КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р. Справа№ 911/4212/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Сабрига В.Д. - представник

від відповідача: не з"явився

розглянувши апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у місті Ірпені Київської області

на ухвалу про припинення провадження у справі

Господарського суду м. Київської області

від 24.11.2014р.

у справі № 911/4212/14 (суддя Скутельник П.Ф.)

за позовом Управління Пенсійного фонду України у місті Ірпені Київської області

до Публічного акціонерного товариства «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі»

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.11.2014р. провадження у справі № 911/4212/14 за позовом Управління Пенсійного фонду України у місті Ірпені Київської області до Публічного акціонерного товариства "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" про стягнення заборгованості припинено на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування обставин справи.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що законодавством про банкрутство регламентовано, що тільки після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури поточні грошові вимоги до боржника розглядаються в межах провадження у справі про банкрутство та набувають статусу конкурсних вимог із включенням їх до реєстру вимог кредиторів, як вимог четвертої черги. До моменту відкриття ліквідаційної процедури поточні вимоги кредиторів задовольняються у загальному порядку боржником, або за наслідком розгляду спору в позовному провадженні згідно позовних вимог поточного кредитора.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що предметом спору, який став підставою для звернення позивача до суду є стягнення простроченої заборгованості з відшкодування: фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пп. "б"- "з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", фактичних витрат на виплату та доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, а також різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій, що не є страховими внесками у розумінні статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якою визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія прийшла до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача, який не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, вислухавши пояснення представника позивача, колегія встановила наступне.

Управління Пенсійного фонду України у місті Ірпені Київської області звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "ГІРНИЧОВИДОБУВНИЙ І КАМЕНЕОБРОБНИЙ КОМБІНАТ "БІЛИЧІ" про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що Відповідач у період з травня 2014 року по вересень 2014 року не перераховував грошові кошти на відшкодування пільгових пенсій за списком №2, внаслідок чого за Відповідачем утворилась заборгованість у сумі 6 160,40 грн. (шість тисяч сто шістдесят гривень 40 коп.).

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.10.2014 року порушено провадження у справі № 911/4212/14 справу призначно до розгляду.

15.10.2014 відповідач звернувся до Господарського суд Київської області з заявою про припинення провадження у справі № 911/4212/14, оскільки вважає, що спір у справі є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.11.2014р. заяву Публічного акціонерного товариства "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" про припинення провадження у справі від 15.10.2014 року б/№ (вх. №22244/14 від 15.10.2014 року) задоволено, провадження у справі № 911/4212/14 за позовом Управління Пенсійного фонду України у місті Ірпені Київської області до публічного акціонерного товариства "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" про стягнення заборгованості припинено на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Київської області від 21.02.2012 року у справі №Б8/022-12 порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі".

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.10.2012 року відкрито процедуру санації Публічного акціонерного товариства "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі".

Згідно абз. 4 ч. 8 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у ред., яка набула чинності 19.01.2013 року (Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"" від 22.12.2011 року 4212-VI зі змінами і доповненнями), поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Підпунктом 1-1 п. 1 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у ред., яка набула чинності 19.01.2013 року визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Провадження у справі №Б8/022-12 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" Господарським судом Київської області порушено до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"" від 22.12.2011 року 4212-VI.

На момент винесення оскаржуваної ухвали Господарським судом Київської області у справі №Б8/022-12 не прийнято постанову про визнання Публічного акціонерного товариства "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Враховуючи вищевикладене під час розгляду справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" підлягають застосуванню положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній до 19.01.2013 року (останні зміни внесено Законом України від 02.10.2012 № 5405-VI). Вказаною редакцією Закону не передбачено підвідомчість господарському суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, справ у спорах з поточними вимогами до боржника щодо якого відповідним господарським судом порушено провадження у справі про банкрутство.

Одночасно поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Таким чином, до визнання боржника банкрутом спори за поточними вимогами підлягають розгляду у порядку позовного провадження судом, до підвідомчості якого віднесено вирішення такого спору.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 6 160,40 грн., яка утворилась внаслідок неперерахування Відповідачем коштів на відшкодування пільгових пенсій за списком №2 за період з травня 2014 року по вересень 2014 року. Обґрунтовуючи підстави звернення з даним позовом до Господарського суду Київської області позивач посилається на абз. 4 ч. 8 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 року 4212-VI) та п. 7 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п. 1.2. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1 (далі за текстом: Інструкція), ця Інструкція визначає процедуру стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески), сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, а також відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Пунктами 6.1., 6.4. Інструкції визначено, що відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 "Прикінцевих положень" Закону (згідно здодатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Відповідно до приписів ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року згідно Закону України № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір, зокрема, щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно з частинами другою і третьою статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

Частина третя статті 22 Закону України "Про судоустрій України" визначаючи повноваження господарських судів як спеціалізованих судів з розгляду спорів у сфері господарських правовідносин, установлює, що цими судами розглядаються також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Статтею 41 ГПК України передбачено, що господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом, та розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Не підлягають розглядові в господарських судах справи у спорах, пов'язаних із здійсненням владних повноважень: Пенсійним фондом України та його органами у прийнятті рішень про стягнення простроченої заборгованості із страхових внесків до названого Фонду. Водночас господарськими судами розглядаються на загальних підставах справи зі спорів за участю названих органів, якщо такі спори виникають з цивільних чи господарських правовідносин, в яких ці органи виступають на рівних засадах з іншими учасниками відповідних відносин (наприклад, у зв'язку з виконанням цивільно-правових чи господарсько-правових договорів, відшкодування матеріальної або моральної шкоди, із зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави тощо) абз. 3, 6 п. 16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" від 24.10.2011 року № 10.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом не як суб'єкт господарської діяльності за захистом власних прав та інтересів, а як уповноважений державою орган при здійсненні ним владних управлінських функцій, тому, відповідно до положень ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України позов про стягнення заборгованості по витратах на виплату та доставку пенсій призначених на пільгових умовах є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, що реалізовував у цих відносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції щодо контролю за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску, страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 23.11.2011 року у справі № 5021/456/2011 та від 28.11.2011 року у справі № 5021/1578/2011.

Разом з тим, колегія вважає за необхідне зазначити, що приналежність спорів про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до вимог ч. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до компетенції адміністративних судів вбачається з постанови Верховного Суду України від 23.04.2013 року у справі № 21-113а13.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

З матеріалів справи вбачається, що спір у даній справі виник між позивачем та відповідачем у сфері публічно-правових відносин загальнообов'язкового державного пенсійного страхування щодо обов'язку відповідача відшкодувати позивачу витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до вимог ч. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

На підставі вищевикладеного колегія приходить до висновку про те, що спір у даній справі не підлягає вирішенню в господарських судах України, у зв'язку з чим провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно колегія вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлений права звернутися з відповідним позовом до суду загальної юрисдикції, при цьому вірно визначивши підвідомчість такого спору.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків місцевого суду та не можуть бути підставами для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що ухвала Господарського суду Київської області відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для її скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у місті Ірпені Київської області на ухвалу Господарського суду м. Київської області від 24.11.2014р. у справі № 911/4212/14 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду м. Київської області від 24.11.2014р. у справі № 911/4212/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/4212/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх