РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/27176/14 14.01.15
Господарський суд міста Києва у складі головуючої судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»
до Комунального підприємства «Київпастранс»
провідшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 4 758 грн. 00 коп.

Представники:

від Позивача: не з'явились;

від Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (надалі також - «Позивач», «ПрАТ «СК «УНІКА») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс» (надалі також - «Відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 4 758 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» на підставі Договору №ТП042а/12к/мс добровільного комплексного страхування наземного транспорту «Все включено» від 10 грудня 2012 року внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплатило страхове відшкодування власнику автомобіля «Тойота», державний реєстраційний номер АА 9431 МК, а тому Позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Позивач зазначає, що оскільки винна у вчиненні ДТП Маланчук Г.І. перебувала з КП «Київпастранс» у трудових відносинах, та під час ДТП виконувала трудові обов'язки, Відповідач зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану своїм працівником у розмірі 4 758 гривень 00 копійок.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.12.2014 р. порушено провадження у справі № 910/27176/14, судове засідання призначено на 24.12.2014 р.

22.12.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 08.12.2014 року.

22.12.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 08.12.2014 року.

23.12.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 08.12.2014 року.

23.12.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли додаткові докази по справі, а саме: Акт виконаних робіт №ВДИСА-003276 від 16.02.2013 року.

23.12.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неможливістю уповноваженого представника бути присутнім в судовому засіданні.

23.12.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов Відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки з калькуляції від 16.01.2013 р. та рахунку ТОВ «ВіДі Автострада» №ВДиС-0001264 від 16.01.2013 р. не вбачається встановлення коефіцієнту фізичного зносу складових транспортного засобу марки «Тойота».

24.12.2014 року в судове засідання представники сторін не з'явились, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, представник позивача про поважні причини неявки Суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києві від 24.12.2014 року відкладено розгляд справи на 14.01.2015 року у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, клопотанням Відповідача про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 14.01.2015 року представники Сторін не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується поверненням на адресу Суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення 06.01.2015 р. та 12.01.2015 р. уповноваженим представникам Сторін.

Таким чином, незважаючи на те, що Сторони в судове засідання не з'явилися, Суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка Сторін не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 14 січня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІРІД УКРАЇНА» (Страхувальник) було укладено Договір №ТП042а/12к/мс добровільного комплексного страхування наземного транспорту «Все включено», предметом якого є страхування транспортного засобу «Тойота», державний реєстраційний номер АА 9431 МК.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2013 року по вул. Спаській, 1/2 у місті Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Тойота», державний реєстраційний номер АА 9431 МК, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «МІРІД УКРАЇНА», під керуванням Дорошенко Д.М. та трамваю Т 1 державний реєстраційний номер 5561, який належить Подільському ДЕПО, під керуванням Маланчук Ганни Іванівни.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований Позивачем автомобіль «Тойота», державний реєстраційний номер АА 9431 МК.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 04 лютого 2013 року у справі № 758/821/13-п Маланчук Ганну Іванівну визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

На підставі Страхового Акту № 1.001.13.00369/VESKO2311 від 23.01.2013 року Позивач сплатив на користь Страхувальника 4 758 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 4695 від 24 січня 2013 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що оскільки винна у вчиненні ДТП Маланчук Г.І. перебувала з КП «Київпастранс» у трудових відносинах, та під час ДТП виконувала трудові обов'язки, Відповідач зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану своїм працівником у розмірі 4 758 грн. 00 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Положення статті 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Також, статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем на виконання зобов'язань за Договором №ТП042а/12к/мс добровільного комплексного страхування наземного транспорту «Все включено від 10.12.2012 року відшкодовано на користь страхувальника 4 758 грн. 00 коп.

Таким чином, до Позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, вина особи, яка керувала трамваєм Т 1 державний реєстраційний номер 5561 встановлена у судовому порядку Постановою Подільського районного суду міста Києва від 04 лютого 2013 року у справі № 758/821/13-п, якою Маланчук Ганну Іванівну визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Відповідно до частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме: довідки №9142551 від 28.08.2013 року, виданої підрозділом ВО ДТП на території Подільського району, постанови Подільського районного суду міста Києва від 04 лютого 2013 року у справі № 758/821/13-п, відповіді Відповідача №512 від 01.08.2014 р., 14.01.2013 року Маланчук Г.І. керувала Трамваєм Т 1, державний реєстраційний номер 5561, перебуваючи у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Київпастранс», що не заперечувалось останнім.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (абзац 16 статті 9 Закону України „Про страхування").

Абзацем 18 статті 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

В статті 1191 Цивільного кодексу України зазначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно статті 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Суд не погоджується з доводами представника Відповідача, викладеними в відзиві на позовну заяву, про те, що з калькуляції від 16.01.2013 р. та рахунку ТОВ «ВіДі Автострада» №ВДиС-0001264 від 16.01.2013 р. не вбачається встановлення коефіцієнту фізичного зносу складових транспортного засобу марки «Тойота» з огляду на наступне.

Суд звертає увагу, що реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 23 серпня 2011 року у справі № 42/92.

При цьому визначаючи розмір заподіяння шкоди при страхування наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової товарознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутнє клопотання представника Відповідача щодо призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи, при цьому в матеріалах справи наявний Акт виконаних робіт №ВДИСА-003276 від 16.02.2013 року транспортного засобу «Тойота», державний реєстраційний номер АА 9431 МК, за яким вартість робіт з ПДВ складає 4 758 грн. 00 коп.

Отже, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України та приймаючи до уваги те, що винна у вчиненні ДТП Маланчук Г.І. перебувала з КП «Київпастранс» у трудових відносинах, та під час ДТП виконувала трудові обов'язки, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, Набережне шосе, 2, ідентифікаційний код юридичної особи 31725604) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м.Київ, ВУЛИЦЯ ІЛЛІНСЬКА, будинок 8, ідентифікаційний код юридичної особи 20474912) 4 758 (чотири тисячі сімсот п'ятдесят вісім) грн. 00 коп., а також судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 16 січня 2015 року

Суддя О.В. Чинчин