ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" січня 2015 р.Справа № 916/4701/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." в особі, якою є Одеське представництво товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л.";

До відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 24472,65 грн.;

Суддя Погребна К.Ф.

В судових засіданнях приймали участь представники:

Від позивача: Гришко С.О. - довіреність;

Від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні 12.01.2015р. приймали участь представники:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився;

Суть спору: Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." в особі, якою є Одеське представництво товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." звернулось до суду з позовною заявою до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 24472,65 грн., яка складається з основного боргу в розмірі 19999,76грн., інфляційні витрати в сумі 3899,95грн., 3% річних 572,94грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.11.2014р. було порушено провадження по справі №916/4701/14 із призначенням до розгляду в судовому засіданні.

Відповідач у засідання суду не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про місце та дату засідання.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є саме та адреса на яку судом здійснювалась відправка поштової кореспонденції, а саме: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення були здійсненні саме за адресою зазначеною у витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

У судовому засіданні 12.01.2015р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

06.01.2011р. між Оператором державних лотерей Товариством з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." в особі Одеського представництва товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." (МСЛ) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Боржник) було укладено договір про реструктуризацію заборгованості.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що на умовах, визначених цим договором, МСЛ надає Боржнику розстрочку сплати заборгованості в розмірі 38702,56грн., що виникла протягом 2010 року за період розповсюдження Боржником білетів державних лотерей МСЛ згідно з укладеним між МСЛ та Боржником цивільно-правовим договором №59 про розповсюдження державних лотерей від 28.04.2010р., а Боржник зобов'язався щомісячно погашати зазначену суму заборгованості рівними частинами - по 2580грн. шляхом внесення грошових коштів до каси Одеського представництва МСЛ або шляхом перерахування на поточний рахунок представництва, зазначених в реквізитах до цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору, Боржник зобов'язується погашати заборгованість щомісячно, у визначеній п.1.1. цього договору сумі, починаючи з дати підписання цього договору (06 січня 2011року).

Згідно п.4.1. договору, у випадку невиконання або неналежного виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно за даними бухгалтерського обліку Товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." в особі Одеського представництва товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." сума боргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 перед Одеським представництвом товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." складає 19999,76грн. та залишається не сплаченою у встановлений договором строк.

Враховуючи невиконання відповідачем взятого на себе за договором обов'язку щодо оплати заборгованості, Товариство з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." в особі Одеського представництва товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." звернувся до суду з відповідною позовною заявою до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 24472,65 грн., а саме: основного боргу у розмірі 19999,76грн., інфляційні витрати в сумі 3899,95грн., 3% річних 572,94грн.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 901 Цивільного Кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором про реструктуризацію заборгованості від 06.01.2011р. в сумі 19999,76грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення 3 % річних у розмірі 572,94грн. та індекс інфляції в сумі 3899,95грн., суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові... Тієї ж позиції дотримується ВСУ у постановах від 04.07.2011 по справі №13/210/10, від 12.09.2011р. по справі № 6/433-42/183 та ВГСУ у постанові від 16.03.2011 по справі № 11/109.

Позивачем було нараховано 3 % річних у розмірі 572,94грн. та індекс інфляції в сумі 3899,95грн. Розглянувши надані позивачем розрахунки трьох відсотків річних та індексу інфляції, суд доходить висновку, що вказаний розрахунки було здійснено позивачем обґрунтовано, з урахуванням приписів чинного законодавства, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 трьох відсотків річних в сумі 572,94грн. та індекс інфляції в розмірі 3899,95грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Наведенні позивачем докази у встановленому законом порядку Відповідачем не спростовані.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно зі ст.ст. 44,49 ГПК України, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1., код: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." в особі Одеського представництва товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л."( 65029, м. Одеса, вул. Новосельського, 22, код 25814123) 19999 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 76 коп. основного боргу, 572 (п'ятсот сімдесят дві)грн. 94коп. 3% річних, 3899 (три тисячі вісімсот дев'яносто дев'ять)грн.95коп. інфляційних витрат та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім)грн. судового збору

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17 січня 2015 р.

Суддя К.Ф. Погребна