ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" січня 2015 р.Справа № 916/4804/14

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

при секретарі судового засідання Ошарін Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Геращенко С.М. (довіреність №79 від 05.02.2014р.);

Від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Комунального підприємства "Білгород-Дністровськводоканал" до відповідача Публічного акціонерного товариства "Гемопласт" про стягнення заборгованості у сумі 111 997,59 грн., -

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: 28.11.2014р. Комунальне підприємство "Білгород-Дністровськводоканал" звернулось до господарського суду Одеської області із позовною заявою до відповідача Публічного акціонерного товариства "Гемопласт" про стягнення заборгованості у сумі 111 997,59 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.12.2014 р. за вказаним позовом порушено провадження з призначенням справи до розгляду у відкритому судовому засіданні.

22.12.2014р. у судовому засіданні представником відповідача надано відзив на позовну заяву.

12.01.2015р. у судовому засіданні представником позивача надано заяву про уточнення позовних вимог.

12.01.2015р. у судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, суд встановив:

14.01.2011р. між комунальним підприємством «Білгород-Дністровськводоканал» (надалі - КП «Водоканал») та Публічним акціонерним товариством «Гемопласт» (надалі - абонент), було укладено договір на послуги водовідведення № 1(надалі - договір) відповідно до п. 1.1. якого КП «Водоканал» надає послуги по прийманні стічних вод, скинутих Абонентом у систему комунальної каналізації згідно з дислокацією об'єктів (Додаток №1). Послуги з приймання стоків надаються в рамках показників якості, встановлених для абонента «Правилами приймання стічних вод».

Абонент вчасно оплачує надані йому послуги водовідведення, експлуатує і утримує каналізаційні мережі, прилади та пристрої на них в належному порядку у відповідності до Правил в п. 2.1 цього договору і діючим законодавством України.

За приписами п. 3.1 Договору, облік скинутих стоків здійснюється за показниками пристроїв обліку води , встановлених на об'єктах абонента у відповідності з дислокацією (Додаток №1). За відсутності у абонента приладу обліку, за згодою КП «Водоканал» згідно діючих «Правил водокористування» і Норм витрат води для розрахунків за споживану воду без водомірного обліку, затверджену рішенням виконкому №944 від 15.10.1998р. і норми водоспоживання для населення м. Б.-Дністровський №848 від 05.08.2008р. (далі «Норми водопостачання»).

Відповідно до п. 3.3, 3.4 Договору, оплата послуг водовідведення здійснюється щомісячно до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, шляхом перераховування грошових коштів на поточний рахунок КП «Водоканал». Оплата здійснюється за тарифами, затвердженими у встановленому діючим законодавством порядку: на момент укладення договору діють наступні тарифи - каналізація 4,87 грн. за 1 м. куб. В разі зміни тарифів, діючих на момент складання договору, оплата Абонентом наданих послуг здійснюється за новими тарифами без зміни інших умов договору. Відомості про зміну тарифів абонент отримує через засоби масової інформації (друковані видання, телебачення, радіо).

У випадку несвоєчасного перерахування платежів, в тому числі через відсутність коштів на розрахунковому рахунку, абонент сплачує КП «Водоканал» пеню в розмірі 0,1 % від несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прос рочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який нараховується пеня, а сума боргу повинна бути сплачена з урахуванням встановленого індексу інфляції і трьох відсотків річних за ввесь період несплати (п.4.1. Договору).

Згідно п.5.4 Договору, договір укладений строком на один рік з 01.01.2011р. по 31.12.2011р., договір вважається продовженим на наступний рік, якщо на протязі місяця після закінчення строку його дії ні одна із сторін не заявить про зміну або припинення його дії.

Відповідно до Додатку 1 до Договору на послуги водовідведення № 1 від 14.01.2011р. дислокацією об'єктів що користуються послугами водовідведення станом на 30.12.2010р. є: Скважина №1 розташована на території Публічного акціонерного товариства «Гемопласт»; Скважина №2 розташована на території Публічного акціонерного товариства «Гемопласт»; Скважина №3 розташована на території Публічного акціонерного товариства «Гемопласт»; Скважина №4 розташована на території Публічного акціонерного товариства «Гемопласт»; Скважина №6 розташована на території Публічного акціонерного товариства «Гемопласт»; Скважина №5 розташована на території Публічного акціонерного товариства «Гемопласт».

На виконання умов договору комунальне підприємство «Білгород-Дністровськводоканал» надавало послуги водовідведення Публічному акціонерному товариству «Гемопласт», проте в порушення умов договору відповідач сплату за отримані послуги проводив нерегулярно та не в повному обсязі.

11.09.2014р. комунальне підприємство «Білгород-Дністровськводоканал» надіслало на адресу Публічного акціонерного товариства «Гемопласт» з проханням оплатити наданні позивачем послуги.

Проте, на вказану претензію Публічне акціонерне товариство «Гемопласт» належним чином не відреагувало, відповіді не надало та заборгованості не погасило.

В наслідок неправомірних дій відповідача станом на 01.11.2014р. заборгованість останнього за наданні йому послуги водовідведення перед комунальним підприємством «Білгород-Дністровськводоканал» склала 108 045,00 грн., у зв'язку із чим позивач звернувся до господарського суду Одеської області про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Гемопласт» суми осново боргу у розмірі - 108 045,00 грн., пені у розмірі - 3 540,40грн. та 3% річних у розмірі - 412,19 грн.

22.12.2014р. у судовому засіданні представником відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до якої відповідач частково визнає заявлені позовні вимоги на суму 37 642,50 грн. та заперечує проти іншої частини позовних вимог у розмірі 74 355,09 грн., як необґрунтованих та надуманих позивачем.

12.01.2015р. у судовому засіданні представником позивача надано заяву про уточнення позовних вимог відповідно до якого, позивач на підставі підписаного між сторонами у справі 09.01.2015р. акту звірки взаємних розрахунків просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 43 703,75грн.- осново богу, 3 540,40 грн. - пені, 412,19 грн. - 3% річних та 2 239,95 грн. - судового збору.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Правовідносини між сторонами у справі склались на підставі укладеного 14.01.2011р. між комунальним підприємством «Білгород-Дністровськводоканал» та Публічним акціонерним товариством «Гемопласт» договору на послуги водовідведення № 1.

На виконання умов договору комунальне підприємство «Білгород-Дністровськводоканал» надавало послуги водовідведення Публічному акціонерному товариству «Гемопласт», проте в порушення умов договору відповідач сплату за отримані послуги проводив нерегулярно та не в повному обсязі та станом на 01.12.2014р. згідно заяви про уточнення позовних вимог заборгованість відповідача перед позивачем складає 43 703,75 грн.

Позовні вимоги, обґрунтовано неналежним виконанням договірних зобов'язань відповідачем та несплатою фактично наданих відповідачу послуг та направлено на стягнення з відповідача 43 703,75 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи те, що позовні вимоги комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» про стягнення боргу за послуги водовідведення у сумі 43 703,75 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, розрахунком позивача, не спростовані відповідачем, суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог зі стягненням з відповідача 43 703,75 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача за прострочення виконання зобов'язання пені у сумі - 3 540,40 грн. та 3% річних у сумі - 412,19 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Якщо за невиконання або неналежне виконання зобов'язання встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині, не покритій цими санкціями. Законом або договором можуть бути передбачені випадки, коли: допускається стягнення тільки штрафних санкцій; збитки можуть бути стягнуті у повній сумі понад штрафні санкції; за вибором кредитора можуть бути стягнуті або збитки, або штрафні санкції. Вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією.

Право на неустойку, як зазначено у ст. 550 Цивільного кодексу України, виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частина 2 ст.625 ЦК України закріплює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням підтвердження матеріалами справи прострочення Публічним акціонерним товариством «Гемопласт» виконання зобов'язання по оплаті послуг водовідведення наданих комунальним підприємством «Білгород-Дністровськводоканал» має право на стягнення пені та 3% річних, проте не у спосіб, використаний позивачем, адже останній здійснив нарахування встановлених ст.ст. 549, 625 ЦК України заходів відповідальності на загальну суму боргу, яка формувалась з січня 2013 р. по жовтень 2014 р. за такий же період прострочення, що є помилковим.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені та 3% річних задоволенню судом не підлягають.

Рішення прийнято на підставі наданих сторонами доказів, оскільки згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона: повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребовуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому суд приймає до уваги строк розгляду справи, достатність часу у будь-якої із сторін для надання доказів на підтвердження власних доводів, для спростування обставин чи доводів протилежної сторони та для подання суду клопотання про витребування таких доказів у інших осіб.

Щодо заявленої відповідачем у відзиві на позовну заяву розстрочки виконання рішення у даній справі строком на 10 місяців, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Зі змісту пунктів 7.1.1. та 7.1.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" вбачається, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Пунктом 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. передбачено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Слід мати на увазі, що ГПК не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК. За наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Суд вважає, що для надання боржнику можливості добровільно виконати рішення без застосування примусового порядку слід надати розстрочку виконання рішення суду на 5 місяців, починаючи з лютого 2015 року рівними частинами.

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог, а саме 2084,03 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 32,33,34,38,43,44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства "Білгород-Дністровськводоканал" до відповідача Публічного акціонерного товариства "Гемопласт" про стягнення заборгованості з урахуванням уточнень - задовольнити часково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Гемопласт" (67700, Одеська обл., м.Білгород-Дністровський, вул. Маяковського, 57; ) на користь Комунального підприємства "Білгород-Дністровськводоканал" (67700, Одеська обл., м.Білгород-Дністровський, пров. Водопровідний, буд. 1; ) заборгованість у сумі 43 703 (сорок три тисячі сімсот три) грн. 75 коп. та 2 084 (дві тисячі вісімдесят чотири) грн. 03 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Надати Публічному акціонерному товариству "Гемопласт" (67700, Одеська обл., м.Білгород-Дністровський, вул. Маяковського, 57; ) розстрочку виконання рішення, здійснюючи стягнення наступним чином:

часткове погашення заборгованості в сумі 8 740,75 гривень - до 20 лютого 2015 р.;

часткове погашення заборгованості в сумі 8 740,75 гривень - до 20 березня 2015 р.;

часткове погашення заборгованості в сумі 8 740,75 гривень - до 20 квітня 2015 р.;

часткове погашення заборгованості в сумі 8 740,75 гривень - до 20 травня 2015 р.;

остаточне погашення заборгованостів сумі 8 740,75 гривень - до 20 червня 2015 р.;

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено та підписано 17 січня 2015 р.

Суддя Ю.О. Зайцев