КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2015 р. Справа№ 9/32

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Вершути О.П.

за участю представників:

від позивача - Острова В.В.

від відповідача - Пампуха Л.О., Локтіонов А.М.

від третьої особи - Король О.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2014 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тінент»

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Київенерго»

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до ТОВ «Тінент» про стягнення заборгованості за надані послуги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.09.2014 позовні вимоги були задоволені частково.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вказує, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2014 поновлено апелянту строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду.

Через відділ документального забезпечення до суду надійшов відзив від представника відповідача на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та законним, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представники сторін в судове засідання на вказану дату з`явилися та дали усні пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

15.02.2008 року між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва (підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тінент» (споживач) був укладений договір № 763/409 про надання комунальних послуг.

За умовами п.п. 1.1 позивач на підставі укладених договорів з виробниками і постачальниками комунальних послуг (ВАТ АК «Водоканал», АТ «Київенерго», ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «ДАРтеплоцентраль») зобов'язався транспортувати по внутрішньо будинкових мережах за адресою: м. Київ, бульвар Перова, буд. 40 (приміщення магазину на 1 поверсі багатоповерхового будинку), комунальні послуги, а відповідач у відповідності до даного договору (п.п. 1.2) зобов'язався прийняти комунальні послуги та своєчасно їх оплатити.

Відповідно до додатку № 1 договору відповідачу надаються комунальні послуги з:

- центрального опалення (пропорційно опалювальній площі 669,10 кв.м.);

- гарячого водопостачання (у процентному відношенні 31%);

- холодного водопостачання та каналізації;

- холодної води на підігрів.

Згідно з п. 2.1 договору облік споживання споживачем комунальних послуг за відсутності приладів обліку проводиться розрахунковим способом. При цьому підприємство не несе відповідальності за якість комунальних послуг та їх кількість, що виставлена постачальниками комунальних послуг в табулярах та груп рахунках.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що відповідач повинен до 10-го числа поточного місяця сплатити платежі за комунальні послуги поточного місяця в сумі, що визначаються на рівні сум минулого місяця. Перерахунок за фактично спожиті комунальні послуги здійснюється на підставі табулярів та груп рахунків, що надходять від постачальників комунальних послуг місяцем пізніше, шляхом добору або зарахування надмірно сплачених коштів в рахунок майбутніх платежів. Суму по кожному виду комунальних послуг, добір (зарахування), ПДВ, пред'являють до сплати платіжною вимогою - дорученням за три банківські дні до моменту їх оплати.

Пунктом 3.3 договору сторони погодили, що підприємство не несе відповідальності за несвоєчасне включення, не включення, відключення центрального опалення постачальною організацією послуг з причин наявності боргу за теплоносії за споживачем чи по об'єкту в цілому, а також з інших технічних причин, усунення яких не є в компетенції підприємства.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, за період з 01.01.2009 по 31.12.2010 позивачем були надані відповідачу комунальні послуги з гарячого водопостачання, холодного водопостачання і каналізації, а також з холодної води на підігрів, що підтверджується витягами з облікових карток (табулярів) ТОВ «Тінент» по кожному виду послуг.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідачем не належним чином виконані умови договору № 763/409, а саме не в повному обсязі здійснено оплату наданих послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 69830,65 грн.(з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог).

Відповідач, частково заперечуючи проти заявлених вимог, мотивує це тим, що у ТОВ «Тінент» існує заборгованість зі сплати послуг гарячого водопостачання, але в меншій сумі ніж заявлено позивачем, крім того, заборгованість по центральному опаленню, холодному водопостачанню та холодній воді, що йде на підігрів, у відповідача відсутня.

Як визначено частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції, в процесі розгляду спору, було встановлено, що відповідач послуги з холодного водопостачання та холодної води, що йде на підігрів, які були надані позивачем у заявлений період, на час розгляду справи сплатило.

Зазначене підтверджується відповідними платіжними дорученням, наявними в матеріалах справи.

Крім того, даний факт не оспорювався представником позивача, який в своїх поясненнях вказав, що внаслідок звірки заявлених до стягнення сум за цими видами послуг встановлено, що відповідач після порушення провадження у справі вищевказану заборгованість сплатив,

Таким чином, місцевий суд, з урахуванням встановленого, вірно дійшов висновку проте, що провадження по справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з послуг на холодне водопостачання на суму 301, 16 грн. та холодну воду, що йде на підігрів, на суму 308, 23 грн., підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Стосовно інших позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.ст. 1, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальними послугами є результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Згідно з Законом України «Про теплопостачання» теплогенеруюча або теплопостачальна організація укладає окремий договір купівлі-продажу теплової енергії з власником відповідного майна або юридичною особою, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами.

Матеріалами справи підтверджується, що за період з 01.01.2009 по 31.12.2010 ТОВ «Тінент» свої зобов'язання по сплаті послуг з гарячого водопостачання за договором виконало неналежним чином та сплатило лише 6678, 63 грн. (платіжні доручення № 23 від 03.02.2009, № 45 від 27.02.2009, № 65 від 31.03.2009, № 98 від 08.05.2009, № 3 від 27.05.2009, № 19 від 17.06.2009, № 92 від 09.10.2009, № 113 від 09.11.2009, № 137 від 10.12.2009, № 146 від 06.07.2010, № 175 від 29.07.2010, № 182 від 04.08.2010, № 236 від 21.10.2010, № 250 від 18.11.2010, № 292 від 09.02.2011), внаслідок чого у нього утворилась заборгованість на суму 7446, 63 грн.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зважаючи на те, що відповідачем не надано суду доказів відсутності у нього заборгованості по сплаті послуг з гарячого водопостачання, місцевий суд правомірно в повному обсязі задовольнив вимогу КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва про стягнення з відповідача боргу в розмірі 7446, 63 грн.

Стосовно вимог про сплату коштів за централізоване опалення варто зазначити таке.

Згідно додатку № 1 до договору обсяги реалізованої теплової енергії визначаються розрахунковим методом згідно табулярів АК «Київенерго» або ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «ДАРтеплоцентраль» по особистому рахунку 620577 пропорційно опалювальної площі 669,10 кв.м, відповідне загальне проектне навантаження на нежитлові приміщення 50, 82 % ? 10, 66 Гкал/міс.

При цьому судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що в приміщенні за адресою: м. Київ, бул. Перова, 40, було відсутнє внутрішнє вітринне опалення з початку опалювального сезону 2009 - 2010 років. Обігрів приміщення здійснювався від стояків центрального опалення, температура в приміщенні складала + 12 С°. У подальшому сторони намагались вирішити питання відновлення роботи вітринного опалення. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач звертався до третьої особи з проханням врахувати відсоток відсутності вітринного опалення в приміщенні відповідача при нарахуванні за комунальну послугу з центрального опалення, на що отримав відповідь про необхідність звернутися до АЕК «Київенерго» за відповідним проектом, який буде підставою для перерахунку.

Позивач з розміру загального теплового навантаження, яке надається в обліковій картці (табулярі) АЕК «Київенерго» № 620577 на інших споживачів, вирахував об'єм споживання у процентному відношенні, виходячи з опалювальної площі, займаної відповідачем.

Також від загальної опалювальної площі відповідача 669,10 кв.м позивач відрахував площу вітрини 57,9 кв.м. (згідно з оціночним актом № 1 інвентаризаційної справи загальна площа вітрин відповідача склала 57,9 кв.м.) та зробив перерахунок на площу 611,2 кв.м.

Таким чином, відсоток споживання опалення ТОВ «Тінент» позивач зменшив на 4,4% від розміру загального теплового навантаження інших споживачів.

За перерахунком позивача (згідно з заявою про зменшення позовних вимог від 03.07.2014 р.) загальний розмір заборгованості ТОВ «Тінент» за надані послуги з центрального опалення за період з 01.01.2009 по 31.12.2010 склав 59 174, 96 грн. (82040,14 грн. нарахувань - 6351,72 грн. перерахунку - 16513, 46 грн. часткової сплати).

Проте, як вірно було визначено судом першої інстанції, вказаний розрахунок позивача є хибним, зважаючи на наступне.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 29 від 26.03.2013, проведеної під час розгляду даної справи, було встановлено навантаження теплової енергії, що приходиться на «вітринне опалення» від загального об'єму теплової енергії, яка постачається для опалення нежитлового приміщення (торгівельної зали), що належить ТОВ «Тінент» в будинку № 40 на бульварі Перова в м. Києві, та склало 74,94%.

На підставі експертних аналітичних розрахунків кількість теплової енергії, що могла бути спожита в період з 01.01.2009 по 31.12.2010 на потреби опалення приміщення торговельної зали, що належить ТОВ «Тінент», складає 192,12 ГДж.

Згідно проектних даних сумарна вертикальна площа засклення вітрин у торгівельній залі магазину складає 96,225 кв.м. Площа вітрини в плані (винесена конструкція вітрини) дорівнює 42,34 кв.м. Експертні дослідження виявили енергоефективну реконструкцію засклення вітрин з використанням однокамерних склопакетів по всій площі вітрини.

Представник позивача в апеляційній скарзі заперечував проти підсумків, викладених у даному висновку, обгрунтовуючи це тим, що експертні висновки суперечать нормам діючих нормативно-правових актів.

Згідно ч, 5 ст. 43 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов`язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього кодексу.

Колегія суддів апеляційної інстанції, оцінюючи докази надані представниками сторін у сукупності, вважає, що Господарським судом міста Києва правомірно та обґрунтовано прийняв у якості належного та допустимого доказу у розумінні ст. ст. 32-34 ГПК України експертний висновок як такий, що узгоджується з установленими обставинами у справі.

Враховуючи експертне дослідження, судами встановлено, що за період з 01.01.2009 по 31.12.2010 відповідачу було транспортовано по внутрішньо будинкових мережах комунальну послугу з центрального опалення в обсягу: січень 2009 - 3, 16867 Гкал; лютий 2009 - 2, 76403 ГКал; березень 2009 - 2, 71940 ГКал; квітень 2009 - 0,44308 ГКал; жовтень 2009 - 1,19368 ГКал; листопад 2009 - 2,19061 ГКал; грудень 2009 - 3, 94683 ГКал; січень 2010 - 5, 26097 ГКал; лютий 2010 - 2,79169 ГКал; березень 2010 - 2,87439 ГКал; квітень 2010 - 0,10993 ГКал; жовтень 2010 - 1,75947 ГКал; листопад 2010 - 1,89188 ГКал; грудень 2010 - 4,17859 ГКал.

Крім того, між сторонами виник також спір стосовно тарифів, що застосувалися позивачем при нарахуванні відповідачу вартості спожитої теплової енергії для потреб опалення, а саме, те, що позивачем застосовані скасовані тарифи.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно із ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, установлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У відповідності до ч. 2, 3 ст. 20 Закону України від 02.06.2005 № 2633-IV «Про теплопостачання» (в редакції, чинній станом на 15.02.2008) тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.

Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Пунктами 1-3 ст. 31 Закону України від 24.06.2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній станом на 15.02.2008) порядок формування цін/тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг першої і другої груп (пункти 1 та 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України.

Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку.

Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Колегією суддів не приймається до уваги заперечення представника позивача проте, що чинним законодавством України не передбачено, що у разі скасування одного нормативного акта з питань ціноутворення, автоматично відновлюється дія попереднього акта з цього ж питання, оскільки це спростовується наступним.

Так, колегія суддів Вищого господарського суду України, розглядаючи касаційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2013 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2013, у даній справі, у своїй постанові зазначила, що погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про хибність застосування місцевим судом тарифів на житлово-комунальні послуги затверджених розпорядження Київської міської державної адміністрації, скасовані Указами Президента України як такі, що суперечать законодавству, оскільки такі розпорядження є не чинними з моменту їх прийняття.

Позивач за період з 01.01.2009 по 31.12.2010 застосував тарифи з централізованого опалення, затверджені Розпорядженнями Київської міської державної адміністрації від 25.12.2008 № 1780/1, від 05.02.2009 № 127, від 05.02.2009 № 128, від 02.03.2009 № 230, від 29.04.2009 № 517, від 30.06.2009 № 758.

Разом з тим, судом встановлено, що вказані Розпорядження Київської міської державної адміністрації були скасовані Указами Президента України № 1199/2008 від 24.12.2008, № 65/2009 від 03.02.2009, № 76/2009 від 09.02.2009 як такі, що суперечать Конституції та Законам України.

Крім того, розпорядженням КМДА № 230 від 02.03.2009 з 10.02.2009 поновлено дію розпорядження № 86 від 31.01.2007 у редакції розпорядження № 715 від 18.06.2007.

Таким чином, протягом періоду з 01.01.2009 до 31.12.2010 діяли наступні тарифи з централізованого опалення: -171,62 грн. за 1 ГКал, 563,46 грн. за 1 ГКал з 01.08.2009, відповідно до розпорядження КМДА від 30.06.2009 № 758 «Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання холодної та гарячої води і водовідведення для бюджетних установ та інших споживачів».

За таких обставин суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано погодився із доводами відповідача про необхідність здійснення перерахунку йому плати за теплову енергію, спожиту за вказаний період на підставі тарифів згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 86 від 31 січня 2007 р. (в редакції розпорядження № 715 від 18 червня 2007 р.), оскільки у сторін по справі відсутній обов'язок застосовувати тарифи на теплову енергію, які суперечать Законам України та визнані нечинними.

Аналогічної думки дотримуються і колегії суддів Вищого господарського суду України у своїх постановах від 20.01.2011 № 42/202 та 28.12.2011 № 46/47.

Здійснивши перевірку розрахунку вартості спожитої теплової енергії, здійснений відповідачем, колегія суддів, погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення в цій частині позовних вимог на суму 20 867, 78 грн

Як вбачається з матеріалів справи, на час розгляду справи вказана заборгованість відповідачем сплачена частково, а саме - на суму 17 514, 31 грн., що не заперечується також відповідачем у наданому ним розрахунку, а отже, послуги центрального опалення залишились несплаченими на суму 3 353,47 грн.

Оскільки доказів належної оплати всієї суми заборгованості суду не надано, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за послуги з центрального опалення на суму 3 353,47 грн. по договору № 763/409 від 15.02.2008 р. за період з 01.01.2009 по 31.12.2010 підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлялася вимога про стягнення з відповідача, в зв`язку з неналежним виконанням умов договору про надання послуг, 3% річних та інфляційні втрати.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Зважаючи на те, що судами першої та апеляційної інстанції встановлено порушення відповідачем умов договору про надання послуг стосовно строків оплати отриманих послуг і останнім дане не заперечувалось, а лише оскаржувався розмір такої заборгованості, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають перерахунку, з урахуванням зменшення основної суми боргу.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, здійснений Господарським судом міста Києва, колегія суддів погоджується з тим, що до задоволення підлягають - інфляційна складова боргу в сумі 2432, 75 грн. та 648, 01 грн. - 3% річних за період з 01.01.2009 по 31.12.2010.

Вищий господарський суд України, скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2013 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2013 постановою від 24.03.2014 зокрема зазначила проте, що судами попередніх інстанцій не вирішено питання стосовно залучення до участі у справі в якості третіх осіб - Відкритого акціонерного товариства АК «Водоканал», Закритого акціонерного товариства "Енергогенеруюча компанія «ДАРтеплоцентраль», СП «Укр-Кан-Пауер».

Господарський суд міста Києва, виконуючи вказівку ВГСУ та вирішуючи питання про залучення до розгляду справи в якості третіх осіб - Відкритого акціонерного товариства АК «Водоканал», Закритого акціонерного товариства «Енергогенеруюча компанія «ДАРтеплоцентраль», СП «Укр-Кан-Пауер», суд виходив з того, що за вказані особи не є сторонами договору № 763/409 від 15.02.2008 та рішення про стягнення заборгованості за цим договором не вплине на їх права та обов'язки, чого не заперечували сторони у справі, і з даною позицію погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно частково задоволені позовні вимоги КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва, а тому апеляційна скарга Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 24.09.2014 у справі № 9/32- без змін.

Матеріали справи № 9/32 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов