КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р. Справа№ 910/21491/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Карпов А.О.

від відповідача - Мазуренко О.І.

від третьої особи - Панчугін Д.О.

розглянувши матеріали апеляційних скарг Державного підприємства "Придніпровська залізниця" та Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2014 року (суддя - Домнічева І.О)

за позовом Державного підприємства "Придніпровська залізниця"

до Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з

обслуговування договорів на фінансових ринках"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Національний депозитарій

України"

про стягнення 5097,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2014 року по справі №910/21491/14 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця" 5097 грн. 00 коп. - заборгованості та 1827 грн. 00 коп. - судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, Публічне акціонерне товариство "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням, Державне підприємство "Придніпровська залізниця" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційних скарг апелянти зазначили, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2014 року прийнято апеляційні скарги до провадження та призначено до розгляду 20.01.2015 року.

В судове засідання 20.01.2015 року з'явився представники позивача відповідача та третьої особи.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі відповідача, та просив частково скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2014 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі позивача, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2014 року, а також прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі відповідача, та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2014 року.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

29 жовтня 2009 року між позивачем (емітент) та відповідачем (Депозитарій 1) укладено договір №ПР/НФ-09121217/НЮ (Е637/09) (далі Договір 1).

Відповідно до умов Договору Емітент доручає, а Депозитарій зобов'язується надавати Емітенту послуги щодо обслуговування випуску цінних паперів Емітента: прийом на зберігання від Емітента глобального(их) (тимчасового(их) глобального(их)) сертифікату(ів) випуску(ів) цінних паперів Емітента, відкриття та ведення рахунку Емітента у цінних паперах та окремого рахунку щодо викуплених Емітентом цінних паперів власного випуску, виконання операцій Емітента з випуском цінних паперів на підставі розпоряджень (наказів) Емітента або його представника та документів або їх копій, засвідчених в установленому законодавством порядку, які стверджують наявність підстав для здійснення операцій з цінними паперами.

Згідно з п.3.2 Договору, емітент оплачує послуги депозитарію, згідно з цим договором, на умовах попередньої оплати авансом на 3 місяці. Період не може бути меншим ніж два місяці.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, залізницею здійснено попередню оплату частинами, згідно з п. 3.1, ст. 3, Договору 1. Остання частина сплачена 20.12.2012 року на суму 19210,0 грн. за обслуговування цінних паперів.

Місцевим господарським судом встановлено, що станом на 20.09.2013 року, по вказаному договору, залишок попередньої оплати становить 5097,08 грн.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, з вересня 2013 року послуги з обслуговування емісії цінних паперів здійснює ПАТ "Національний депозитарій України" на підставі Закону України "Про депозитарну систему України" та відповідно до Порядку передачі цінних паперів на депозитарне обслуговування.

Враховуючи вищевикладене, позивачем переукладено договір про обслуговування емісії цінних паперів за №ПР/НФ-1399/НЮ(Е-5231) з ПАТ „Національний депозитарій України".

Місцевим господарським судом встановлено, що передачу прав та обов'язків на обслуговування цінних паперів залізниці, а саме глобального сертифіката до ПАТ "Національний депозитарій України" здійснено 20.09.2013 року

Відповідно до абзацу другого пункту 13 розділу VI Закону України "Про депозитарну систему України" з дня передачі глобального сертифікату на зберігання Національному депозитарію України Національний депозитарій України вважається правонаступником прав та обов'язків інших депозитаріїв за договорами про обслуговування емісії цінних паперів, укладених між емітентами та депозитаріями.

Отже, послуги щодо депозитарного обліку цінних паперів в системі депозитарного обліку Розрахункового центру після передачі глобального сертифікату випусків цінних паперів Емітент до Центрального депозитарію почав надавати Центральний депозитарій.

В той же час, позивачем виконано зобов'язання по договору з оплати авансового платежу, а відповідач, в свою чергу, не виконав свої зобов'язання щодо надання депозитарних послуг на суму такого авансового платежу, в зв'язку з передачею глобального сертифікату на зберігання Центральному депозитарію.

Твердження апелянта щодо переходу його прав та обов'язків, з надання послуг в частині залишку авансового платежу сплаченого позивачем, до Центрального депозитарію, колегією суддів визнано безпідставним, оскільки відповідач помилково ототожнює поняття прав та обов'язків за договором про обслуговування емісії цінних паперів та боргів (невиконаних зобов'язань), що виникли на підставі укладеного між позивачем та відповідачем договору.

Згідно зі статтею 512 Цивільного кодексу України Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3)виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

2. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

3. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Матеріали справи не містять доказів переведення суми авансового платежу, сплаченої позивачем відповідачу, Центральному депозитарію.

Крім того, згідно з актом звірки рахунків № АЗ-05851 за період з 01.01.2012 року до 20.09.2013 року по Договору про обслуговування емісії цінних паперів № Е637/09 від 29.10.2009 року, заборгованість відповідача становить 5097,08 грн.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що сума авансового платежу Центральному депозитарію не передавалась, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо стягнення з відповідача суми авансового платежу в розмірі 5097,08 грн.

Відтак, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

В той же час, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського щодо відмови в задоволенні заявленої позивачем вимоги про стягнення 1 322,84 грн. добових та витрат на відрядження представника позивача до суду, з огляду на наступне.

Відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в судовому засіданні 27.11.2014 року подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої останній просив стягнути з відповідача 1322,84 грн. добових та витрат на відрядження представника позивача до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 1322,84 грн. місцевий господарський суд зазначив, що надані позивачем документи не є достатніми доказами в розумінні ст. 33 ГПК України.

В той же час, апелянтом до апеляційної скарги надано належним чином засвідчені копії: наказів про відрядження №50 від 26.11.2014 року та №06/1096 від 27.10.2014 року, посвідчень про відрядження від 26.11.2014 року №016729 та №06/1096 від 27.10.2014 року, звітів про використання коштів, виданих на відрядження від 29.10.2014 року та від 27.11.2014 року, посадочних документів №ИЖЮ-Т1-3 та №ИЛ5-Н1-3, проїзних документів ЗЄ №598407 та №598408.

Для документального обґрунтування здійснених витрат на відрядження щодо сплати добових мають бути належним чином оформлені відповідні документи, зокрема:

- наказ про направлення у відрядження - визначає організаційні дані щодо здійснення відрядження;

- посвідчення про відрядження - підтверджує факт перебування працівника у відрядженні відповідно до організаційних даних за наказом про направлення у відрядження;

- звіт про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт - підтверджує доцільність витрат на відрядження (в т.ч. щодо виплати добових) та, після його затвердження керівником підприємства, являється основою для відображення таких витрат у бухгалтерському обліку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1322,84 грн. добових та витрат на відрядження.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої відбулося судове рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським суд не повно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга Державного підприємства "Придніпровська залізниця" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2014 року по справі №910/21491/14 - зміні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Придніпровська залізниця" задовольнити.

Змінити рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2014 року по справі №910/21491/14.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" (04107, м. Київ, вул.Тропініна, 7-Г; ) на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (49600, м. Дніпропетровськ, пр.-т. Карла Маркса, 108; ) 5097 (п'ять тисяч дев'яносто сім) грн. 00 коп. - заборгованості, 1322 (одна тисяча триста двадцять дві) грн. 84 коп. - добових та витрат на відрядження та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім ) грн. 00 коп. судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" (04107, м. Київ, вул.Тропініна, 7-Г; ) на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (49600, м. Дніпропетровськ, пр.-т. Карла Маркса, 108; ) 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп. - судового збору за подання апеляційної скарги.»

Видачу наказів, на виконання постанови, доручити Господарському суду міста Києва.

Справу №910/21491/14 направити до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та підписано 21.01.2015 року