ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2015 р. Справа № 905/4686/13-908/3820/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Пелипенко Н.М. , суддя Тихий П.В.

при секретарі - Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників:

позивача - не з'явився;

першого відповідача - Павленко Л.М. (довіреність №09-32/858 від 15.12.2014 року);

другого відповідача - Павленко Л.М. (довіреність №312 від 16.12.2014 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №4547З/1-43) на рішення господарського суду Запорізької області від 26.11.2014 р. по справі № 905/4686/13-908/3820/14,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецсервіс", м. Донецьк,

до 1. Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк", м. Київ, в особі Філії "Головне управління ПАТ Промінвестбанк в Донецькій області, м. Донецьк,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІЗІ Лайф", м. Київ

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрспецсервіс" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до ПАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" в особі Філії "Головне управління ПАТ Промінвестбанк в Донецькій області та Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІЗІ Лайф" про визнання недійсним кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 15-93/17-9016/06 від 24.10.2006р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 01.07.2013р. було порушено провадження у справі № 905/4686/13, розгляд справи призначено на 16.07.2013р.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" від 12.08.2014р. № 1632-VII, згідно до Розпорядження голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014р. № 28 - р "Про зміну територіальної підсудності господарських справ", ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.10.2014р. справа № 905/4686/13 була прийнята до провадження з привласненням № 905/4686/13 - 908/3820/14;

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.11.2014 р. по справі № 905/4686/13-908/3820/14 (суддя Мірошниченко М.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 26.11.2014 р. по справі №905/4686/13-908/3820/14 та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Розпорядженням голови Вищого господарського суду України №28-р від 02.09.2014 року визначено, що розгляд господарських справ, які підлягають перегляду в апеляційному порядку Донецьким апеляційним господарським судом здійснюється Харківським апеляційним господарським судом.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 року апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 21.01.2015 року.

У зв'язку з тим, що позивач знаходиться в місті Донецьк та враховуючи неможливість здійснити поштове відправлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження в зазначене місто, апеляційним господарським судом розміщено інформацію щодо часу і місця розгляду апеляційної скарги на сторінці Харківського апеляційного господарського суду у розділі «новини та події суду» офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет (http://www.hra.arbitr.gov.ua) (т.2 а.с.128).

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідачів, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.10.2006р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрспецсервіс" (Позичальник, Позивач) та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) в особі філії "Головне управління Промінвестбанку в Донецькій області" (Банк, правонаступником якого є відповідач 1) був підписаний договір про відкриття кредитної лінії №15-93/17-9016/06, у відповідності до якого Банк за умови наявності вільних власних кредитних ресурсів надає позичальнику фінансовий кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі яка не може перевищувати 15 000 000,00грн., дата остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту - 20.10.2009р.

Проценти за користування кредитом нараховуються банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються позичальником, виходячи із встановленої банком процентної в розмірі 15,2% річних за кредитом наданим в гривні. Нарахування Банком процентів здійснюється з дати першої оплати розрахункових документів Позичальника з позичкового рахунку по дату повного і остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії коштів. При розрахунку процентів використовується метод "факт/факт", виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Проценти за користування кредитом нараховуються Банком у передостанній робочий день звітного місяця за період попередній даті нарахування та у день повного погашення кредиту. (п. 2.2 договору).

Пунктом 2.4 договору встановлено, що у випадку порушення позичальником встановленого п. 1.2 цього договору строку остаточного повернення всіх отриманих сум кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки в розмірі 19% річних за кредитом наданим у національній валюті, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно п. 2.2. цього договору.

Згідно до п. 3.2.3 договору, якщо позичальник безумовно не надасть Банку за його першою вимогою у строк не більше 3 робочих днів інформацію про свою фінансово-господарську діяльність, то він зобов'язаний сплачувати процентну ставку на 2% річних більше, ніж передбачено кредитним договором. При цьому банк в односторонньому порядку надсилає позичальнику повідомлення про таку зміну відсоткової ставки.

Як встановлено місцевим господарським судом, рішенням господарського суду Донецької області від 10.04.2012р. у справі № 28/85пд (за позовом ТОВ "Укрспецсервіс" до ПАТ "АК Промінвестбанк" в особі філії Головне управління ПАТ Промінвестбанк в Донецькій області" та до ТОВ Компанія з управління активами "ІЗІ Лайф" про визнання недійсним кредитного договору №15-93/17-9016/06 від 24.10.2006р., але з інших підстав позову) встановлено, що протягом дії договору про відкриття кредитної лінії №15-93/17-9016/06 від 24.10.2006р., позивач отримав кредитні кошти, використав їх задля поповнення обігових коштів підприємства та спрямував ці кошти на інші виробничі потреби.

Зазначене судове рішення набрало чинності та у відповідності до ч.2 ст. 35 ГПК України, факти встановлені ним не потребують доказування у справі №905/4686/13 - 908/3820/14.

26.11.2010р. між відповідачем 1 (первісний кредитор) та відповідачем 2 (новий кредитор) був укладений договір відступлення права вимоги № 39/132, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІЗІ Лайф" (новий кредитор), належне первісному кредитору право вимоги за наступним договором, укладеним між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрспецсервіс" (боржник): кредитний договір про відкриття кредитної лінії №15-93/17-9016/06 від 24.10.2006р., укладеним між первісним кредитором та боржником, разом із договорами про внесення змін до кредитного договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрспецсервіс" звернулось до господарського суду із позовом до відповідачів про визнання кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 15-93/17-9016/06 від 24.10.2006р. недійсним.

В якості правової підстави позову позивач зазначив, що Кредитний договір №15-93/17-9016/06 від 24.10.2006р. був укладений з боку позивача вимушено, оскільки позивач при укладенні договору опинився у скрутному фінансовому становищі. При укладенні кредитного договору позивач заперечував проти встановлення в договорі відсотків за користування кредитом в розмірі 15,2%, оскільки такий розмір значно перевищував середні розміри відсоткових ставок за кредитами, що мали місце на ринку кредитування на 2006рік.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову ТОВ "Укрспецсервіс" з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

За приписом ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як визначає ч.1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Колегія судді вважає, що господарський суд вірно дійшов висновку, що умова, визначена п.2.2 кредитного договору від 24.10.2006р., а саме: що відсотки за користування кредитом нараховуються банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються позичальником, виходячи із встановленої банком процентної в розмірі 15,2% річних за кредитом наданим в гривні, повністю узгоджується з принципом вільного волевиявлення сторін; з принципом свободи вибору контрагента (ст. 627 ЦК України) та повністю відповідає правовій природі кредитного договору та договору позики (ст. ст. 1048, 1054 ЦК України), оскільки встановлений договором обов'язок позичальника сплатити проценти за користування кредитом, є платою за запозичення на власні потреби додаткових грошових коштів.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у ст. 203 ЦК України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 статті 233 ЦК України, на яку послався позивач у якості правової підстави позову, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не було надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції жодних доказів на підтвердження своїх доводів стосовно того, що договір про відкриття кредитної лінії №15-93/17-9016/06 від 24.10.2006р. був укладений під впливом тяжкої для нього обставини та на вкрай невигідних умовах. А саме, не надано доказів знаходження позивача станом на момент укладення кредитного договору від 24.10.2006р. у скрутному фінансовому становищі; не надано доказів значного перевищення запропонованого банком розміру процентів за користування кредитом (15,2%) у порівнянні з середнім розміром процентних ставок за кредитними договорами, що укладались на той момент (тобто у 2006р.).

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо необґрунтованості та безпідставності позовних вимог ТОВ "Укрспецсервіс".

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом України.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів зазначає, що наведені позивачем доводи не спростовують висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Керуючись статтями 43, 85, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 26.11.2014 р. по справі № 905/4686/13-908/3820/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 22.01.2015 року.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Тихий П.В.