РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23309/14 15.01.15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Центр»

до Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -

1) Товариство з обмеженою відповідальністю «МРІЯ ПОДІЛЛЯ»;

2) Товариство з обмеженою відповідальністю «ХОРОСТКІВСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД»;

3) Компанія МРІЯ АГРО ХОЛДИНГ ПАБЛІК ЛІМІТЕД

про визнання договору недійсним

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Купельська С.Д.

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи-1: не з'явились;

від третьої особи-2: не з'явились;

від третьої особи-3: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія Центр» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» (далі-відповідач) про визнання недійсним договору про надання фінансових послуг № 72/12 від 26.10.2012 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 р. порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 20.11.2014 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

30.10.2014 р. через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав заяву про припинення провадження, мотивуючи її тим, що згідно кредитного договору між позивачем та відповідачем погоджені умови про передачу будь-якого спору, що виникає за кредитним договором на розгляд третейського суду, у зв'язку з чим заперечує проти розгляду даної справи у Господарському суді міста Києва.

06.11.2014 р. через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав доповнення до заяви про припинення провадження від 30.10.2014 р.

19.11.2014 р. представник відповідача через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, в якому повідомив, що позивач надавав протокол №15/10/12 загальних зборів (учасників) від 15.10.2012 р. про отримання відновлювальної мультивалютної кредитної лінії в Публічному акціонерному товаристві «Кредит Європа Банк» загальним лімітом 5 000 000 дол. США та надання повноважень на підписання договору про надання фінансових послуг № 72/12 від 26.10.2012 р., а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розгляд справи відкладався в порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

11.12.2014 р. через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, в яких просить суд визнати недійсним третейське застереження у п. 24.1 ст. 24 договору про надання фінансових послуг № 72/12 від 26.10.2012 р.

11.12.2014 р. представник позивача через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, мотивуючи тим, що з метою забезпечення виконання позивачем зобов'язань за договором про надання фінансових послуг № 72/12 від 26.10.2012 р., було укладено ряд договорів поруки, а саме: договір № 72/12 S-1 від 26.10.2012 р. з Товариством з обмеженою відповідальністю «МРІЯ ПОДІЛЛЯ», договір № 72/12 S-2 від 26.10.2012 р. з Товариством з обмеженою відповідальністю «ХОРОСТКІВСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД», договір № 72/12 S-3 від 26.10.2012 р. з Компанією МРІЯ АГРО ХОЛДИНГ ПАБЛІК ЛІМІТЕД, за умовами яких поручителі взяли на себе обов'язок солідарно відповідати за зобов'язаннями позивача в разі їх невиконання останнім, а тому просить суд залучити до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «МРІЯ ПОДІЛЛЯ», Товариство з обмеженою відповідальністю «ХОРОСТКІВСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД» та Компанію МРІЯ АГРО ХОЛДИНГ ПАБЛІК ЛІМІТЕД у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

У судовому засіданні 11.12.2014 р. суд прийняв до розгляду заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2014 р. суд задовольнив клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Центр» про залучення третіх осіб, залучив до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «МРІЯ ПОДІЛЛЯ» (третьою особою-1), Товариство з обмеженою відповідальністю «ХОРОСТКІВСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД» (третьою особою-2), Компанію МРІЯ АГРО ХОЛДИНГ ПАБЛІК ЛІМІТЕД ( третьою особою-3), зобов'язав Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія Центр» надати суду належним чином нотаріально завірені копії перекладу на англійську мову ухвали суду від 11.12.2014 р. та позовної заяви з додатками у двох примірниках в термін до 22.12.2014 р.

Крім того, суд зобов'язав третіх осіб надати письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог та докази на підтвердження викладених обставин, продовжив строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відклав та призначив судове засідання на 15.01.2015 р.

25.12.2014 р. через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав клопотання, в додатках до якого на виконання вимог ухвали суду надав нотаріально завірених копії перекладу.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представники відповідача та третіх осіб - 1, 2, 3 у судове засідання не з'явились, причин неявки суду не повідомили, однак були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень та розпискою представника відповідача.

Приймаючи до уваги, що представники відповідача та третіх осіб були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача та третіх осіб не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 15.01.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.10.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія Центр» та Публічним акціонерним товариством «Кредит Європа Банк» укладено договір про надання фінансових послуг № 72/12, умовами якого передбачено, що відповідач на прохання позивача відкриває генеральну револьверну (відновлювальну) мультивалютну лінію, в межах якої можуть бути надані строкові кредити/овердрафти/гарантії/акредитиви для надання можливості позивачу здійснювати ділову/комерційну діяльність, зокрема на умовах, що містяться в даному договору про надання фінансових послуг.

Відповідно до п. 2.1 договору, ліміт лінії встановлюється у розмірі 5 000 000, 00 доларів США.

Розділом 3 договору зазначено, що лінія використовується для надання можливості позивачу здійснювати ділову/комерційну діяльність, відповідно до статуту позивача, включаючи фінансування потреб у обігових коштах, виконання зобов'язань за контрактами, але не обмежуючись цим.

Згідно п. 5.1. договору, лінія відкривається для використання на дату виконання попередніх умов, викладених у статі 19 даного договору, і діє з дня набрання чинності даним договором до 26.10.2017 р., що є датою закінчення дії лінії.

Відповідно до п. 18.1. договору, лінія забезпечується, зокрема:

порукою, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «МРІЯ ПОДІЛЛЯ», на користь відповідача, що за формою та змістом відповідає вимогам відповідача;

порукою, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «ХОРОСТКІВСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД», на користь відповідача, що за формою та змістом відповідає вимогам відповідача;

порукою, виданою Компанією МРІЯ АГРО ХОЛДИНГ ПАБЛІК ЛІМІТЕД, на користь відповідача, що за формою та змістом відповідає вимогам відповідача.

Умовами п. 24.1 передбачено, що даний договір, додатки до договору, кредитні документи регулюються законодавством України.

Всі спори, які можуть виникнути в зв'язку з укладенням, виконанням та припиненням даного договору, або випливають з нього, вирішуються сторонами шляхом переговорів. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. Призначення третейського судді сторони доручають Голові постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до регламенту. Цей пункт є третейською угодою і є невід'ємною частиною даного договору. Умови даного договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія Центр» зазначає, що умова кредитного договору, яка містить третейське застереження не відповідає вимогам законодавства та порушує права позивача, а тому просить суд визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у п. 24.1 ст. 24 договору про надання фінансових послуг № 72/12 від 26.10.2012 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Так, пунктом 24.1 договору, сторони погодили, що всі спори, які можуть виникнути в зв'язку з укладенням, виконанням та припиненням даного договору, або випливають з нього, вирішуються сторонами шляхом переговорів. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. Призначення третейського судді сторони доручають Голові постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до регламенту. Цей пункт є третейською угодою і є невід'ємною частиною даного договору. Умови даного договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про третейські суди", третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди.

За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження.

Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Так, згідно з ст. 14 Закону України "Про третейські суди", сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів. За домовленістю сторін вони можуть доручити третій особі (юридичній або фізичній) призначення чи обрання третейського суду чи суддів.

Для призначення чи обрання третейських суддів у кожній справі необхідна їхня згода.

У постійно діючих третейських судах призначення чи обрання третейських суддів здійснюється із затвердженого відповідно до статті 8 цього Закону списку третейських суддів, який за регламентом цього постійно діючого третейського суду може мати обов'язковий чи рекомендаційний характер.

Статтею 17 Закону України "Про третейські суди" визначено, що формування складу третейського суду в постійно діючому третейському суді здійснюється в порядку, встановленому регламентом третейського суду.

Формування складу третейського суду в третейському суді для вирішення конкретного спору здійснюється в порядку, погодженому сторонами.

Якщо сторони не погодили іншого, то формування складу третейського суду в третейському суді для вирішення конкретного спору здійснюється в такому порядку:

1) при формуванні третейського суду в складі трьох і більше третейських суддів кожна із сторін призначає чи обирає рівну кількість третейських суддів, а обрані у такий спосіб третейські судді обирають ще одного третейського суддю для забезпечення непарної кількості третейських суддів.

Якщо одна із сторін не призначить чи не обере належної кількості третейських суддів протягом 10 днів після одержання прохання про це від іншої сторони або якщо призначені чи обрані сторонами третейські судді протягом 10 днів після їх призначення чи обрання не оберуть ще одного третейського суддю, то розгляд спору в третейському суді припиняється і цей спір може бути переданий на вирішення компетентного суду;

2) якщо спір підлягає вирішенню третейським суддею одноособово і після звернення однієї сторони до іншої з пропозицією про призначення чи обрання третейського судді сторони не призначать чи не оберуть третейського суддю, то розгляд спору в третейському суді припиняється і цей спір може бути переданий на вирішення компетентного суду.

Головуючий складу третейського суду у справі та третейський суддя у випадку, передбаченому абзацом першим пункту 1 частини третьої цієї статті, обираються не менш як двома третинами від призначеного чи обраного складу суду шляхом відкритого голосування.

Таким, чином, враховуючи зазначені вище норми закону, суд приходить до висновку, що спірний пункт договору, відповідає вимогам чинного законодавства.

Щодо твердження позивача, про те, що за текстом договору, останній забезпечується порукою, виданою Компанією МРІЯ АГРО ХОЛДИНГ ПАБЛІК ЛІМІТЕД, яка є юридичною особою за законодавством Кіпру, тобто нерезидентом, суд зазначає наступне.

Так, статтею 6 Закону України "Про третейські суди" визначено підвідомчість справ третейським судам. Третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов'язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки;

8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, враховуючи наведене вище, суд зазначає, що Компанія МРІЯ АГРО ХОЛДИНГ ПАБЛІК ЛІМІТЕД не є стороною договору про надання фінансових послуг № 72/12 від 26.10.2012 р.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст. 228 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимоги, яка встановлена частиною першою статті 203 цього Кодексу.

В абзаці 4 п. 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, відповідно до положень чинного законодавства України, визнання правочину недійсним ставиться в залежність його відповідності вимогам чинного законодавства та актам органів державної влади.

Оскільки положення п. 24.1. ст. 24 договору про надання фінансових послуг № 72/12 від 26.10.2012 р. відповідає нормам законодавства України, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог позивача, відповідно позовна заява задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 19.01.2015 р.

Суддя Бондарчук В.В.