ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2015 року Справа № 904/6554/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

При секретарі Литвин А.П.

За участю представників сторін:

від позивача: Савченко В.П., довіреність №1 від 09.01.15, представник;

представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2014р. у справі № 904/6554/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажний поїзд-870", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості за договором про надання послуг

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2014 року (суддя Петренко І.В.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажний поїзд-870" задоволено повністю.

Суд стягнув з товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно - монтажний поїзд - 870" 22380,00грн. основної заборгованості та судовий збір.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати.

В обґрунтування своєї скарги Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки відмовив в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та розглянув справу без участі представника відповідача, що на думку скаржника, є порушенням положень ст.22 ГПК України.

Відповідач зазначає, що не отримував копії позовної заяви з доданими до неї документами, що є порушенням його прав та перешкодою для підготовки до судового засідання та надання відзиву.

Крім того, скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки акт звірки взаємних розрахунків не є належним доказом наявності заборгованості.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення суду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.11.2014 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 08.12.2014 року.

05 грудня 2014 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з службовим відрядженням представника відповідача.

В судовому засіданні 08.12.2014 року клопотання відповідача було задоволено, розгляд справи відкладено на 12.01.2015 року.

05 січня 2015 року від відповідача повторно надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з участю представника в іншому судовому засіданні.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Однак, це є правом суду, а не обов'язком, при цьому суд враховує вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи.

Зважаючи на те, що строк на розгляд справи апеляційною інстанцією закінчується 17.01.2015 року колегія суддів не має можливості задовольнити клопотання відповідача.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, рішення просив залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Звертаючись до відповідача із позовом про стягнення 22 380 грн., позивач посилався на невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання послуг авто мийки в частині оплати за отримані послуги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прийняв послуги автомийки на загальну суму 34888,80грн., проте в порушення взятих на себе за договором зобов'язань надані позивачем послуги оплатив лише частково, а саме у розмірі 12508,80грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 01.09.11р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажний поїзд-870" (далі по тексту - позивач, виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" (далі по тексту - відповідач, замовник) укладено договір №5 про надання послуг автомийки (далі по тексту - договір)., за умовами якого виконавець здійснює індивідуальну мийку та чистку салона автотранспорта, наданого замовником на обладнанні та площах виконавця, а замовник здійснює оплату виконавцю за надані послуги.

Пунктом 2.3 договору визначено, що щомісячно оформляються та підписується акт виконаних робіт в кінці календарного місяця. Допускається оформлення такого акту на дату здійснення кожної мийки.

Пунктом 2.4 договору визначено, що замовник здійснює оплату за даним договором не пізніше 5 (п'яти) банківських днів після підписання акту виконаних робіт.

Пунктом 2.5 договору визначено, що поставка послуг носить ритмічний характер.

Строк дії договору встановлюється з моменту підписання та діє до 31.12.11р. (пункт 4.3 договору).

30.12.11р. між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору, в якій сторони дійшли згоди пункт 4.3 договору викласти в наступній редакції: "Строк дії договору встановлюється з моменту підписання і до 31.12.15р."

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що в рамках укладеного між сторонами договору позивач надав, а відповідач прийняв послуги автомийки на загальну суму 34888,80грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи актами виконаних робіт (а.с. 18, 20, 22, 25, 28, 30, 33, 36, 39, 42, 45, 48, 51, 55, 59, 62, 65, 68, 71). Проте відповідач, у порушення умов договору, надані позивачем послуги оплатив лише частково, у розмірі 12508,80грн., тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 22380,00грн.

При цьому, доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права в частині не надіслання відповідачу копії позовної заяви є безпідставними з огляду на наступне.

Так, в додатках до позовної заяви міститься фіскальний чек та опис вкладення до поштового відправлення (а.с.10,11 т.1), яким було відправлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" (вул. Челюскіна, 5/28, м.Дніпропетровськ, 4900) позовну заяву з додатками на 284 аркуша.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців юридичне місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" відповідає адресі, на яку було направлено позовну заяву.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та розглянув справу без його участі також не є підставою для скасування рішення суду з огляду на наступне.

08 вересня 2014 року господарським судом Дніпропетровської області було винесено ухвалу про порушення провадження у справі та призначено справу до розгляду на 29.09.2014 року.

Представником відповідача 26 вересня 2014 року було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю представника відповідача в іншому судовому засіданні.

В судовому засіданні 29 вересня 2014 року господарським судом Дніпропетровської області клопотання відповідача було задоволено, а розгляд справи відкладено на 14 жовтня 2014 року.

13 жовтня 2014 року представником відповідача повторно подається клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою представника, доказів знаходження представника на лікарняному надано не було.

Згідно з частиною третьою статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи відсутність в зазначеному клопотанні документально підтверджених доводів щодо неможливості вирішення спору в даному судовому засіданні, колегія суддів вважає що судом першої інстанції було законно і обґрунтовано відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання.

Додатково скаржником зазначено, що у зв'язку з подачею Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажний поїзд-870" заяви про зменшення позовних вимог він був позбавлений можливості надати докази щодо нового розміру позовних вимог, що на думку скаржника також є підставою для скасування рішення з посиланням в апеляційній скарзі на п.3.7. роз'яснення Вищого господарського суду України від 18.09.97 року №02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України".

Колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитись з доводами скаржника, оскільки по-перше, роз'яснення Вищого господарського суду України від 18.09.97 року №02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України", втратило чинність, а по друге - позивачем було зменшено позовні вимоги до відповідача, що не погіршило положення відповідача в межах розгляду даної справи.

В апеляційній скарзі відповідач не заперечує проти доводів суду першої інстанції в частині застосування матеріального права та розгляду справи по суті, що дає підстави вважати згоду відповідача з рішенням господарського суду в цій частині.

Таким чином, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно встановив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст. 103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2014р. у справі №904/6554/14- залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст виготовлено 14.01.2015 року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя О.В.Чус

Суддя М.О.Дармін