ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2015 р.Справа № 922/5030/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Першого заступника прокурора м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, смт. Вільшани
про стягнення збитків в розмірі 1 952 359,36 грн.
за участю представників сторін:

прокурора - Кріцина Н.Г. службове посвідчення № 006801 від 28.09.12р;

позивача - Гренков І.В., за довіреністю № 08-11/6036/2-13 від 31.12.13р.;

відповідача - ОСОБА_3, за довіреністю від 03.12.14р.

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора м. Харкова звернувся до господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків з позовом до відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, смт. Вільшани про стягнення збитків в розмірі 1 952 359,36 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилається на положення ст.ст. 120, 156, 206 Земельного кодексу України, зазначає, що земельна ділянка загальною площею 0,4257 га, по АДРЕСА_1, використовувалась відповідачем з порушенням земельного законодавства, за відсутності документів на право користування вказаною земельною ділянкою.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.11.2014 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 08.12.2014 року о 10:45 годині.

У судовому засіданні 08.12.2014 року було оголошено перерву до 23.12.2014 року о 11:00 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.12.2014 року було клопотання представників сторін (вх. № 46610/14), про продовження строку розгляду справи - задоволено та продовжено строк розгляду справи №922/5030/14 на 15 днів до 21.01.2015 року.

У судовому засіданні 23.12.2014 року було оголошено перерву до 21.01.2015 року о 10:30 год.

Прокурор в призначене судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник позивача в призначене судове засідання з'явився, позовні вимоги заявлені прокурором підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявленого прокурором позову заперечував у повному обсязі, з підстав наданого до суду 23.12.2014 року відзиву на позовну заяву (вх. № 46607). Крім того, 21.01.2015 року до господарського суду Харківської області представник відповідача надав клопотання (вх. № 2252), відповідно до якого останній просить суд долучити до матеріалів справи копію витягу з нормативно грошової оцінки земельної ділянки станом на 12.04.2012 року.

Надані документи прийняті судом до розгляду, досліджені та долучені до матеріалів справи.

Разом з тим, судом встановлено, що прокурором у позовній заяві було заявлені заходи до забезпечення позову, в порядку ст. 66, 67 ГПК України, відповідно до яких прокурор просить суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь - які дії щодо відчуження нежитлових будівель, що розташовані по АДРЕСА_1.

Розглянувши вказане клопотання прокурора, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора, або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

Так, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, відповідно до п. 3. Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26.12.2011 р. № 16, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З урахуванням викладеного та враховуючи приписи Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26.12.2011р. № 16, господарський суд, приходить до обґрунтованого висновку, про відсутність підстав, для задоволення клопотання, яке викладене у позовній заяві, про вжиття заходів до забезпечення позову, а тому відмовляє в його задоволенні.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, а також з огляду на те, сторони були попередженні про розгляд справи за наявними матеріалами у разі їх нез'явлення в засідання суду, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської Ради народних депутатів від 22.01.1997 № 21 ВАТ «Втормет» надано у тимчасове користування на умовах оренди земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею 1,2507 га для експлуатації гаражів, адміністративних та складських приміщень на двадцять п'ять років (договір на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 24.02.1997 № 921).

На підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2004 № 6109, укладеного між ВАТ «ВТОРМЕТ» та ТОВ «Дніпровторстальмет», до останнього перейшло право власності на нежитлові будівлі літ. «А-1», літ. «Б-1», літ. «В-1», літ. «Г-1», літ. «Д-1», літ. «Е-1», літ. «Ж-1», літ. «3-1» та літ. «И-1» по АДРЕСА_1.

На підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2004 № 6109, укладеного між ТОВ «Дніпровторстальмет» та ОСОБА_4, до останнього перейшло право власності на нежитлові будівлі літ. «А-1», літ. «Б-1», літ. «В-1», літ. «Г-1», літ. «Д-1», літ. «Е-1», літ. «Ж-1», літ. «3-1» та літ. «И-1» по АДРЕСА_1.

На підставі рішень 14 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 04.07.2007 № 140/07, 15 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 03.10.2007 № 192/07 та 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008 №31/08: ВАТ «Втормет» припинено право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 загальною площею 1,2507 га; ФО-П ОСОБА_4 надано в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 1,2307 га для експлуатації гаражів, адміністративних та складських приміщень строком до 01.06.2032; Договір на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 24.02.1997 № 921 припиняє дію з дня державної реєстрації договору оренди землі з новим землекористувачем - ФО-П ОСОБА_4

Вказаним вище рішення міської ради, ФО-П ОСОБА_4 було зобов'язано у 4-х місячний термін з дня прийняття цього рішення оформити договір оренди землі, останнім в свою чергу договір оренди землі укладено не було.

Так, ОСОБА_1 (відповідач) є власником нежитлової будівлі літ. «А-1», літ. «Б-1», літ. «Е-1», літ. «Ж-1», літ. « 3-1», «И-1» та літ. «Г-1» по АДРЕСА_1, на підставі укладеного з ОСОБА_4 договору дарування від 19.10.2010 року за № 4152.

На підставі рішення Харківської міської ради від 06.07.2011 № 345/11 Фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 (відповідачу) надано дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки площею орієнтовно 1,0990 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування нежитлових будівель: літ. «Ж-1», літ. «Б-1», літ. «Г-1», літ. «А-1», літ. «И-1», літ. «Е-1», літ. «3-1». Затверджено матеріали вибору місця розташування земельної ділянки та надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно, 1,0990 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування нежитлових будівель: літ. «Ж-1», літ. «Б-1», літ. «Г-1», літ. «А-1», літ. «И-1», літ. «Е-1», літ. «3-1» (пункт 19 Додатку до рішення Харківської міської ради від 06.07.2011 № 345/11).

Рішенням Харківської міської ради від 26.09.2012 № 844/12 ФО-П ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно, 1,0558 га за адресою: АДРЕСА_1, для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель: літ. «Ж-1», літ. «Б-1», літ. «Г-1», літ. «А-1», літ. «И-1», літ. «Е-1», літ. «3-1» та надано дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки площею, орієнтовно, 1,0558 га за адресою: АДРЕСА_1, для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель: літ. «Ж-1», літ. «Б-1», літ. «Г-1», літ. «А-1», літ. «И-1», літ. «Е-1», літ. «З-1». Пункт 19 додатку до рішення 8 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 06.07.2011 № 345/11 скасовано, як невиконаний.

Як вказує прокурор у своїй позовній заяві, обстеженням на місцевості, що зафіксовано у акті від 11.12.2013 обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, проведеним головним спеціалістом відділу контролю за використанням земель Департаменту самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради Казьмерчуком О.А. із залученням інженера-геодезиста Таманова В.О. та інженера-землевпорядника Дорош Г.Г., встановлено, що загальна площа земельних ділянок відповідно до визначених їх меж складає 0,4257га (у тому числі: ділянка 1 - площею 0,3813 га; ділянка 2 - площею 0,0444 га). Земельні ділянки використовуються ФОП ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель (адміністративні та складські приміщення, гаражі). Межі земельних ділянок визначені відповідно до зовнішніх меж будівель літ. «А-1», літ. «Б-1», літ. «И-1», та літ. «Е-1» по АДРЕСА_1.

Таким чином, зазначена земельна ділянка з 01.11.2010 р. по 11.12.2013 р. (дата складання акту обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1) використовується відповідачем за відсутності документів на право користування земельною ділянкою та без належної сплати за неї, що є порушенням вимог земельного законодавства та законодавства про плату за землю.

Відповідно до акту про визначення збитків № 12 від 26.12.2013, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.01.2014 № 54 (далі - Акт про визначення збитків), земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1 в м. Харкові з 01.11.2010 по день складання вищевказаного акту використовується відповідачем за відсутності документів на право користування зазначеною земельною ділянкою.

З урахуванням викладеного та враховуючи те, що відповідачем не було здійснено будь-яких дій, пов'язаних з оплатою за землю, що в свою чергу вказує на наявність вини в діях відповідача, яка може бути як у формі умислу так й необережності, що не впливає на наявність складу цивільного правопорушення.

Так, нездійснення відповідачем плати за використання земельної ділянки комунальної власності, загальною площею 0,4257 га (земельна ділянка 1 - площею: 0,3813 га; земельна ділянка 2 - площею: 0,0444 га), по АДРЕСА_1, у розмірі, встановленому законодавчими актами, тягне за собою настання наслідків у вигляді неодержання територіальною громадою доходів, що вказує на наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи (несплата за землю в необхідному обсязі) та наслідками (неодержання доходів територіальною громадою) в результаті чого заподіяні матеріальні збитки.

В результаті нездійснення плати за використання земельних ділянок комунальної власності у розмірі, встановленому законодавчими актами, територіальній громаді міста Харкова, як власнику земельних ділянок, завдані матеріальні збитки у розмірі 1 952 359, 36 грн. через неодержання доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням міськрадою земельних ділянок.

В якості правових підстав позову, прокурор посилається на положення ст.ст. 22, 614 Цивільного кодексу України, ст.ст. 156, 206 Земельного кодексу України.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Аналогічна за змістом правова норма встановлена ст. 224 Господарського кодексу України, згідно з якою, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Проте, прокурор та позивач не довели, що позивачу дійсно було завдано збитків, у чому полягає протиправна поведінка та вина відповідача, а також не довели причинний зв'язок між такою поведінкою і збитками, та сам розмір збитків, що стягується.

Так, судом встановлено, що відповідач, у зв'язку зі зміною розміру земельної ділянки звернувся до Харківської міської ради про надання дозволу на продаж земельних ділянок з урахуванням змінених меж.

Так, рішенням Харківської міської ради від 26.09.2012 року за № 844/12 "Про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок юридичним особам та фізичним особам України", надано дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки загальною площею, орієнтовно 1,0558 по АДРЕСА_1, для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень: літ. «Ж-1» (ГРП), літ. «Б-1» (адміністративний корпус та бокси), літ. «Г-1» (склад), літ. «А-1» (гараж), літ. «И -1» (мийка), літ. «Е-1» (котельня), літ. « 3-1» (склад ГСМ).

Крім того, вказаним рішенням зобов'язано відповідача виконати проект земле відводу земельної ділянки для експлуатації та обслуговування та подати його на затвердження в установленому законом порядку.

В подальшому, з метою проведення землевпорядних робіт з оформлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ "Барвінокзем" за замовленням відповідача було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі відповідача , про що свідчить відповідний витяг з Технічної документації, який міститься в матеріалах справи, про що свідчить технічне завдання на виконання робіт по складанню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який міститься в матеріалах справи (арк.с. 97).

21.11.2012 року відповідачем було отримано Акт погодження меж земельної ділянки. (арк.с. 102)

03.10.2013 року в присутності представника Харківської міської ради було складено та підписано Акт встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), відповідно до якого зазначено, що межі земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1, для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень: літ. «Ж-1» (ГРП), літ. «Б-1» (адміністративний корпус та бокси), літ. «Г-1» (склад), літ. «А-1» (гараж), літ. «И -1» (мийка), літ. «Е-1» (котельня), літ. « 3-1» (склад ГСМ), відповідають плану зовнішніх меж земельної ділянки, визначених землевпорядною документацією. (арк.с. 104)

В подальшому Управлінням містубудування та архітектури було погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 по АДРЕСА_1, для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень: літ. «Ж-1» (ГРП), літ. «Б-1» (адміністративний корпус та бокси), літ. «Г-1» (склад), літ. «А-1» (гараж), літ. «И -1» (мийка), літ. «Е-1» (котельня), літ. « 3-1» (склад ГСМ), загальною площею 1,0518 га.

08.05.2013 року Управлінням Держземаганства у м.Харкові Харківської області було надано висновок №155/13, відповідно до якого було погоджено та відведено у власність (або оренду) земельну ділянку площею 1,0518 га для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень: літ. «Ж-1» (ГРП), літ. «Б-1» (адміністративний корпус та бокси), літ. «Г-1» (склад), літ. «А-1» (гараж), літ. «И -1» (мийка), літ. «Е-1» (котельня), літ. « 3-1» (склад ГСМ), за рахунок земель транспорту (остаточне відведення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень) на умовах, визначених чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.8. Постанови Пленуму ВГСУ № 6 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 ЦК України та частини другої статті 224 ГК України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

Якщо у розгляді справи буде з'ясовано обставини, зазначені в абзаці третьому підпункту 3.4 пункту 3 цієї постанови, і що суб'єкт господарювання вживав необхідних заходів до оформлення свого права землекористування, то відсутність у нього переоформлених на його ім'я правовстановлюваних документів на земельну ділянку не може розцінюватися як правопорушення.

Згідно абз. 3 п.п. 3.4. п. 3 Постанови Пленуму ВГСУ № 6 від 17.05.2011 року, з виникненням прав власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. Тому відсутність у такої особи переоформлених на її ім'я правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може кваліфікуватися як самовільне зайняття земельної ділянки. З урахуванням викладеного в таких випадках положення статті 212 ЗК України застосуванню не підлягають.

Так, виходячи з роз'яснень, наданих Вищим господарським судом України предметом доказування у даній справі є встановлення наявності складу господарського правопорушення, а саме: а) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; б) шкідливого результату такої поведінки - збитків; в) причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; г) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Протиправною є поведінка (дія або бездіяльність) особи, що порушує чинну норму права, умови договору та тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Відповідно до ст. 21 ЗУ "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України в редакції станом на день звернення з позовом до суду підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Вимога про відшкодування збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Прокурор та орган місцевого самоврядування не надали суду доказів здійснення ними відповідних заходів, спрямованих на уникнення збитків.

Відтак, за відсутності вини відповідача, відсутні й правові підстави для стягнення збитків у вигляді неодержаного прибутку через не укладення договору оренди земельної ділянки на підставі ч.1 ст.224 Господарського кодексу України, ст.22 Цивільного кодексу України.

Обставини справи свідчать про те, що позивачем не вживались заходи щодо одержання доходів у вигляді орендної плати, а також заходи на уникнення збитків, зокрема, позивач не звертався з листом-пропозицією до відповідача про укладення договору оренди земельної ділянки або з позовом про спонукання до укладення договору оренди, тощо.

Більш того, суд зазначає, що відповідно до норм Податкового кодексу України плата за землю (земельний податок та орендна плата на земельні ділянки державної та комунальної власності) належить до загальнодержавних податків і зборів.

Розміри та порядок плати за землю визначає Податковий кодекс України, згідно з яким плата за землю справляється у двох формах - земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності.

При цьому суд зазначає, що законною підставою для сплати орендної плати у відповідності до ст. 21 Закону України "Про оренду землі", яка кореспондується з п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України, є наявність такої умови, як укладений і зареєстрований у встановленому законом порядку договір оренди.

Контроль за правильністю обчислення і справляння плати за землю здійснюється органами державної податкової служби.

П. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Таким чином, як вбачається з аналізу положень п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України за відсутністю у користувача земельної ділянки документів, визначених у ст. 126 Земельного кодексу України, які засвідчують право на земельну ділянку у встановленому законом порядку, такий користувач здійснює фактичне користування з зобов'язанням сплатити за період користування у поточному році податку на землю.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем належним чином сплачується податок за землю, про що свідчать надані до матеріалів справи копії платіжних доручень. (арк.с. 78 - 88)

Вимога прокурора та позивача щодо стягнення з відповідача збитків у вигляді орендної плати є безпідставною, оскільки єдиною підставою для нарахування орендної плати за користування земельною ділянкою, що перебуває у комунальній власності, є договір оренди землі.

Проте, позивачем не доведено факту вчинення останнім відповідних заходів щодо укладення договору оренди земельної ділянки з відповідачем або вчинення будь-яких дій, спрямованих на уникнення збитків, які, за твердженням позивача, завдані йому користуванням відповідачем земельною ділянкою без достатніх правових підстав.

Суд вважає за необхідне зазначити, що розмір збитків нарахований позивачем за період з 2011 рік по 2013 рік в односторонньому порядку в розмірі 1 952 359,36 грн. (арк.с. 20) в той час, коли згідно зі ст.15 ЗУ "Про оренду землі" розмір орендної плати має бути узгоджений сторонами і належить до істотних умов договору.

Доведення наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та збитками також покладається на позивача. Однак позивачем не надано суду доказів того, що відповідач ухилявся від укладення договору оренди, або ж іншим чином перешкоджав діям позивача щодо направлення та узгодження такого договору. У зв'язку з цим, суд не вбачає наявності в діях відповідача такого елементу господарського правопорушення, як причинно-наслідковий зв'язок між дією та наслідком.

Як встановлено судом та підтверджено фактичним даними, відповідач вчиняв ряд дій, що передують викупу земельної ділянки, сплачуючи при цьому земельний податок, в той же час, як жодних дій, спрямованих на униклення заявлених збитків позивачем вчинено не було.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було вчинено усі дії, спрямовані на оформлення відповідних документів, необхідних для викупу земельної ділянки та вини останнього у заявлених до стягнення збитків суд не вбачає.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. (ст. 4-3 ГПК України).

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та відповідних доказів, в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України, на підтвердження своїх вимог про стягнення збитків з відповідача

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора є безпідставними та необґрунтованими, не підтверджені доданими до матеріалів справи доказами, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

Разом з тим, з наданого відповідачем відзиву на позов вбачається, що відповідачем заявлено про застосувати строки позовної давності. (арк.с.76)

Так, розглянувши вказану заяву, суд зазначає, що право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні - це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено в три роки. Перебіг позовної давності відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Однак, правила про позовну давність відповідно до статті 267 вказаного Кодексу мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє в задоволенні вказаної заяви відповідача про застосування до вимог позивача строків позовної давності.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, при відмові у позові, судовий збір покладається на прокурора, але у відповідності до положень ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", прокурор звільнений від сплати судового збору. Враховуючи те, що позивач наполягав задоволенні заявленого прокурором позову, судові витрати в сумі 2% від заявленої суми позову в розмірі 39047,18 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Стягнути з Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, ) на користь Державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 39047,18 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26.01.2015 р.

Суддя А.М. Буракова

922/5030/14