ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2014 р. Справа №922/3313/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Горбачова Л.П., суддя Істоміна О.А.

при секретарі Сіренко К.О.

за участю представників сторін:

позивача - Григор'єв М.Г., дов. б/н від 22.10.2014

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Красота та здоров'я", м. Харків (вх. №3779 Х/3-12)

на рішення господарського суду Харківської області від 22.10.2014р. у справі №922/3313/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Красота та здоров'я", м. Харків

до Приватного підприємства "Осан", м. Харків

про стягнення 26572,49 грн.-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "Красота та Здоров'я", звернулось до господарського суду з позовом, та, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив стягнути з ПП "Осан" 26572,49 грн. заборгованості, яка виникла у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки-2 № 164/12 від 26.07.2012р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.10.2014р. у справі №922/3313/14 (суддя Яризько В.О.) у задоволенні позову було відмовлено.

Позивач із зазначеним рішенням суду першої інстанції не погодився, 12.11.2014 року звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення господарського суду Харківської області від 22.10.2014 року по справі №922/3313/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "Красота та Здоров'я" задовольнити та стягнути з ПП "Осан" 26572,49 грн. заборгованості, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та порушення судом норм матеріального права. Також просив покласти на відповідача судові витрати в розмірі 2740,50 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив про те, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки умовам укладеного сторонами договору поставки-2 №164/12 від 26.07.2012р., а саме, п. 7.1. договору, відповідно до якого сторонами було узгоджено умови та порядок здійснення розрахунків між сторонами, а також передбачено строки надання звіту про реалізований товар. Крім того, зауважував на тому, що сума заборгованості в розмірі 26572,49 грн. відповідачем визнана, але не сплачена, доказів реалізації товару відповідачем не надано, а товар на вказану суму заборгованості не повернуто.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.11.2014 апеляційну скаргу ТОВ "Красота та Здоров'я" було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 08.12.2014 року.

08.12.2014 відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи через неможливість прибуття свого представника та повідомив суд про те, що сторонами розпочато процедуру повернення нереалізованого відповідачем товару за договором №164/12 від 26.07.2012 року та 05.12.2014 повернуто позивачу товар на загальну суму 7253,22 грн.

11.12.2014 року позивач надав суду апеляційної інстанції додаткові письмові пояснення, в яких повідомив суд, що 05.12.2014 року відповідач частково повернув позивачу поставлений за договором №164/12 від 26.07.2012 товар на загальну суму 7253,22 грн., у зв'язку з чим, просив суд стягнути з відповідача 19319,27 грн.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу ТОВ "Красота та Здоров'я" не надав, в судове засідання 12.01.2015 року не з'явився, про причини нез'явлення суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про отримання рекомендованого поштового відправлення №761 від 22.12.2014 року уповноваженою особою відповідача.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Приймаючи до уваги, що заяв про відкладення розгляду справи або повідомлень про поважність причини неявки до суду від ПП "Осан" на адресу Харківського апеляційного господарського суду не надходило, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів визнала можливим розглянути справу без участі представника відповідача, вважаючи наявні матеріали справи достатніми для вирішення спору по суті.

Розглянувши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин та докази на їх підтвердження, юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.07.2012р. між ПП "Осан" (покупець, відповідач) та ТОВ "Красота та Здоров'я" (постачальник, позивач) було укладено договір поставки-2 №164/12, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати товар в асортименті, вказаному в специфікації, у власність покупця на умовах та в строки, встановлені в замовленнях на поставку, а покупець в порядку та строки, встановлені договором, зобов'язується прийняти товар та оплатити його.

Пунктом 1.2. договору встановлено, що право власності на товар від постачальника до покупця переходить в момент підписання уповноваженою по довіреності особою відповідних видаткових накладних.

Згідно п. 5.1 Договору постачальник зобов'язується доставити товари на умовах DDP у відповідності до Офіційних правил тлумачення Торгових термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс (в редакції 2000 року) з уточненнями, викладеними в даному Договорі.

Відповідно до п. 5.2 Договору постачальник поставляє товар на торгові точки покупця, зазначені в заявках покупця, а в разі підписання угоди про надання послуг логістики постачальник здійснює поставку на центральний склад, розташований за адресою: м. Харків, бульвар Івана Каркача, 2-А.

У п. 5.11. протоколу розбіжностей від 26.07.2012 до договору поставки-2 №164/12 від 26.07.2012, сторони також обумовили, що покупець має право повернути товар постачальнику після його прийняття, а постачальник зобов'язаний прийняти такий товар (з обов'язковим оформленням і наданням всіх необхідних документів) в наступних випадках:

- за взаємною згодою сторін;

- у випадку виявлення недоліків товару, якщо ці недоліки були виявлені не пізніше 14 робочих днів з моменту отримання товару;

- виявлення прихованих недоліків товару при його перевірці при продажу або протягом встановленого на товар гарантійного терміну (терміну придатності);

- коли товар не користується попитом за результатами продажу товару покупцем протягом чотирьох місяців з моменту його розміщення в торговому залі;

- до закінчення терміну придатності товару залишилось не менше 10%.

Покупець вправі повернути товар на умовах цього та інших пунктів Договору тільки при наявності правильно оформлених документів на повернення товару, наявності належного товарного вигляду товару (для якісного товару), що виключає його пошкодження та дає змогу здійснити його подальшу реалізацію.

Всі товари, що повертаються, постачальник зобов'язаний забрати за свій рахунок і своїм транспортом протягом 10 робочих днів з дня отримання відповідного повідомлення від покупця та оформлення належних документів на повернення.

За умовами п. 7.1 договору в редакції, узгодженій в протоколі розбіжностей, сторони погодили, що покупець здійснює оплату постачальнику за поставлені товари на наступних умовах:

- по факту реалізації товару не рідше ніж два рази на місяць, а саме до 15 числа та 30 числа кожного календарного місяця у безготівковому порядку шляхом перерахування на розрахунковий рахунок постачальника;

- надання звіту про реалізований товар до 5 числа кожного місяця, а також не більше трьох разів на місяць на вимогу (запит) постачальника.

Згідно п. 10.2., укладений договір діє до 31.12.2013 року.

Звертаючись до господарського суду, позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, посилався на те, що протягом дії договору позивач належним чином виконував умови договору щодо поставки товару відповідачу. У період з 13.09.2012 по 19.06.2014 року відповідач частково оплатив отриману продукцію, проте, остаточних розрахунків за отриманий товар не здійснив, у зв'язку з чим, заборгованість відповідача перед позивачем склала 26572,49 грн.

Факт поставки товару позивач підтверджував копіями видаткових накладних за період з 26.07.2012 по 26.12.2013 року та довіреностями на отримання товару уповноваженими особами ПП "Осан". (а.с. 23-207 т. 2)

11.06.2014 позивач звернувся до відповідача із вимогою №1 ДОК АСАН про надання звітів про продаж товару та сплату заборгованості за договором №164/12 від 26.07.2012 та вимагав в 7-денний термін із дня отримання такої вимоги оплатити суму заборгованості.

На виконання вимоги позивача від 11.06.2014 року, відповідач 19.06.2014 частково сплатив на користь позивача вартість отриманого за договором №164/12 товару в розмірі 10000,00 грн., звітів про реалізований за договором поставки товар відповідачем надано не було.

Крім того, 20.06.2014 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою №2 ДОК АСАН про надання звітів про продаж поставленого за договором товару та вимагав здійснити оплату реалізованого товару.

Проте, відповідач відповіді на вимоги позивача не надав, заборгованість за отриманий товар не сплатив, що стало підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 26572,49 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.10.2014р. у справі №922/3313/14 у задоволенні позову було відмовлено.

Вирішуючи даний господарський спір суд першої інстанції виходив з того, що товар, вартість якого просив стягнути позивач, на час розгляду справи є нереалізованим та знаходиться на складі відповідача, який має намір його повернути, про що позивача було належним чином повідомлено листом №59 від 21.05.2014. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що ненадання відповідачем звітів на вимогу позивача про нереалізований товар не свідчить про обов'язок відповідача сплатити вартість отриманого товару, а підтверджує можливість отримання позивачем товару, який не користується попитом за результатами продажу протягом чотирьох місяців, про що позивач неодноразово повідомлявся відповідачем. У зв'язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що товар, який просить оплатити позивач, відповідачем нереалізований, а повернення товару у відповідності з п. 5.11 договору не здійснено з вини позивача.

Повторно переглядаючи справу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, повноту встановлення обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у відповідності до приписів ст. 101 ГПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушення вимог ст. 42 ГПК України щодо рівності всіх учасників процесу перед законом і судом.

Як вбачається з матеріалів справи, прийняте судом першої інстанції рішення цим вимогам у повному обсязі не відповідає, оскільки прийнято з порушенням норм матеріального права при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для вирішення даної справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки-2 №164/12 від 26.07.2012.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім передбачених законом випадків.

Встановлені по справі обставини свідчать про те, що позивач належним чином виконував свої обов'язки за договором та протягом дії договору, здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 256 072,49 грн. (з урахуванням вартості повернутого товару), що підтверджується копіями видаткових накладних та довіреностями на отримання матеріальних цінностей, які містяться в матеріалах справи. (а.с. 23-207 т. 2)

Здійснивши аналіз вказаних видаткових накладних, колегія суддів констатує, що вони відповідають вимогам ст.9 Закону України від 16.07.99р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку: містять обов'язкові реквізити первинних документів, зокрема назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; посилання на договір; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис осіб, які брала участь у здійсненні господарської операції. Дані накладні є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції (поставка товару) та підставою для оплати за поставлений товар у відповідності з вимогами ст. 692 Цивільного кодексу України.

Як зазначено Вищим господарським судом України в інформаційному листі від 17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права", підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Таким чином, факт поставки товару відповідачу за договором є доведеним та підтвердженим належними доказами, а тому у відповідача в будь-якому випадку виникло зобов'язання по оплаті отриманого товару.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як зазначає позивач, за отриманий за договором поставки товар відповідач протягом дії договору здійснив оплату частково на суму 229500,00 грн., що підтверджується довідкою відділення «Покровське» АТ «ОТП Банку» в м. Харків №702-1/85 від 10.10.2014 року. (л.д. 208-209 т. 2)

Відповідно до п. 7.1 договору в редакції, узгодженій в протоколі розбіжностей, оплата за поставлені товари здійснюється покупцем по факту реалізації товару не рідше ніж два рази на місяць, а саме до 15 числа та 30 числа кожного календарного місяця у безготівковому порядку шляхом перерахування на розрахунковий рахунок постачальника.

До того ж, вказаним пунктом сторони обумовили, що покупець надає постачальнику звіт про реалізований товар до 5 числа кожного місяця, а також не більше трьох разів на місяць на вимогу (запит) постачальника.

Дослідженням обставин по справі встановлено, що відповідач в порушення умов укладеного договору №164/12 від 26.07.2012 звіти про реалізований товар, який зобов'язаний був надавати до 5 числа кожного місяця, позивачу не надавав.

Відповідно п. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначається моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його в будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок в семиденний термін від дня пред`явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як свідчать матеріали справи та не спростовано жодним чином відповідачем, останнім не були виконані умови договору щодо складання та направлення звітів, в зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача з вимогою надати звіти про реалізований товар.

Так, 11.06.2014 позивач звернувся до відповідача із вимогою №1 ДОК АСАН про надання звітів про продаж товару та сплату заборгованості за договором №164/12 від 26.07.2012 та вимагав в 7-денний термін із дня отримання такої вимоги оплатити суму заборгованості в розмірі 38357,40 грн., що утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором.

19.06.2014 відповідач частково сплатив на користь позивача вартість реалізованого за договором №164/12 товару в розмірі 10000,00 грн., що підтверджується довідкою АТ «ОТП Банк» №702-5/67 від 06.08.2014, проте, звітів про реалізований товар не надав, остаточну суму заборгованості за поставлений згідно договору товар не сплатив.

20.06.2014 позивач повторно звернувся до позивача з вимогою №2 ДОК АСАН про надання звітів про продаж поставленого за договором товару та вимагав здійснити оплату отриманого та несплаченого товару в розмірі 28357,80 грн. Відповідно до зворотного поштового повідомлення, вказана вимога була отримана позивачем 10.07.2014 року. (а.с.69 т. 1)

Проте, відповідач залишив вказану вимогу без відповіді, звітів про реалізований товар не надав, а також не сплатив виниклу заборгованість.

Відповідно до п. 5.11 договору, покупець має право повернути товар постачальнику після його прийняття, а постачальник зобов'язаний прийняти такий товар (з обов'язковим оформленням і наданням всіх необхідних документів), між іншого, коли товар не користується попитом за результатами продажу товару покупцем протягом чотирьох місяців з моменту його розміщення в торговому залі.

Всі товари, що повертаються, постачальник зобов'язаний забрати за свій рахунок і своїм транспортом протягом 10 робочих днів з дня отримання відповідного повідомлення від покупця та оформлення належних документів на повернення.

Таким чином, умови договору свідчать про те, що обов'язок повідомлення позивача про повернення товару, передання та складання документів на повернення товару покладається на відповідача, а на позивача покладається обов'язок забрати товар за свій рахунок і своїм транспортом протягом 10 робочих днів з дня отримання відповідного повідомлення від покупця.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач наполягав на тому, що товар, вартість якого просить стягнути позивач, на теперішній час не реалізований та знаходиться на складі відповідача. Відповідач має намір повернути цей товар позивачу, про що він належним чином повідомляв позивача листом №59 від 21.05.2014р. (а.с. 84 т.1) та в якому просив забрати поставлений за договором № 164/12 від 26.07.2012р. товар у зв'язку з відсутністю попиту в покупців. Втім, за твердженням відповідача, позивач свої зобов'язання щодо вивезення нереалізованого товару зі складу після такого повідомлення відповідачем, не здійснив.

Здійснивши аналіз встановлених по справі обставин, колегія суддів приходить до висновку, що наданий відповідачем до матеріалів справи лист №59 від 21.05.2014р. не можна вважати доказом на підтвердження належного повідомлення позивача про необхідність забрати нереалізований товар зі складу відповідача. Так, матеріали справи свідчать про те, що термін дії договору встановлено до 31.12.2013 року, таким чином, реалізація права на повернення товару повинна відбуватись в межах дії укладеного договору, а саме, до 31.12.2013 року. Проте, вказаний лист був направлений відповідачем на адресу постачальника лише у травні 2014 року, тобто після закінчення строку дії договору №164/12 від 26.07.2012. До того ж, згідно вказаного листа неможливо встановити ідентифікуючих ознак нереалізованого товару, оскільки вказаний лист не містить даних, що підтверджують дату поставки, підстав отримання та постачальника переліченого у листі товару. Крім того, у зазначеному листі не вказано, на якому саме складському приміщенні відповідача знаходиться товар, що підлягає поверненню.

Таким чином, колегія суддів не може вважати доведеним, що відповідач у встановленому договором порядку звертався з пропозицією до позивача повернути нереалізований товар.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не скористався наданим п. 5.11 договору правом на повернення поставленого товару за участю поставщика (позивача), що свідчить про ігнорування відповідачем виконання своїх зобов'язань за спірним договором щодо оплати отриманого ним товару та порушення прав позивача на одержання грошових коштів за поставлений товар. Отже, посилання відповідача на належне повідомлення позивача про повернення нереалізованого товару та виникнення у зв'язку з цим обов'язку позивача на отримання в 10-денний термін нереалізованого товару є безпідставним, а у позивача у відповідності з умовами договору та нормами чинного законодавства, зокрема ч. 2 ст. 530, ст. 692 Цивільного кодексу України є всі правові підстави вимагати стягнення з відповідача грошові кошти за поставлений товар.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою господарського суду Харківської області від 02.10.2014 року сторони було зобов'язано провести звірку взаєморозрахунків.

Як вбачається з наданого суду двостороннього акту звірки взаєморозрахунків станом на 09.10.2014 року, підписаного сторонами та скріпленого печатками, у період з 26.07.2012 по 26.12.2013 року позивач здійснив поставку товару за укладеним договором на загальну суму 256072,49 грн. Відповідач за отриманий згідно договору товар сплатив на користь позивача 229500,00 грн. Сума заборгованості відповідача, згідно складеного акту, становить 26572,49 грн. (а.с. 213-219 т. 2)

За результатами проведеної звірки взаєморозрахунків, позивач 14.10.2014 року звернувся до суду першої інстанції із заявою про зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача суму заборгованості поставлений товар в розмірі 26572,49 грн. (а.с.1-6 т. 2)

Вказану заяву позивача було прийнято судом першої інстанції, а розгляд справи було продовжено з її урахуванням.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що дійсно акт звірки бухгалтерів за своєю правовою природою носить інформаційний характер та не може вважатися безумовною підставою для стягнення оспорюваної суми. Між тим, акт звірки має складатись виключно на підставі даних бухгалтерського обліку і первинних документів. Даний акт відповідно до вимог статті 34 Господарського процесуального кодексу України приймається до уваги колегією суддів разом з документами первинного бухгалтерського обліку (належним чином оформленими видатковими накладними) в якості доказу на підтвердження фактичного виконання сторонами договору №164/12 від 26.07.2012 та доказу наявності у відповідача заборгованості в сумі 26572,49 грн. Дані, що відображені в даному акті звірки відповідачем не заперечуються, разом з тим, суду не надано доказів, що підтверджують повернення нереалізованого товару позивачу.

14.10.2014 відповідач надав суду першої інстанції довідку по договору №164/12 від 26.07.2012 про залишок товарно-матеріальних цінностей, що не були реалізовані у роздрібній мережі на суму 26836,78 грн. та повідомив, що згідно з п. 5.11 договору за заявою позивача товар буде негайно йому повернутий. (а.с. 212, 220 т.2)

Проте, дослідивши надану відповідачем довідку про залишок товарно-матеріальних цінностей, які знаходяться на складі ПП "Осан" станом на 13.10.02014 року на загальну суму 26836,78 грн., колегія суддів констатує про неможливість встановити ідентифікуючих ознак нереалізованого товару та встановити дату поставки, підстав отримання та постачальника зазначеного відповідачем у довідці товару. Крім того, як було зазначено вище, умови укладеного між сторонами договору обов'язок повідомлення позивача про повернення товару, передання та складання документів на повернення товару покладається саме на відповідача.

11.12.2014 року позивач надав суду апеляційної інстанції додаткові письмові пояснення в яких зазначив, що повідомленням №124 від 11.11.2014 року, відповідач повідомив, що товар позивача, що не користується попитом та не реалізований в аптечній мережі, знаходиться на складі ПП «ОСАН» за адресою: м. Харків, в'їзд Білостоцький, 3, та зазначив про готовність повернення нереалізованого товару. Як вказував позивач, 05.12.2014 року відповідач, у присутності представників ПП «ОСАН» та ТОВ «Красота та здоров'я» здійснив часткове повернення товару, поставленого за договором №164/12 від 26.07.2012 на загальну суму 7253,22 грн., про що сторонами були складені та підписані зворотні видаткові накладні від 05.12.2014 року, копії яких надані суду. Залишків товару на суму 19319,27 грн. на складі відповідача, розташованого за адресою: м. Харків, вїзд Білостоцький, 3 виявлено не було.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується часткове повернення відповідачем товару на загальну суму 7253,22 грн., колегія суддів приходить до висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення суми боргу в розмірі 7253,22 грн. за відсутністю предмету спору в цій частині.

Беручи до уваги викладені обставини, зважаючи на те, що факт поставки позивачем товару підтверджується належними доказами у справі та не спростовується відповідачем, останній не надав доказів остаточного погашення суми боргу та доказів знаходження у нього нереалізованого за договором товару, аргументованих заперечень не представив, а також враховуючи, що згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, з урахуванням приписів 692 ЦК України, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за поставлений згідно договору №164/12 від 26.07.2012 товар в розмірі 19319,27 грн. підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги позивача і наявності фактів для скасування оскаржуваного рішення з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, то у відповідності до ст.49 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, п. 1-1 ст. 80, 99, 101, 102, п.2 ст. 103, п. 1, 3, 4 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Красота та здоров'я", м. Харків задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 22.10.2014р. у справі №922/3313/14 скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким позовні вимоги частково задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства "Осан", м. Харків (61106, м. Харків, бул. Івана Каркача, 2-А, , п/р 7263 в ВАТ «Укрексімбанк» м. Харків, МФО 351618) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Красота та здоров'я", м. Харків (61001, м. Харків, вул. Юр'ївська,17, , п/р 7971 в АТ «ОТП Банк» в м. Києві, МФО 300528) заборгованість за договором поставки-2 №164/12 від 26.07.2012р. в розмірі 19319,27 грн., 1827,00 грн. судового збору за подання позовної заяви та 913,50 грн. за розгляд апеляційної скарги.

Провадження у справі в частині стягнення з Приватного підприємства "Осан", м. Харків на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Красота та здоров'я", м. Харків 7253,22 грн. припинити.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 17.01.2015 року

Головуючий суддя Тарасова І. В.

Суддя Горбачова Л.П.

Суддя Істоміна О.А.