КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2015 р. Справа№ 910/14689/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:Калюжний Д.В., за довіреністю;

відповідача:не з'явився;

третя особа:не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Турбоатом"

на рішення господарського суду міста Києва від 01.10.2014

у справі № 910/14689/14 ( суддя: Пукшин Л.Г.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Турбоатом"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "УкрГідроЕнерго"

про розірвання договору застави

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.10.2014 року по справі № 910/14689/14 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Відкрите акціонерне товариство "Турбоатом" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Скарга мотивована тим, що господарським судом міста Києва не в повному обсязі були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також були порушені, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2014, прийнято апеляційну скаргу до провадження, а розгляд справи призначено на 01.12.2014.

01.12.2014 скаржник та третя особа в судове засідання не з'явились, повноважних представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили, не зважаючи на те, що були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином відповідно до вимог ст. 64, 86 Господарського процесуального кодексу України.

01.12.2014 представником позивача відповідно до ст. 69 ГПК України було подано клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/14689/14. Розгляд справи відкладено на 21.01.2015.

21.01.2015 відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, повноважних представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили, не зважаючи на те, що були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином відповідно до вимог ст. 64, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає, що зазначені обставини не є перешкодою для розгляду справи, оскільки про дату, час і місце судового розгляду справи відповідач та третя особа повідомлені належним чином.

Статтею 99 ГПК України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

З метою не порушення та не обмеження скаржника у здійсненні прав, передбачених п. 1 ст. 6 § 1, ст. 8, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 N 475/97-ВР), колегія суддів вважає можливим, відповідно до ст. 75 ГПК України, здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

21.01.2015 представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і просив суд її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів встановила наступне.

22.04.2011 року між Відкритим акціонерним товариством "Турбоатом" (Принципал) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк" (Гарант) було укладено договір про надання банківської гарантії № 0422/02-Г, за умовами якого в забезпечення зобов'язань ВАТ "Турбоатом" перед ВАТ "УкрГідроЕнерго" (Бенефіціар), що випливають з Контракту "Закупівля проектування, поставка та встановлення установок для реконструкції турбін для ДніпроГЕС-2", ідентифікаційний номер UHE/C-TD2-24/09 від 16.03.2011 р. (надалі - контракт) Гарант надав письмове зобов'язання (банківську гарантію), сплатити Бенефіціару грошові кошти на суму 22 609 566,00 грн, у випадку якщо Принципал повністю або частково не виконає свої зобов'язання, що випливають з контракту.

Також, 22.04.2011 року на виконання договору банківської гарантії, між Відкритим акціонерним товариством "Турбоатом" (заставодавець) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк" (заставодержатель) було укладено договір застави № 0422/02-Г/S-1.

Згідно п. 1.1. договору застави у забезпечення зобов'язань заставодавця перед заставодержателем за основним зобов'язанням, заставодавець передає, а заставодержатель приймає у заставу майнові права на грошові кошти у сумі 2 836 816,00 доларів США, які обліковуються на рахунку № 46 у ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк", належні заставодавцю як кредитору за договором про надання банківської гарантії № 0422/02-Г від 22.04.2011 р.

В п. 1.5. договору застави визначено, що заставлені майнові права оцінюються сторонами у сумі 22 596 374,17 грн. за курсом гривні до долару США, встановлені Національним банком України станом на дату укладення цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи вимоги про розірвання вищевказаного договору обґрунтовані позивачем істотною зміною обставин, а саме різкою зміною курсу гривні по відношенню до долару США, а також ігнорування з боку відповідача звернень позивача щодо вирішення питання про зменшення вартості заставлених прав.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги є такими, що спростовуються матеріалами справи, а тому не дають підстав для скасування прийнятого у справі судового рішення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 2 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 2 - 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Оскільки між сторонами по справі склались господарські правовідносини, то за змістом ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином.

В свою чергу, підстави для розірвання договору встановлені ст.ст. 651, 652 ЦК України, згідно з якими договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору іншою стороною, а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Так, відповідно до вимог ч.ч. 2, 4 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що в оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд вірно зазначив посилаючись на ст. 36 Закону України "Про Національний банк України", ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженим постановою Правління Національного Банку України від 12.11.2003 № 496, що при укладенні спірного договору в забезпечення виконання зобов'язань, що виникають з договору про надання банківської гарантії та беручи на себе певні зобов'язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати, що курс національної валюти по відношенню до долара США не є незмінним. А відтак, наявність усіх обов'язкових умов для розірвання договору застави, передбачених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, відсутня.

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36 Господарського процесуального кодексу України скаржник не надав ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції докази які б підтверджували його вимоги та заперечення, а також наявності усіх чотирьох умов, необхідних для розірвання договору застави, у зв'язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Таким чином, місцевий господарський суд пришов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, так-як підстави в розумінні вимог ст. 652 ЦК України для розірвання спірного договору відсутні.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 01.10.2014 року по справі № 910/14689/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Турбоатом" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 01.10.2014 року по справі № 910/14689/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/14689/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді О.Ф. Синиця

Е.О. Шевченко