ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14 січня 2015 р. Справа № 903/1281/14
Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання - Шевчук Світлана Анатоліївна

За участю представників сторін:

від позивача: Кравчук Н.В. (представник за дов. № 1 від 07.07.2014 р.)

від відповідача: н/з

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні господарського суду Волинської області справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Панхім" до фізичної особи-підприємця Прохоров Юрія Юрійовича про стягнення 66 387,08 грн.

В судовому засіданні 14.01.2015 р. у відповідності до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Панхім" звернулося в суд з позовом до фізичної особи-підприємця Прохоров Юрія Юрійовича про стягнення 72 387,08 грн.

Позов мотивувало тим, що 30.04.2013 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Панхім" та фізичною особою-підприємцем Прохоров Юрієм Юрійовичем укладено договір поставки №0000157.

Відповідно до даного договору позивач (товариство з обмеженою відповідальністю "Панхім") зобов'язувалось поставити та передати у власність відповідача (фізичній особі-підприємцю Прохоров Юрію Юрійовичу) нафтопродукти в асортименті, кількості, за ціною, що зазначені в накладних, які підписуються представниками сторін, а покупець оплатити отриманий товар відповідно до накладних.

Позивач взяті на себе зобов'язання виконав у повному обсязі, що підтверджується відповідними накладними про поставку товару на загальну суму 218 608,04 грн.

Відповідач свої зобов'язання виконав частково та оплатив товар на суму 184 509,04 грн., товар на суму 34 099,00 грн. залишився не оплачений. З метою досудового врегулювання спору 07.08.2014 р. позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія про оплату заборгованості на суму 34 099,00 грн. Відповідь на дану вимогу не надійшла, хоча відповідач частково погасив борг на суму 7 099,00 грн.

Беручи до уваги викладене, товариство з обмеженою відповідальністю "Панхім" просило суд стягнути з фізичної особи-підприємця Прохоров Юрія Юрійовича 72 387,08 грн. з них: 27 000,00 грн. основного боргу, 27 612,00 грн. товарного кредиту, 3 257,85 грн. пені, 14 517,23 грн. 40% річних.

Ухвалою господарського суду від 19.12.2014 р. за вказаним позовом було порушено провадження у справі та призначено розгляд останньої в судовому засіданні.

30.12.2014 р. представник позивача в судовому засіданні подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд прийняв подану заяву, а тому мала місце нова ціна позову: 70 387,08 грн. з них 27 000,00 грн. основного боргу, 27 612,00 грн. товарного кредиту, 1 257,85 грн. пені, 14 517,23 грн. 40% річних. Відповідач в судове засідання не з'явився.

30.12.2014 р. ухвалою суду було відкладено розгляд справи у зв'язку із неявкою відповідача в судове засідання з метою повного та всебічного розгляду справи.

12.01.2015 р. на адресу суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог у зв'язку із частковим погашенням боргу, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 66 387,08 грн. з них: 23 000,00 грн. боргу, 27 612,0 грн. товарного кредиту, 1 257,85 грн. пені, 14 517,23 грн. 40% річних.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. Суд прийняв подану заяву, а тому має місце нова ціна позову, а саме 66 387,08 грн. з них: 23 000,00 грн. боргу, 27 612,00 грн. товарного кредиту, 1 257,85 грн. пені, 14 517,23 грн. 40% річних.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча останній належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення №697 (а.с.60).

Явка сторін обов'язковою не визнавалась. Суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні за відсутністю представника відповідача, за наявними матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 03.01.2013 року між товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Панхім" як постачальником і фізичною особою-підприємцем Прохоров Юрієм Юрійовичем як покупцем було укладено договір поставки №0000157 (а.с.40-43).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов'язався поставити та передати або передати зі свого складу покупцю у власність нафтопродукти, в асортименті, кількості, за ціною, що зазначені в накладних, які підписуються представниками сторін договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах договору.

Відповідно до п.5.1., 5.2. ціна за одиницю товару встановлюється за погодженням сторін та підтверджується виданою постачальником видатковою накладною, або специфікацією чи рахунком на оплату. Ціна товару включає податки та обов'язкові платежі передбаченні чинним законодавством України. Загальна сума даного договору складає загальну вартість переданого товару.

На виконання умов договору №0000157 від 03.01.2013р. позивач поставив відповідачу дизельне пальне, що підтверджується видатковими накладними: № ФП-0000259 від 28.05.2013 р. на за загальну суму 16 291,60 грн., № ФП-0000057 від 07.06.2013 р. на загальну суму 16 002,40 грн., № ФП-0000133 від 14.06.2013 р. на загальну суму 15 906,00 грн., № ФП-0000012 від 02.07.2013 р. на загальну сум 16 291,60 грн., № ФП-0000164 від 12.07.2013 р. на загальну суму 16 484,40 грн., №ФП-0000315 від 24.07.2013 р. на загальну сум 17 217,04 грн., № ФП-0000290 від 23.08.2013 р. від 16 870,00 грн., № ФП - 0000095 від 08.09.2013 р. на загальну суму 21 104,80 грн., № ФП-0000199 від 20.11.2013 р. на загальну суму 37 395,30 грн., № ФП-0000322 від 31.12.2013 р. на загальну сум 9 067,50 грн., № ФП-0000017 від 09.01.2014 р. на загальну 26 329,40 грн., № ФП-0000191 від 31.01.2014 р. на загальну суму 9 648,00 грн. Поставка товару складала 218 608,04 грн. відповідно до видаткових накладних (а.с.8-19).

В порушення умов договору відповідач отриманий згідно із зазначеними видатковими накладними товар оплатив на суму 191 608,04 грн., що підтверджується банківськими виписками про рух коштів (а.с.20-27,62). Таким чином, заборгованість відповідача в сумі основного боргу складає 23 000,00 грн. Сума підставна, підтверджена матеріалами справи та підлягає до стягнення у повному обсязі.

За порушення строку оплати продукції відповідно до договору позивач нарахував відповідачу 27 612,00 процентів за користування товарним кредитом.

Відповідно до ст. 199 ГК України виконання господарського зобов'язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечувати виконання господарських зобов'язань установленням окремого виду відповідальності.

Частиною 1 ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Види такої відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за договором сторони передбачили, зокрема, в п. 5.9 договору.

Відповідно до п 5.9. договору у випадку не оплати покупцем відвантаженої партії товару в строки, вказані в п. 5.6. договору, покупець дає згоду на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту, терміном на п'ятнадцять днів, починаючи з дня після відвантаження товару з нарахуванням покупцю 0,5% за кожен день використання товарного кредиту. Покупець зобов'язується оплатити товар, поставлений на умовах товарного кредиту і сплатити відсотки за його використання в терміни, вказані в п. 5.10. даного договору. Під наданням покупцем згоди на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту розуміється підписання даного договору.

Таке право передбачити в договорі обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем, надано сторонам ч. 5 ст. 694 ЦК, яка регулює правовідносини, пов'язані з продажем товару в кредит, та узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК, оскільки сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, у зв'язку з не оплатою відповідачем товару у строки, визначені п. 5.1. договору, підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача 27 612,00 грн. процентів за користування товарним кредитом.

Відповідно до п.7.2. у випадку не оплати покупцем відвантаженої партії товару в строк , що передбачений пунктом 5.6. даного договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення виконання грошового зобов'язання. У відповідності до даного договору позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 1 257,85 грн.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ст.549 ЦК Ураїни визначає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (штрафу, пені).

В силу п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У зв'язку з не оплатою відповідачем товару у строки, визначені договором, вимога позивача про стягнення з відповідача 1 257,85 грн. грн. пені підлягає до задоволення.

Позивач нарахував відповідачу 14 517,23 грн. 40 % річних, які просив стягнути з відповідача (відповідно до умов договору п.7.2.).

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.4 укладеного між сторонами договору сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч.2 ст. 625 ЦК України, і встановлюють її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару до дня повної оплати.

Відповідно ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З врахуванням вище викладеного нарахована позивачем сума 14 517,23 грн. 40 % річних підставна та підлягають до стягнення з відповідача.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, враховуючи виконання належним чином зобов'язань позивачем та не належне виконання взятих на себе зобов'язань відповідачем, позовні вимоги підлягають до задоволення повністю в сумі 66 387,08 грн. з них: 23 000,00 грн. боргу, 27 612,00 грн. товарного кредиту, 1 257,85 грн. пені, 14 517,23 грн. 40% річних.

Оскільки, спір до суду доведений з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827,00 грн. згідно ст. 49 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України та на підставі ст.ст. 193, 199, 230, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 549, 611, 625, 627 Цивільного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Прохоров Юрія Юрійовича (м. Ківерці, вул. Незалежності, 35/1, ідентифікаційний код ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Панхім" (с. Рованці, вул. Промислова, 17, ) 66 387,08 грн. (шістдесят шість тисяч триста вісімдесят сім гривень вісім копійок) з них: (23 000,00 грн. боргу, 27 612,00 грн. товарного кредиту, 1 257,85 грн. пені, 14 517,23 грн. 40% річних) та витрати по сплати судового збору в розмірі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційна скарга подається через господарський суд Волинської області до Рівненського апеляційного господарського суду протягом 10 днів з моменту підписання повного тексту рішення.

Повне рішення складено та підписано 17.01.2015 р.

Суддя І. О. Гарбар