ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

"13" січня 2015 р. Справа № 911/4785/14

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-Буд Сервіс»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «ТіДіСі-Дальнобой»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет споруПостійно діючий третейський суд при Асоціації «Продавців послуг та товарів для автомобілів»
про визнання недійсним третейського застереження
за участю представників:

позивача:не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином
відповідача:Собко С.Л. - дов. від 12.01.2015р.
третьої особи:не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином
суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-Буд Сервіс» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «ТіДіСі-Дальнобой»» (далі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Постійно діючий третейський суд при Асоціації «Продавців послуг та товарів для автомобілів» про визнання недійсним третейського застереження визначене п. 10.5 ст. 10 договору поставки від 13.08.2012р. № 885/2012 П, укладеного між сторонами у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що третейського застереження визначене п. 10.5 ст. 10 вищезазначеного договору не відповідає нормам чинного законодавства України, та є таким, що порушує право позивача на судовий захист, у зв'язку з чим позивач просить суд визнати вказане третейського застереження недійсним.

Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Проте від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від 12.01.2015р. № 2, у зв'язку з хворобою представника позивача.

Розглянувши подане клопотання про відкладення розгляду справи суд відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають до господарського суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства. Таким чином, представник позивача, який на час розгляду даної справи хворіє, не є єдиним можливим законним представником, за відсутності якого справа не може бути розглянута.

Відповідач, присутній в судовому засіданні заперечує проти позовних вимог з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, які зводяться до то, що третейське застереження викладене у вищезазначеному договорі відповідає нормам чинного законодавства України, та не порушує право позивача на судовий захист, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Третя особа, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Проте, від третьої особи надійшли пояснення до позовної заяви від 13.01.2015р. № 1301/1, в яких вона зазначає, що третейське застереження викладене у вищезазначеному договорі відповідає нормам чинного законодавства України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, присутнього в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд -

встановив:

Між сторонами у справі був укладений договір поставки (відстрочка з лімітом) від 13.08.2012р. № 885/2012 П (далі - договір), відповідно до умов якого, відповідач - постачальник зобов'язався поставити позивачу - покупцеві автомобільні товари (надалі - товар).

У пункті 10.4 договору сторони погодили, що усі спори, що пов'язані із цим договором, його укладенням або такі, що виникають у процесі виконання умов цього договору, вирішуються шляхом переговорів між представниками сторін.

Пунктом 10.5 договору передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Продавців послуг та товарів для автомобілів», що знаходиться за адресою: м. Бровари, вул. Богунська, 26 В. Суддя призначається Головою Третейського суду у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Продавців послуг та товарів для автомобілів». Регламент вказаного Третейського суду розміщений на сайті tidici.com/reglament.rar.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що третейське застереження визначене в пункті 10.5 договору поставки (відстрочка з лімітом) від 13.08.2012р. № 885/2012 П, укладеного між сторонами у справі, суперечить вимогам законодавства України, зокрема, вимогам ст. 2 Закону України «Про третейські суди», оскільки на момент укладення договору та включення до такого договору третейського застереження, між сторонами не існувало жодного спору та не було визначено предмет спору з яким сторони можуть звернутися з позовом до третейського суду; суперечить вимогам ст. 12 вказаного Закону, оскільки до договору не було додано регламенту постійно діючого третейського суду, а посилання в договорі на сайт де розміщено регламент суду, не існує, що унеможливило позивача ознайомитись з регламентом третейського суду. Також, третейське застереження суперечить вимогам Конституції України, як таке, що позбавляє позивача права на судовий захист.

Крім того, позивач посилається на те, що третейське застереження викладене в укладеному між сторонами договорі, є порушенням принципу рівності сторін судового процесу перед законом і судом та надає підстави для сумніву в упередженості Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Продавців послуг та товарів для автомобілів» при вирішенні будь-якого спору, що може виникнути між сторонами договору, оскільки Асоціація «Продавців послуг та товарів для автомобілів» являється засновником вищезазначеного третейського суду, одним із засновників якої, в свою чергу, на момент підписання договору був відповідач.

За вказаних обставин, позивач просить суд визнати третейське застереження недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків (азб. 2 п. 2.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013р. № 11).

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Одним із способів захисту прав суб'єктів цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейських судів (рішення Конституційного Суду України від 24.02.2004 р. № 3-рп/2004 у справі № 1-8/2004; рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2008 від 10.01.2008 р. у справі № 1-3/2008).

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 2 Закону України «Про третейські суди» визначено, що третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно ч. 1, 2, 4, 5 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Зі змісту частини договору, яка стосується третейського застереження, зокрема, викладеного у п. 10.4, 10.5 договору, вбачається, що сторони уклавши вищевказаний договір включили до нього умову про розгляд спору в третейському суді, який пов'язаний із цим договором, його укладенням або такий, що виник у процесі виконання умов цього договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене та враховуючи, що законодавство не встановлює заборони розгляду спорів третейським судом, твердження позивача про те, що оскаржуване третейське застереження суперечить положенням Закону України «Про третейські суди», оскільки на момент укладення договору та включення до нього третейського застереження між сторонами не було визначене та не існувало жодного спору, є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 27.03.2013р. у справі № 5015/2226/12 від 10.12.2013р. у справі № 910/5419/13.

Посилання позивача на відсутність можливості ознайомитись з регламентом Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Продавців послуг та товарів для автомобілів» з мотивів, що посилання в договорі на сайт де можна ознайомитись з регламентом зазначеного третейського суду не існує, а також, що регламент третейського суду не міститься в додатках до договору поставки (відстрочка з лімітом) від 13.08.2012р. № 885/2012 П, не приймається судом до уваги, оскільки норми Закону України «Про третейські суди» не містять приписів про обов'язковість включення до третейської угоди тексту регламенту третейського суду із вказівкою про те, що останній є її невід'ємною частиною. Вказане твердження позивача суд розцінює як його власне трактування змісту ч. 2 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», яка лише визначає статус регламенту у відносинах між сторонами.

Крім того, відповідно до ст.ст. 9, 10 Закону України «Про третейські суди», регламент суду подається при реєстрації третейського суду до відповідного уповноваженого органу, а також підлягає публікації. Таким чином, доводи позивача про неможливість ознайомитись з регламентом третейського суду є необґрунтованими.

Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про невідповідність волевиявлення позивача під час підписання договору його внутрішній волі, а також не надано доказів, які б підтверджували ненадання для ознайомлення Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Продавців послуг та товарів для автомобілів». Разом з тим, сам факт необізнаності позивача з регламентом третейського суду не має наслідком недійсність третейського застереження.

Стосовно аргументів позивача про порушення спірним положенням договору права на судовий захист, суд зазначає наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.01.2008р. № 1-рп/2008 у справі № 1-3/2008 визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Можливість передачі спору на вирішення третейського суду передбачена також і ст.12 ГПК України, відповідно до якої підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом.

Таким чином, підписавши договір, який містить третейське застереження, сторони передбачили можливість вирішення майбутніх спорів за цим договором в порядку, визначеному Законом України «Про третейські суди», а тому у суду відсутні підстави для визнання недійсним третейського застереження з вказаних підстав.

Суд також звертає увагу на висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 06.06.2012р. у справі № 6-50цс12-1, відповідно до яких договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Посилання позивача про порушення принципу рівності сторін судового процесу перед законом і судом та наявність підстав для сумніву в упередженості Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Продавців послуг та товарів для автомобілів» при вирішенні будь-якого спору, що може виникнути між сторонами договору, оскільки Асоціація «Продавців послуг та товарів для автомобілів» являється засновником вищезазначеного третейського суду, одним із засновників якої, в свою чергу, на момент підписання договору був відповідач, не приймається судом до уваги при вирішенні даного спору та відхиляється судом з огляду на наступне.

Згідно ст. 3 Закону України «Про третейські суди» завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону.

Стаття 18 Закону України «Про третейські суди» встановлює вимоги до третейських суддів. Частина 1 цієї статті передбачає, що третейські судді не є представниками сторін. Третейським суддею може бути призначена чи обрана особа, яка прямо чи опосередковано не заінтересована в результаті вирішення спору.

Відповідно до п. 2.1, 2.2 Положення про Постійно діючий Третейський суд при Асоціації «Продавців послуг та товарів для автомобілів», зареєстрованого із змінами наказом Головного управління юстиції у Київській області № 506/5 від 12.07.2008р. та затвердженого із змінами протоколом Загальних зборів членів Асоціації «Продавців послуг та товарів для автомобілів» № 25/7 від 25.07.2008р., завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав й охоронюваних законом інтересів суб'єктів господарювання та інших сторін третейського розгляду шляхом повного, всебічного і об'єктивного розгляду та вирішення спорів у суворій та безумовній відповідності з чинним законодавством України на засадах справедливості, законності та розумності.

Отже, Постійно діючий Третейський суд при Асоціації «Продавців послуг та товарів для автомобілів» є незалежним органом, який захищає інтереси сторін третейського розгляду, а не відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «ТіДіСі-Дальнобой», а тому посилання позивача на порушення принципу рівності учасників судового процесу перед законом і судом є безпідставним та недоведеним.

З огляду на вищевикладене, позивач не довів наявність підстав, з якими закон пов'язує недійсність п. 10.5 договору поставки (відстрочка з лімітом) від 13.08.2012р. № 885/2012 П, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання недійсним третейського застереження визначене п. 10.5 вищезазначеного договору.

За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність та недоведеність.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 43, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

В позові відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя Ю.В. Подоляк

Дата підписання рішення 16.01.2015р.