ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2015 р. Справа № 914/4220/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар", м. Городок, Львівська обл.,

до відповідача: Українсько-німецького спільного підприємства "Агро-Поділля", м. Городок, Львівська обл.,

про: стягнення 3 652 863,09 грн.

Суддя М.Синчук

при секретарі О. Гринчишин

За участю представників:

позивача: Дрогомирецька О. Р. - довіреність б/н від 20.10.14р.,

відповідача: не з'явився.

Представнику позивача роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" до Українсько-німецького спільного підприємства "Агро-Поділля" про стягнення 3 652 863,09 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач в порушення умов Договору безпроцентної позики №1 від 07.08.2012 р. своєчасно та в повному обсязі не повернув суму позики, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 3 652 863,09 грн.

Ухвалою від 01.12.2014 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 10.12.2014 р.

В судове засідання 10.12.2014 р. представник позивача з'явився, надав пояснення по справі, вимог ухвали суду від 01.12.2014р. не виконав.

В судове засідання 10.12.2014 р. представник відповідача не з'явився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом за адресою казаною у позовній заяві, вимоги ухвали суду від 01.12.2014р. не виконав.

Ухвалою суду від 10.12.2014 р. розгляд справи відкладено на 12.01.2015 р.

В судове засідання 12.01.2015 р. представник позивача з'явився, вимоги ухвали суду від 01.12.2014р. виконав, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

В судове засідання 12.01.2015 р. представник відповідача повторно не з'явився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України, про причини неявки уповноваженого представника в судове засідання не повідомив, вимог ухвали суду від 01.12.2014 р. не виконав. Будь-яких заяв, клопотань, в т.ч. письмового відзиву, від відповідача до суду не надійшло.

Відповідно до ч.3 ст.22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, на підставі ст. 75 ГПК України, оскільки про місце, час та дату розгляду справи останній повідомлений належно, проте не скористався правами передбаченими діючим господарським процесуальним законодавством, а також в матеріалах справи достатньо необхідних господарському суду документів для прийняття обґрунтованого та правомірного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між сторонами по справі укладено договір безпроцентної позики №1 від 07.08.2012 р. (надалі - Договір). За умовами цього Договору позикодавець (позивач у справі) передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1. цього Договору, а позичальник (відповідач у справі) зобов'язується повернути позику у визначений цим Договором строк.

Відповідно до п. 2.1. Договору розмір позики становить 4 993 464,00 грн.

20.02.2013 р. між сторонами у справі укладено Додаткову угоду до Договору, згідно якої п. 2.1. Договору викладено у наступній редакції: Розмір позики становить 15 000 000,00 грн.

Згідно п.п. 4.1., 4.2. Договору, строк позики розпочинається з моменту отримання позики позичальником і становить 1 календарний рік. Строк, визначений у п. 4.1. Договору, може бути продовжений за домовленістю сторін, шляхом підписання додаткової угоди, яка буде невід'ємною частиною Договору.

Згідно п. 3 Додаткової угоди до Договору, п. 4.1. Договору викладено у наступній редакції: Строк повернення позики визначається моментом пред'явлення відповідної вимоги позикодавцем.

Відповідно до п. 7.1. Договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту передання позики позичальникові.

На виконання умов Договору позивач, в період з 07.08.2012 р. по 07.10.2014 р., передав відповідачу кошти на загальну суму 12 474 942,00 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача.

Згідно п. 5 Додаткової угоди до Договору, п. 5.1. Договору викладено у наступній редакції: Позичальник зобов'язується повернути позичальникові позику протягом семи днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги відповідно до п. 4.1. Договору.

Відповідачем було повернуто позивачу частину позики на загальну суму 4 744 650,67 грн.

08.10.2014 р., на підставі п. 5.1. Договору (з врахуванням Додаткової угоди від 20.02.2013 р.), позивачем надіслано відповідачу вимогу про перерахування непогашеної частини позики, яка склала 7 730 291,33 грн.

Листом від 13.10.2012 р. відповідач визнав заборгованість в розмірі 7 730 291,33 грн. в повному обсязі та зобов'язався перерахувати грошові кошти до 17.10.2014 р.

Відповідачем не було виконано свого зобов'язання щодо своєчасного повернення суми боргу, та перераховано на поточний рахунок позивача 4 077 428,24 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача.

На день розгляду справи відповідач заборгованість у сумі 3 652 863,09 грн. не погасив, доказів зворотнього суду не представлено.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором позики, тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення глави 71 ЦК України. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним із моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до приписів ст.ст. 173, 174 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать, що відповідно до умов договору безпроцентної позики № 1 позивач перерахував на рахунок відповідача суму 12 474 942,00 грн.

Частинами 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Порядок повернення суми позики встановлений в розділі 5 договору безпроцентної позики № 1. Так, відповідач зобов'язаний повернути суму допомоги в строк, визначений у п. 4.1 договору (з урахуванням додаткової угоди від 20.02.2013 р.). Відповідно, у п. 4.1 договору сторонами встановлено, що строк повернення позики визначається моментом пред'явлення відповідної вимоги позикодавцем.

У пункті 5.1 договору сторонами визначено, що Позичальник зобов'язується повернути позичальникові позику протягом семи днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги відповідно до п. 4.1. Договору.

Відповідачем було повернуто позивачу суму позики в загальному розмірі 8 822 078,91 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи банківськими виписками.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 08.10.2014 р., на підставі п. 5.1. Договору (з врахуванням Додаткової угоди від 20.02.2013 р.), позивачем надіслано відповідачу вимогу про перерахування непогашеної частини позики, яка склала 7 730 291,33 грн.

Листом від 13.10.2012 р. відповідач визнав заборгованість в розмірі 7 730 291,33 грн. в повному обсязі та зобов'язався перерахувати грошові кошти до 17.10.2014 р.

Відповідач доказів перерахування позивачу отриманої позики за договором безпроцентної позики № 1 від 07.08.2012 р. в повному обсязі не надав, надходження коштів від позивача не оспорив.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи доведено порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 3 652 863,09 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Українсько-німецького спільного підприємства "Агро-Поділля" (адреса: 81500, Львівська область, Городоцький район, м.Городок, вул. Авіаційна, б. 119, кв. 28; ідентифікаційний код 14300622) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" (адреса: 81500, Львівська область, Городоцький район, м. Городок, вул. Львівська, б. 274 А; ідентифікаційний код 32475074) 3 652 863,09 грн. - заборгованості, 73 057,26 грн. судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

4. Повернути позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" (адреса: 81500, Львівська область, Городоцький район, м. Городок, вул. Львівська, б. 274 А; ідентифікаційний код 32475074) з державного бюджету 22 74 грн. зайво сплачених на оплату судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16.01.2015 р.

Суддя Синчук М.М.