" була відсутня через зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою від 19.09.2014 р. на суму 306 068,61 грн. згідно наступних правочинів: договору купівлі-продажу № 15/10-02 від 15.10.13 р., на суму 306 068,61 грн.; договору поставки № 766/13/93 від 05.04.2013 р. згідно якого сума 995 314,19 грн. була переведена згідно договору про переведення боргу від 29.11.2013 р. та погашена ТзОВ "Україна-Баїв" на загальну суму 306 068,61 грн. Враховуючи здійснення виконання зобов'язання ТзОВ "Україна-Баїв" замість СТОВ "Україна" на загальну суму 306 068,61 грн. згідно договору про переведення боргу від 29.11.2013 р., до ТзОВ "Україна-Баїв" перейшло право первісного кредитора - МПП Фірма "Ерідон" вимагати оплати вказаної суми боргу від первісного боржника. Вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції. Приймаючи оскаржуване рішення про стягнення 5 240,90 грн. пені за період з 01.09.2014 р. по 25.09.2014 р., тобто за період більше одного року, суд не взяв до уваги положення частини 6 статті 232 ГК України.

Позивач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Україна" правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався та явку представника у судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про день і час розгляду апеляційної скарги, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (ухвали апеляційного суду) (а.с.38, т.ІІ).

16.12.2014 р. скаржником Товариством з обмеженою відповідальністю "Україна-Баїв" подано до суду клопотання про зупинення провадження у даній справі до вступу в силу рішення у справі № 903/1139/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна-Баїв" до Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна", Малого приватного підприємства фірми "Ерідон" про визнання недійсним договору про переведення боргу від 29.11.2013 р., яке було підтримано представником відповідача в судовому засіданні 17.12.2014 р.

Оскільки, справа № 903/1139/14 була розглянута господарським судом Волинської області 17.12.2014 р. і прийнято рішення про задоволення позову, колегією суддів вирішено вказане клопотання розглянути у наступному судовому засіданні - 21.01.2015 р.

В судовому засіданні 21.05.2015 р. представники відповідача (апелянта) ТзОВ "Україна-Баїв" повідомили суд, що рішення господарського суду Волинської області від 17.12.2014 р. у справі № 903/1139/14, яким задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна-Баїв" до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна", Малого приватного підприємства фірма "Ерідон" та визнано недійсним трьохсторонній договір про переведення боргу від 29.11.2013 р. в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили.

За наведених обставин, клопотання про зупинення провадження у даній справі представниками апелянта в судовому засіданні 21.01.2015 р. не підтримано, відповідно колегією суддів не розглядалося.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, сторони належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника позивача.

Згідно статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Представник відповідача (апелянта) Усаченко О.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в ній, зазначив що, рішенням суду у справі № 903/1139/14 від 17.12.2014 р. визнано договір про переведення боргу недійсним у зв'язку із перевищенням посадовими особами своїх повноважень при його укладенні; рішення не оскаржувалося в апеляційному порядку та набрало законної сили; зазначив, що в суді першої інстанції відповідачем було подано докази про сплату ним боргу фірмі "Ерідон"; позивач не заперечував проти цього; відповідно до укладеного тристороннього договору відповідач сплатив борг; позивач не має боргу, адже його сплатив відповідач; просив апеляційну скаргу задоволити, скасувати рішення господарського суду Волинської області від 18.11.2014 р. і відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Павлович І.І. в судовому засіданні підтримав представника Усаченка О.В., додав що відповідач погасив борг позивача, кредитора не було змінено.

Заслухавши пояснення представників відповідача; розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги; перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2013 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Україна" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Україна-Баїв" (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 15/10-02, згідно пункту 2.1 якого продавець зобов'язується продати, а покупець купити ВРХ, а саме: ВРХ молодняк - в кількості 52 гол. вагою 76,75 цнт. на суму 111 068,70 грн. з ПДВ; свині - в кількості 49 гол. вагою 45,32 цнт. на суму 65 196,41 грн. з ПДВ; коні - в кількості 7 гол. вагою18,88 цнт. на суму 7 570 грн. з ПДВ; корови - в кількості 46 гол. вагою 152,68 цнт. на суму 122 233, 53 грн. з ПДВ. (а.с.22-23, т.І).

Сума чинного договору складає 306 068,61 грн., в тому числі ПДВ 5 006,78 грн. Вартість (ціна) продажу ВРХ зазначається в рахунках, накладних (податкових накладних), що надаються продавцем (пункти 2.2,2.3 договору).

Розрахунки за придбаний товар між сторонами здійснюються безпосередньо, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця за всю ВРХ вказану в пункті 2.1 з відтермінуванням платежу до 01.09.2014 р. Право власності на ВРХ переходить до покупця з моменту підписання накладних та акту прийому передачі на ВРХ (пункти 3.1,3.2,3.4 договору).

Відповідно до пункту 4.1 договору прийомка ВРХ по кількості та якості здійснюється спеціалістами покупця шляхом огляду його та звірки фактичної кількості та якості живої худоби з супровідними документами.

Пунктом 5.2 договору сторони узгодили, що у випадку порушення терміну оплати в установлені чинним договором строки за товар, покупець сплачує пеню на користь продавця в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент виникнення заборгованості за кожний день прострочення платежу (а.с.22, т.І).

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами (пункт 7.1 договору).

Вказаний договір підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками (а.с.23, т.І).

На виконання умов договору купівлі-продажу від 15.10.2013 р. № 15/10-02 по накладній № 321 від 02.12.2013 р. (а.с.13, т.І) та податковій накладній від 02.12.2013 р. (а.с.14, т.І) ТзОВ "Україна-Баїв" через Павловича І.І. (довіреність № 13 від 02.12.2013 р.) (а.с.15,т.І) отримало в СТзОВ "Україна" молодняк 52 гол. вагою 76,75 цнт. по ціні 1 205,95 грн. на суму 92 557,25 грн.; свині 49 гол. вагою 45,32 цнт. по ціні 1 198,82 грн. на суму 54 330,34 грн.; коні 7 гол. вагою 18,88 цнт. по ціні 332,89 грн. на суму 6 285,00 грн.; корови 46 гол. вагою 152,68 цнт. по ціні 667,15 грн. на суму 101 861,33 грн. Всього на суму 306 040,70 грн. з ПДВ.

Актом приймання-передачі майна № 2 від 15.10.2013 р., Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Україна" в особі директора передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна-Баїв" в особі директора прийняло: ВРХ молодняк в кількості 52 гол. вагою 76,75 цнт. на суму 111 068,70 грн. з ПДВ; свині - в кількості 49 гол. вагою 45,32 цнт. на суму 65 196,41 грн. з ПДВ; коні - в кількості 7 гол. вагою 18,88 цнт. на суму 7 570 грн. з ПДВ; корови - в кількості 46 гол. вагою 152,68 цнт. на суму 122 233,53 грн. з ПДВ. Всього на суму 306 068, 61 грн. (а.с.24, т.І).

Акт приймання-передачі майна підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

Таким чином, накладною № 321 від 02.12.2013 р., податковою накладною № 3/2 від 02.12.2013 р. (а.с.13-14, т.І) та актом приймання-передачі (а.с.24, т.І), наявність яких є обов'язковою умовою виконання договору згідно пунктів 2.3 та 3.4 договору, підтверджується, що молодняк ВРХ, свині, коні, корови фактично передано відповідачу 02.12.2013 р.

Однак, оплата за поставлений товар в строки, передбачені договором купівлі-продажу, покупцем не здійснена.

Отже, з урахуванням пункту 3.2 договору з 01.09.2014 р. у ТзОВ "Україна-Баїв" перед СТОВ "Україна" виникла заборгованість в розмірі 306 068,61 грн.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Абзацом 2 частини 1 статті 175 ГК України передбачено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правовідносини, що є предметом спору у даній справі виникли з умов договору купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Частинами 6, 7 статті 193 ГК України передбачено, що зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Враховуючи викладене, сума основного боргу відповідача перед позивачем згідно договору купівлі-продажу № 15/10-02 від 15.10.2013 р. за поставлений товар, становить 306 068,61 грн., доведена матеріалами справи та згідно наведених норм чинного законодавства, підлягає до стягнення.

Судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в цій частині.

Крім основного боргу позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 5 240,90 грн., та 3 % річних сумі 628,90 грн.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання (стаття 611 ЦК України).

Частинами 1, 3 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частин 2, 3 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі; сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом; розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до частини 1 статті 230 ГК України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Як уже зазначалося, пунктом 5.2 договору сторони узгодили, що у випадку порушення терміну оплати в установлені чинним договором строки за товар, покупець сплачує пеню на користь продавця в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент виникнення заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Нарахування позивачем пені в сумі 5 240,90 грн. за період з 01.09.2014 р. по 25.09.2014 р. (за 25 днів) відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, позивачем правомірно за період з 01.09.2014 р. по 25.09.2014 р. нараховано 3 % річних в сумі 628,90 грн.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 5 240,90 грн. та 3 % річних 628,90 грн. є обґрунтованими, відповідають вимогам чинного законодавства та правомірно задоволені судом першої інстанції в повному обсязі.

Згідно частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно прийнято рішення про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Доводи апелянта щодо того, що його борг в сумі 306 068,61 грн. є погашеним, та на момент винесення оскаржуваного рішення заборгованість була відсутня згідно статті 601 ЦК України через зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою від 19.09.2014 р. згідно договору про переведення боргу від 29.11.2013 р. колегією суддів до уваги не приймається, виходячи з наступного.

Заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 19.09.2014 р. ТзОВ "Україна-Баїв" повідомило СТзОВ "Україна" про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 306 068,61 грн. згідно наступних правочинів: договору купівлі-продажу № 15/10-02, від 15.10.2013 р. укладеного між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Україна-Баїв" на суму 306 068,61 грн.; договору поставки № 766/13/93 від 05.04.2013 р., укладеного між СТзОВ "Україна" та МПП фірма "Ерідон", заборгованість згідно якого на суму 995 314,19 грн. була переведена згідно договору про переведення боргу від 29.11.2013 р., укладеного між МПП фірма "Ерідон", з однієї сторони, СТзОВ "Україна", з другої сторони та ТзОВ "Україна-Баїв" - третя сторона, та погашена ТзОВ "Україна-Баїв" на загальну суму 306 068,61 грн. (а.с.66-67, т.І).

Згідно договору про переведення боргу від 29.11.2013 р. Мале приватне підприємство фірма "Ерідон" (кредитор) з однієї сторони, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Україна" (первісний боржник) з другої сторони, та Товариство з обмеженою відповідальність "Україна-Баїв" (новий боржник) з третьої сторони в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний боржник переводить свій борг на нового боржника, внаслідок чого новий боржник заміняє первісного боржника як зобов'язану сторону у договорі поставки № 766/13/93 від 05 квітня 2013 року, укладеному між первісним боржником і Малим приватним підприємством фірма "Ерідон" (кредитор), за яким кредитор поставив, а первісний боржник отримав товар на загальну суму 3 277 066,19 грн. Заборгованість з оплати товару за договором поставки № 766/13/93 від 05 квітня 2013 року на момент укладення цього договору становить 995 314,19 грн. Кредитор погоджується на переведення боргу, що посвідчує своїм підписом на цьому договорі та визнає, що втрачає право вимоги боргу, який є предметом договору до первісного боржника. Внаслідок укладення цього договору заборгованість первісного боржника перед кредитором, що утворилася за договором поставки №766/13/93 від 05 квітня 2013 року, припиняється (а.с.64-65, т.І).

За договором поставки № 766/13/93 від 05.04.2013 р. між Малим приватним підприємством фірма "Ерідон" (постачальник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Україна" (покупець) в терміни, визначені договором постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму, що складає його вартість, визначену на умовах договору. За даним договором постачається виключно продукція, що дозволена до використання на території України, асортимент, кількість, ціна якої визначається додатками та накладними, що оформлюються (складаються) в період дії цього договору і які є невід'ємною його частиною (а.с. 72-77, т.І).

Асортимент продукції, її кількість, ціна та загальна вартість згідно вказаного договору поставки визначалися сторонами додатками до договору (а.с.76-104, т.І).

Як вбачається з протоколу судового засідання, представник відповідача ТзОВ "Україна-Баїв" у судовому засіданні 18.11.2014 р. уточнив заперечення на позов та просив підставою заперечень вважати заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 19.09.2014 р., а не договір про відступлення прав вимоги від 29.11.2013 р. (а.с. 240, т.І).

Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Тобто, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Згідно статті 603 ЦК України у разі заміни кредитора боржник має право пред'явити проти вимоги нового кредитора свою зустрічну вимогу до первісного кредитора. У разі заміни зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент одержання (письмового повідомлення про заміну кредитора, і строк вимоги настав до його одержання або цей строк не встановлений чи визначений моментом пред'явлення вимоги. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент пред'явлення боржникові вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Рішенням господарського суду Волинської області від 17.12.2014 р. у справі № 903/1139/14 (суддя Гончар М.М.) задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна-Баїв" до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна", Малого приватного підприємства фірма "Ерідон"; визнано недійсним договір про переведення боргу від 29 листопада 2013 року, укладений між Малим приватним підприємством фірмою "Ерідон", Сільськогосподарським Товариством з обмеженою відповідальністю "Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Україна Баїв"; стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна - Баїв" 1 827 грн. витрат по сплаті судового збору (а.с.40-43, т.ІІ).

На час прийняття постанови апеляційною інстанцією вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, суддею Гончар М.М. 30.12.2014 р., на виконання рішення господарського суду Волинської області від 17.12.2014 р. у справі № 903/1139/14, видано наказ про примусове виконання рішення № 903/1139/14-1, у зв'язку з набранням рішенням законної сили 30 грудня 2014 року.

В матеріалах справи відсутні докази того, що СТзОВ "Україна" є зобов'язаною перед ТзОВ "Україна-Баїв" за конкретним правочином, строк виконання зобов'язання по якому настав, а отже не можна вважати, що зобов'язання ТОВ "Україна-Баїв" перед СТзОВ "Україна" по договору № 15/10-02 від 15.10.2013 р. є припиненими згідно заяви відповідача від 19.09.2014 р.

Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки спростовуються вищенаведеним та матеріалами справи, не відповідають нормам законодавства, що регулюють дані правовідносини, не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення та не можуть бути підставою для його скасування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу - без задоволення.

Апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу - без задоволення, якщо рішення є законним та обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права та повним дослідженням усіх обставин справи.

Підстав для його скасування не вбачається.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 18.11.2014 р. у справі № 903/967/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна-Баїв" від 01.12.2014 р. - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуюча суддя Л.М. Сініцина

Судді А.В. Гудак

Г.Є. Олексюк