ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2015 р. Справа № 914/4095/14

Суддя О.Запотічняк при секретарі М.Драгус розглянула справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРИПРОТЕКТ", м.Харків,

до відповідача: Львівського комунального підприємства "Львівавтодор", м.Львів,

про: стягнення 116865,95 грн.

За участю представників:

Від позивача: Лавриненко М.М.-представник;

Від відповідача: не з'явився;

Розгляд справи здійснювався в режимі відеоконференції.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕРИПРОТЕКТ" звернулося з позовом до Львівського комунального підприємства "Львівавтодор" про стягнення 116865,95 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на виконання умов договору поставки та встановлення (монтажу) від 26.06.2013р. №26/06/13-1 він поставив та передав у власність відповідача болларди, систему розпізнавання, переговорний пристрій, камери, а також виконав їх встановлення. Факт належного виконання ним договірних зобов'язань підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт. Відповідач свої договірні зобов'язання виконав неналежним чином, а саме несвоєчасно перерахував кошти в сумі 152 695,00 грн. згідно п. 2.2.2 договору.

За неналежне виконання договірних зобов'язань відповідачу нараховано 19693,37 грн. - пені, 1267,58 грн. -3% річних та 95905,00 грн. - 20% штрафу.

Обставини справи: Розглянувши подані матеріали суд визнав їх достатніми для прийняття заяви до розгляду і ухвалою від 24.11.2014 року порушив провадження у справі та призначив судове засідання на 05.12.2014року.

В судове засідання 05.12.2014р. з'явився представник позивача, надав пояснення по суті предмета спору.

Відповідач явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника.

Враховуючи неявку відповідача в судове засідання, клопотання відповідача про відкладення, з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, суд відклав розгляд справи на 23.12.2014р. та зобов'язав позивача надати суду докази оплати основної суми боргу, уточнити позовні вимоги та обґрунтувати нарахування 3 % річних, пені та штрафу із зазначенням конкретних періодів, за які здійснюється нарахування.

В судове засідання 23.12.2014р. з'явилися представники сторін, надали пояснення по суті предмету спору.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задоволити. По суті позову зазначив, що на виконання умов договору поставки та встановлення (монтажу) від 26.06.2013р. №26/06/13-1 позивач поставив та передав у власність відповідача болларди, систему розпізнавання, переговорний пристрій, камери, а також виконав їх встановлення. Факт належного виконання ним договірних зобов'язань підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт. Відповідач свої договірні зобов'язання виконав неналежним чином, а саме несвоєчасно перерахував кошти в сумі 152 695,00 грн. згідно п. 2.2.2 договору.

За неналежне виконання договірних зобов'язань відповідачу нараховано 19693,37 грн. - пені, 1267,58 грн. - 3% річних та 95905,00 грн. - 20% штрафу.

Представник відповідача проти позову заперечив у повному обсязі. Факт прострочення погашення основної суми боргу визнав, однак стверджує, що дане прострочення сталося внаслідок обставин непереборної сили, які не залежали від волі відповідача. Так, відповідач зобов'язаний був сплатити борг до 03.02.2014р., однак оскільки бюджет було прийнято із запізненням відповідач зареєстрував платіжне доручення лише 11.03.2014р., оскільки Державна казначейська служба України певний період не проводила жодних проплат. Просив суд оголосити перерву в судовому засідання для надання можливості подати додаткові докази, які підтверджують настання обставин непереборної сили, що унеможливили своєчасно провести оплату.

Враховуючи клопотання відповідача та зважаючи на те, що позивач не виконав вимоги ухвали суду від 05.12.2014р., суд оголосив перерву в судовому засіданні до 21.01.2015р.

В судове засідання 21.01.2015р. з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримав, додаткових доказів та пояснень по суті спору не подавав.

Відповідач явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив, додаткових доказів по суті спору не подав, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, а матеріалів справи достатньо для її розгляду по суті, у відповідності до ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

26 червня 2013 року між Львівським комунальним підприємством «Львівавтодор» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перипротект» (постачальник) було укладено договір поставки та встановлення (монтажу) №26/06/13-1 за умовами якого постачальник зобов'язався здійснити поставку та передати болларди, систему розпізнавання, переговорний пристрій, камери у власність покупця та за завданням покупця своїми засобами та/або залученими силами, виконати встановлення (монтаж) боллардів, системи розпізнавання, переговорного пристрою згідно даного договору, а покупець зобов'язався прийняти товар у власність, а також встановлення (монтаж) та підписати акт прийому-передачі робіт і сплатити їх вартість на умовах даного договору.

Згідно з положеннями п. 3.1 договору постачальник повинен був поставити товар та виконати його встановлення (монтаж) у строк протягом 10 календарних тижнів при умові отримання від покупця повної передоплати згідно п. 2.2.1 договору.

Відповідно до п. 3.8 договору датою поставки товару вважається дата яка зазначена у видатковій накладній. Датою виконання робіт вважається дата, яка зазначена у акті прийому-передачі робіт.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

На виконання п.2.2.1 ЛКП «Львівавтодор» здійснило передоплату в розмірі 326 830,00 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку (а.с.16-23).

В свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕРИПРОТЕКТ" на виконання своїх договірних зобов'язань поставило відповідачу болларди, систему розпізнавання, переговорний пристрій, камери та виконало їх встановлення (монтаж), що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт за січень 2014р., які підписані сторонами 31 січня 2014року.

Загальна вартість товару та робіт згідно п. 2.1 договору складає 479525,00 грн.

Відповідно до п. 2.2.2 договору сторони погодили, що остаточний платіж в розмірі 152 695,00 грн. покупець сплачує постачальнику протягом двох робочих днів з дати прийняття покупцем роботи та підписання сторонами акту виконаних робіт.

Як уже зазначалося судом, акти виконаних робіт підписані між сторонами 31.01.2014р., а відтак відповідач зобов'язаний був провести остаточний розрахунок не пізніше 04.02.2014р.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Однак відповідач свої зобов'язання згідно п. 2.2.2 договору виконав не своєчасно, оплату було здійснено тільки 16.05.2014р., що підтверджується банківською випискою

(а.с.15).

Згідно із положеннями ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.5.3 договору, за порушення строків перерахування коштів визначених в п.2.2. договору покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми договору, а за прострочення платежу понад тридцять календарних днів днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф в розмірі двадцяти відсотків від ціни договору згідно п. 2.1 договору.

За неналежне виконання договірних зобов'язань відповідачу нараховано 19693,37 грн. - пені, 1267,58 грн. -3% річних та 95905,00 грн. - 20% штрафу.

Суд здійснивши перевірку правильності нарахування пені, 3 % річних та штрафу встановив, що позивачем невірно застосовано період нарахування пені та 3% річних. Так позивач здійснює нарахування починаючи з 04.02.2014р., хоча в силу положень п. 2.2.2 договору обов'язок відповідача по остаточній оплаті виконаних робіт закінчився саме 04.02.2014р., а відтак нарахування пені та 3% ріних можна розпочинати з 05.02.2014р.

Окрім того, позивач в силу положень п. 5.3 договру здійснює нарахування пені на суму догвоору а не на суму простроченої заборгованості, що на думку суду є невірним з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином пеня це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Пленум Вищого господарського суду України у своїй постанові від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначає, що пеня за порушення грошового зобов'язання обчислюється лише у відсотках до суми простроченого платежу. Установлення розміру пені у твердій грошовій сумі законом не передбачено і суперечить змістові цього поняття, відтак позовні вимоги, пов'язані із стягненням пені, обчисленої виходячи з такого розміру, не можуть бути задоволені.

З наведеного випливає, що визначений сторонами у договорі порядок розрахунку пені суперечить самій сутності пені в розумінні ст. 549 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», яка є засобом забезпечення виконання грошового зобов'язання і обчислюється виключно у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання.

Провівши перерахунок суд встановив, що до стягнення підлягають 6216,57 грн. - пені, 1255,03 грн. -3% річних та 95905,00 грн. - 20% штрафу.

Щодо посилань відповідача про неперерахування коштів з вини казначейства, то такі твердження не заслуговують на увагу суду, оскільки згідно п. 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового

зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося

прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково в сумі 103376,60 грн. з яких: 6216,57 грн. - пені, 1255,03 грн. -3% річних та 95905,00 грн. - 20% штрафу. В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ч.1ст. 49 ГПК України суд покладає на винну сторону відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі в сумі 2067,53 грн.

Керуючись 526, 530, 612, 625 ЦК України 193 ГК України, ст. ст.28, 33 ,43, 44, 48, 49,80, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Львівського комунального підприємства "Львівавтодор" (79035, м.Львів, вул. Пасіки Галицькі,7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРИПРОТЕКТ" (61002, м.Харків, вул. Пушкінська,53/30, ) 6216,57 грн. - пені, 1255,03 грн. -3% річних, 95905,00 грн. - 20% штрафу та 2067,53 грн. - судового збору.

3. В задовленнні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

5. Рішення суду може бути оскаржено згідно ст.ст. 91-95 ГПК України.

Повний текст рішення складено 22.01.2015р.

Суддя Запотічняк О.Д.