КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2015 р. Справа№ 910/17702/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Кропивної Л.В.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання - Підченко О.Ю.

за участю представників:

від позивача: Полозов К.П. за довіреністю від 28.01.2014;

від відповідача: Міщенко І.С. за довіреністю від 16.12.2014; Рєзніков В.І. за довіреністю від 16.12.2014;

Розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київський ювелірний завод»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2014

у справі №910/17702/14 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київський ювелірний завод»

до Публічного акціонерного товариства ««Дочірній Банк Сбербанку Росії»

про визнання договору іпотеки недійсним та про скасування обтяжень з нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київський ювелірний завод» (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства ««Дочірній Банк Сбербанку Росії» (далі - відповідач) про визнання договору іпотеки недійсним та про скасування обтяжень з нерухомого майна.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2014 у справі №910/17702/14 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Київський ювелірний завод» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2014 та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 прийнято вказану апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 17.12.2014.

Через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій останній просив залишити рішення Господарського суду міста Києва без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

17.12.2014 в судовому засіданні оголошено перерву до 14.01.2015

В судове засідання 14.01.2015 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача заперечили проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, рішення суду у даній справі просили залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

28 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «БАНК НРБ», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дочірній Банк Сбербанку Росії» (падалі - «Відповідач», «Банк»), та Відкритим акціонерним товариством «Київський ювелірний завод», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Київський ювелірний завод» (надалі - «Позивач». «Позичальник», «Іпотекодавець») було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №235-Н/07 (надалі - «Кредитний договір №1»).

За умовами Кредитного договору №1 Банк зобов'язувався відкрити Позичальнику відновлювальну кредитну лінію в національній валюті України (надалі - «Кредитна лінія») та на підставі додаткових угод до цього договору окремими частинами (траншами) надавати Позичальнику кредитні кошти (надалі - «Кредит») у порядку і на умовах, визначених договором. Позичальник, у свою чергу, зобов'язувався використовувати Кредит з мстою, зазначеною у п.1.5. Кредитного договору №1, своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування кредитом, виконувати інші умови Кредитного договору №1 та повернути Банку кредит у терміни, встановлені Кредитним договором №1 та /або додатковими угодами до цього договору. У Кредитному договорі №1 терміном «відновлювальна кредитна лінія» позначалася кредитна лінія, за умовами якої після повного або часткового повернення наданого Позичальнику кредиту. Банк здійснює на умовах договору подальше кредитування Позичальника в межах ліміту, зазначеного в п.1.2. Кредитного договору №1 та до настання останнього дня дії Кредитної лінії, зазначеного в П. 1.4. Кредитного договору №1, а терміном «загальна заборгованість за Кредитною лінією» - загальна сума кредиту, яку фактично буде надано Позичальнику згідно з Кредитним договором №1 і не буде повернуто Позичальником Банку.

- терміном "відновлювальна кредитна лінія" позначається кредитна лінія, за умовами якої після повного або часткового повернення наданого позичальнику кредиту. Банк здійснює на умовах цього Договору подальше кредитування позичальника в межах ліміту. зазначеного в пункті 1.2. цього Договору та до настання останнього дня дії Кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.4. цього Договору;

- терміном "загальна заборгованість за Кредитною лінією" позначається загальна сума кредиту, який фактично надано позичальнику згідно з Договором і не повернено банку.

У відповідності до пункту 1.2. Договору ліміт кредитної лінії складає:

а) з дати підписання цього Договору і по 27.08.2013 включно - 30000000,00грн.;

б) з 28.08.2013 і по 27.09.2013 включно - 24000000,00 грн.;

в) з 28.09.2013 і по 25.10.2013 включно - 18000000,00 грн.;

г) з 26.10.2013 і по 27.11.2013 включно -12000000,00 грн.;

д) з 28.11.2013 і по 27.12.2013 включно - 6000000,00 грн.

Згідно з пунктом 1.3. Договору розмір процентів за користування кредитом складає 18% (вісімнадцять відсотків) річних.

Останній день дії кредитної лінії - 27.12.2013 (пункт 1.4. Договору).

Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що належне виконання позичальником зобов'язань по цьому Договору забезпечується:

а) заставою товарів в обороті, а саме: ювелірні вироби балансовою вартістю 28000000,00 грн., що належать позичальнику на праві власності;

б) іпотекою нерухомого майна, яким є нежилі приміщення (в літ А), що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Велика Житомирська, буд. 20, що належить позичальнику на праві власності, заставною вартістю 33999588,00грн.

28 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «БАНК НРБ», правонаступником якого є відповідач, та ТОВ «Українські ювеліри» було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №234-11/07 (надалі «Кредитний договір №2»).

За умовами Кредитного договору №2 Банк зобов'язувався відкрити TOB «Українські ювеліри» (за договором «позичальник») відновлювальну кредитну лінію вЈ національній валюті України (надалі - «Кредитна лінія») та на підставі додаткових угод до цього5 договору окремими частинами (траншами) надавати TOB «Українські ювеліри» кредитні кошти^ (падалі «Кредит») у порядку і на умовах, визначених договором. ГОВ «Українські ювеліри» уЈ= свою чергу, зобов'язувалося використовувати Кредит з метою, зазначеною у п.1.5. Кредитного договору №2, своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку процента за користуванні кредитом, виконувати інші умови Кредитного договору №2 та повернута Банку кредит у терміни, встановлені Кредитним договором №2 та/або додатковими угодами до цього договору. У Кредитному договорі №2 терміном «відновлювальна кредитна лінія» позначалася кредитна лінія, за умовами якої після повного або часткового повернення наданого позичальнику кредиту, Банк здійснює на умовах договору подальше кредитування позичальника в межах ліміту, зазначеного в п.1.2. Кредитного договору №2 та до настання останнього дня дії Кредитної лінії, зазначеного в п. 1.4. Кредитного договору №2, а терміном «загальна заборгованість за Кредитною лінією» - загальна сума кредиту, яку фактично буде надано позичальнику згідно з Кредитним договором №2 і не буде повернуто позичальником Банку.

28 грудня 2007 року між Банком (Відповідачем) і Іпотекодавцем (Позичальником) був оформлений Договір іпотеки (далі - «Договір іпотеки»). Вказаний Договір іпотеки був посвідчений 28.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою C.B. за реєстровим №кдз-8979. За умовами Договору іпотеки (п. 1.1.), іпотекою забезпечуються:

- зобов'язання Іпотекодавця (Позичальника), які випливають із Кредитного договору №1 (з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну його дії), які (зобов'язання) перелічені у п.2.1. статті 2 цього Договору іпотеки та можуть виникнути в майбутньому за чинним Кредитним договором №1;

- зобов'язання TOB «Українські ювеліри» (), які випливають із Кредитного договору №2 (з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну його дії), які (зобов'язання) перелічені у п.2.2. статті 2 цього Договору іпотеки та можуть виникнути в майбу тньому за чинним Креди тним договором №2.

Згідно з п.3.1. Договору іпотеки, предметом іпотеки є нежилі приміщення готельно-ділового комплексу «Панорама» № 82, 83, 84 (в літ. А) Офіс, загальною площею - 478,80 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Велика Житомирська, буд. 20, які належать Іпотекодавцю (Позивачу) на праві власності (надалі - «Предмет іпотеки»).

Позивач вважає, що вказаний Договір іпотеки не відповідає вимогам норм чинного законодавства України та має бути визнаний недійсним.

В позовній заяві позивач вказує, як на підставу визнання Договору іпотеки недійсним, на відсутність в особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності на його вчинення.

Крім того, позивач посилається на п. 13 Статуту Позивача (зареєстрованого 06.09.2007 за №4002017) в якому зазначається, що виконавчим органом позивача, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є Правління. Згідно п. 13.2 Статуту Позивача рішення Правління вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини членів Правління, присутніх на засіданні. Правління діє у кількості п'яти членів.

У зв'язку з цим, позивач вважає, що Голова правління не є самостійним органом управління, оскільки він складається не з однієї особи, а тому для набуття Головою правління цивільних прав та обов'язків він повинен був виносити відповідні питання на розгляд засідання Правління При цьому позивач вказує, що Правління з питання підписання оскаржуваного Договору іпотеки не скликалось, рішення ним не приймалося.

Доводи позивача спростовується наступним.

Відповідно до ч. 1. ст. 159 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вищим органом акціонерного товариства є загальні збори акціонерів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 160 ЦК України в акціонерному товаристві може бути створена наглядова рада акціонерного товариства, яка здійснює контроль за діяльністю його виконавчого органу та захист прав акціонерів товариства. Статутом акціонерного товариства і законом встановлюється виключна компетенція наглядової ради. Питання, віднесені статутом до виключної компетенції наглядової ради, не можуть бути передані нею для вирішення виконавчому органу товариства.

Частиною 1 ст. 161 ЦК України встановлено, що виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган, визначений статутом. Виконавчий орган вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що віднесені до компетенції загальних зборів і наглядової ради товариства. Виконавчий орган є підзвітним загальним зборам акціонерів і наглядовій раді акціонерного товариства та організовує виконання їхніх рішень.

Статтею 46 Закону України «Про господарські товариства» передбачено, що в акціонерному товаристві з числа акціонерів може створюватися наглядова рада акціонерного товариства, яка представляє інтереси акціонерів у період між проведенням загальних зборів і в межах компетенції, визначеної статутом, контролює і регулює діяльність виконавчого органу.

Відповідно до п. 12.2 Статуту позивача, в редакції яка діяла на момент укладення оскаржуваного Договору іпотеки, Наглядова рада Товариства представляє інтереси акціонерів в перерві між проведенням Загальних зборів і в межах компетенції, визначеної статутом, контролює і регулює діяльність Правління.

Крім того, в п. 12.2 Статуту позивача зазначається, що Наглядова рада приймає рішення на своїх засіданнях.

Згідно з п. 12.4 Статуту позивача до компетенції Наглядової ради Товариства належить: п. 12.4.16 прийняття рішень про укладення (зміну, розірвання) договорів на суму, яка перевищує п'ятсот тисяч гривень; п. 12.4.17 прийняття рішень про укладення (зміну, розірвання) договорів купівлі-продажу, міни, дарування, застави транспортних засобів, будівель, споруд, приміщень, (їх частини) та інших об'єктів нерухомості, а також договорів застави, кредиту, поруки, гарантії, оренди, безоплатного користування майном, дарування, сумісної діяльності.

Керівним органом позивача згідно його Статуту є Правління. Відповідно до п. 13 Статуту позивача Правління є виконавчим органом Товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю. Правління є підзвітним загальним зборам акціонерів та Наглядовій раді Товариства та організовує виконання їх рішень.

Виходячи з положень ЦК України, Закону України «Про господарські товариства» та Статуту позивача прийняті рішення Наглядової ради Позивача є обов'язковими до виконання виконавчим органом позивача - правлінням.

Згідно з п. 13.5 Статуту позивача роботою правління керує Голова Правління, який має право: п. 13.5.2 розподіляти обов'язки між членами Правління: п. 13.5.6 одноособово підписує від імені Товариства договори (угоди); п.13.5.7 підписує договори (угоди) купівлі-продажу, міни, дарування, застави транспортних засобів, будівель, споруд, приміщень (їх частини) та інших об'єктів нерухомості, а також договорів застави, кредиту, поруки, гарантії, оренди, безоплатного користування майном, дарування, сумісної діяльності, договори, предметом яких є акції, паї, частки інших юридичних осіб, після прийняття Наглядовою радою Товариства рішення про укладення цього договору (угоди); п. 13.5.10 підписувати довіреності, договори та інші документи від імені Товариства, рішення про укладення (видачу) який прийнято уповноваженим органом Товариства в межах його компетенції відповідно до положень цього Статуту.

Отже, виходячи з положень Статуту позивача, Голова правління одноособово підписує договори застави (іпотеки) приміщень, щодо укладення яких прийнято відповідне рішення Наглядовою радою.

Твердження позивача про те, що Голова правління мав право підписувати оскаржуваний Договір іпотеки лише після прийняття відповідного рішення Правлінням Товариства, не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать положенням Статуту позивача.

Відповідно до п. 13 Статуту позивача до компетенції Правління не відносяться питання щодо підписання чи укладення Головою правління, чи будь-якою іншою особою договорів застави (іпотеки).

У зв'язку з цим, в межах компетенції Наглядової ради позивача 27.12.2007 було прийнято рішення про укладення між позивачем та ЗАТ «НРБ Банк» (правонаступником якого є AT «СБЕРБАНК РОСІЇ») оскаржуваного Договору іпотеки, з метою забезпечення виконання зобов'язань позивача та TOB «Українські ювеліри» перед відповідачем. Крім того, даним рішенням було доручено Голові правління позивача ВолковуB.B. укласти оскаржуваний Договір іпотек з відповідачем.

На виконання вищезазначеного рішення Наглядової ради позивача 28.12.2007 між позивачем та відповідачем був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою C.B. за реєстровим №кдз-8979.

На виконання положень Статуту позивача та ч.2 ст.203 ЦК України оскаржуваний Договір іпотеки був підписаний зі сторони позивача, особою, яка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Крім того, в позовній заяві позивач стверджує, що в Договорі іпотеки не вказується зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання. В Договорі іпотеки у якості «основного зобов'язання» зазначаються два взаємно непов'язані зобов'язання, різні по своїй правовій суті, в одному із яких позивач є боржником, а в іншому - майновим поручителем.

Позивач зазначає, що в Договорі іпотеки не має посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання, оскільки пунктом 2.1 Договору іпотеки вказуються два різні правочини (кредитні договори).

Доводи позивача спростовується наступним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Пунктом 1.1 оскаржуваного Договору іпотеки передбачено, що предмет іпотеки забезпечує виконання зобов'язань позивача та TOB «Українські ювеліри» за Договором про відкриття кредитної лінії №235- Н/07 від 28.12.2007 (далі по тексту - «Кредитний договір 1») та Договору про відкриття кредитної лінії №234-Н/07 від 28.07.2007 (далі по тексту - «Кредитний договір 2»),

Детальний перелік зобов'язань, строки та порядок виконання таких зобов'язань, за які поручається позивач зазначено в п. 2.1 Договору іпотеки.

Відповідно до п. 2.1 Договору іпотеки, іпотекою забезпечується зобов'язання позивача щодо:

- повернення наданих в межах не відновлювальної кредитної лінії за Кредитним договором 1 з граничним лімітом кредитування 30 000 000,00 грн. з графіком погашення, зазначеним в п.8.1 Кредитного договору 1 ;

- сплати процентів в строки та порядку передбаченому ст. 6 Кредитного договору 1;

- повернення наданих в межах не відновлювальної кредитної лінії за Кредитним договором 2 з граничним лімітом кредитування 30 000 000,00 грн. з графіком погашення, зазначеним в п.8.1 Кредитного договору 2;

- сплати процентів в строки та порядку передбаченому ст. 6 Кредитного договору 2.

Враховуючи вищезазначене, в оскаржуваному Договорі іпотеки, на виконання вимог ст. 18 Закону України «Про іпотеку» зазначено всі істотні умови договору іпотеки щодо змісту, розміру, строків та порядку повернення зобов'язання.

Крім того, в Договорі іпотеки здійснено посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» основне зобов'язання це зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Законодавець, даючи визначення поняттю «основне зобов'язання» за договором іпотеки, вказує саме на зобов'язання, які виникають за великою кількістю договорів, в т.ч. за договорами з різною правовою природою (договорами кредиту, купівлі-продажу).

Оскаржуваний Договір іпотеки забезпечує виконання зобов'язання за двома однорідними кредитними договорами - Кредитним договором 1 та Кредитним договором 2.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це. а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (абз. 2 ч. З ст. 6 ЦК України).

Згідно ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір може містити інші положення.

Доводи позивача про те, що іпотечний договір не може забезпечувати виконання зобов'язання за двома кредитними договорами не знаходять свого законодавчого підґрунтя.

Також позивач у своїй позовній заяві стверджує про те, що в оскаржуваному Договорі іпотеки не зазначено строк його дії, що прямо свідчить про те, що даний договір є неукладеним та є належною і достатньою підставою для скасування іпотеки та заборони відчуження.

Доводи позивача спростовуються наступним.

Відповідно до пункту 9.1. Договору іпотеки цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та є дійсним до виконання боржниками усіх зобов'язань за кредитними договорами.

Отже, сторонами погоджено строк дії договору іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною 3 ст. 575 ЦК України встановлено, що правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:

1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про:

для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців;

для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу;

для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про:

для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів;

для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України;

2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання;

3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення;

4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Іпотечний договір може містити інші положення.

Віднесення до однієї з істотних умов Договору іпотеки, умови щодо визначення строку дії іпотечного договору є хибною, оскільки чинне законодавство України не відносить до істотних умов іпотечного договору строк дії такого договору.

Правова природа іпотеки полягає у забезпечення можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами боржника. На відносини майнової поруки норми Гл. 49 параграфа 3. ст. 553 - 559 ЦК України не поширюються, оскільки іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами параграфа 6 (ст. 572 - 593) гл. 49 ЦК України та Закону України «Про іпотеку».

На підставі наведеного, колегія суддів, дослідивши доводи позивача та умови договору, не вбачає підстав для визнання договору іпотеки неукладеним.

Також суд зазначає, що відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності по даній справі, про що суд зазначає наступне.

28.12.2007 між відповідачем та позивачем було укладено договір про відкриття кредитної лінії №235-Н/07 (далі по тексту - «Кредитний договір 1»),

28.12.2007 між відповідачем та TOB «Українські ювеліри» (Ідентифікаційний код 31627149) було укладено договір про відкриття кредитної лінії №234-Н/07 (далі по тексту - «Кредитний договір 2»),

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 1 та Кредитним договором 2 між позивачем та відповідачем 28.12.2007 був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою C.B. за реєстровим №кдз-8979 (далі по тексту - «Договір іпотеки»),

21.08.2014 позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про визнання Договору іпотеки недійсним.

Суд наголошує, що позивач звернувся до суду через 6 років після укладення Договору іпотеки та через 8 місяців після закінчення дії кредитних ліній згідно Кредитного договору 1 та Кредитного договору 2, та після відкриття виконавчого провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, який вказаний в оскаржуваному Договорі іпотеки.

Проте, оскільки судом вже встановлено безпідставність позовних вимог позивача, то заява про застосування строку позовної давності не розглядається і не застосовується.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що заявлені позивачем вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва у даній справі, в зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Київський ювелірний завод» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київський ювелірний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2014 у справі № 910/17702/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2014 у справі №910/17702/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17702/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Л.В. Кропивна

Л.В. Чорна