РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/26315/14 20.01.15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Лекс Холдинг»

До Фізичної особи - підприємця Панасенко Оксани Юріївни

Про стягнення 399 516,49 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Гунчак А.В. - по дов. № 006-ТРК-763 від 10.12.2014

Докієн Д.Б. - по джов. № 006-ТРК-759 від 08.12.2014

від відповідача Сидоренко Р.В. - по дов. № 5603 від 15.10.2014

Неберекутін С.М. - по дов. № 6282 від 10.12.2014

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Приватного акціонерного товариства «Лекс Холдинг» про стягнення з Фізичної особи - підприємця Панасенко Оксани Юріївни 399 516,49 грн. штрафу за порушення строків оплати орендної плати, експлуатаційних витрат та витрат на популяризацію, що передбачені договором оренди № А68/К-1 від 12.11.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2014 порушено провадження у справі № 910/26315/14 та призначено її до розгляду на 11.12.2014.

Відповідач у поданому 11.12.2014 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти позову заперечує повністю посилаючись на наступне. Договір оренди укладений сторонами 12.11.2013. Згідно акту приймання-передачі від 01.01.2014 відповідач почав використовувати приміщення з 01.01.2014. В подальшому 29.07.2014 сторонами була укладена угода про дострокове розірвання договору оренди з 31.07.2014 та підписано 31.07.2014 акт повернення приміщення. Тобто відповідач користувався приміщеннями продовж 7 місяців. Відповідачем в повному обсязі були сплачені всі платежі за договором, що не заперечує позивач в позові. Умовами договору сторони передбачили, що в разі прострочення строків оплати платежів позивач автоматично зараховує надходженні кошти від відповідача спочатку в рахунок погашення штрафних санкцій, а далі покриває орендну плату. Сторонами 29.08.2014 було підписано акт звірки взаєморозрахунків, в якому відсутня заборгованість перед позивачем, що також свідчить про відсутність претензій з боку відповідача. Вважає, що сума штрафних санкцій завищена, оскільки позивач намагається стягнути з відповідача по 23 500,97 грн. за кожний випадок порушення відповідачем строків оплати платежів. Проте, сума за сплату на популяризацію з січня по липень 2014 року становила від 1 649,59 грн. по 2 555,38 грн. Сума на експлуатаційні витрати становила від 9 895,49 грн. по 12 379,68 грн. Тобто за порушення строку оплати за популяризацію у розмірі 1 649,59 грн. відповідач має сплатити надмірний штраф в розмірі 23 500,97 грн. даний факт не відповідає розумним та справедливим принципам цивільно-правового ділового обороту. Посилається на норми ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України які передбачають можливість зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідачем в судовому засіданні 11.12.2014 подано клопотання про зупинення провадження у справі № 910/26315/14 до розгляду справи № 24227/14. Клопотання мотивовано тим, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/24227/14 за позовом Фізичної особи - підприємця Панасснко Оксани Юріївни до Приватного акціонерного товариства «Лекс Холдинг» та до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про припинення банківської гарантії. Відповідач вважає, що справа № 910/24227/14 нерозривно пов'язана із розглядом справи № 910/26315/14, а тому має бути зупинена до розгляду справи № 910/26315/14 у зв'язку із наступним. 12.11.2013 між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди № А68/К-1, згідно якого позивач надавав відповідачу приміщення, площею 85,97 м, яке знаходиться в будівлі торгово-розважального центру, розташованого за адресою: м. Київ. вул. Лугова, 12, а відповідач зобов'язувався прийняти дане приміщення та оплачувати користування па умовах визначених договором оренди. Одночасно з договором оренди 18.12.2013 ПАТ «ПриватБанк» відповідачу була надана банківська гарантія № G1213/4360 на забезпечення платіжних зобов'язань, відповідно до якої банк надав гарантію в розмірі 179 763,26 грн. для забезпечення платіжних зобов'язань відповідача за договором оренди. Отже, предметом розгляду справи № 910/24227/14 є припинення банківської гарантії, яка дорівнює 179 763,26 грн. Позивач категорично заперечує проти припинення банківської гарантії та збирається задовольнити свої вимоги до відповідача шляхом стягнення банківської гарантії. Якщо, суд задовольнить позовні вимоги по справі № 910/24227/14, в такому випадку у ПАТ «Лекс Холдинг» будуть відсутні підстави задовольняти свої вимоги за рахунок банківської гарантії. Таким чином, вважає, що справа № 910/26315/14 має бути зупинена на час розгляду справи № 910/24227/14.

Позивач в судовому засіданні 11.12.2014 проти задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі заперечував.

Суд розглянувши дане клопотання відмовив в його задоволенні з огляду на наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Суд дійшов висновку, що спір у справі № 910/24227/14 не може вплинути на вирішення спору у даній справі, а тому відсутні підстави для зупинення провадження у справі № 910/26315/14.

В судовому засіданні 11.12.2014 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 13.01.2015.

Позивачем 30.12.2014 до відділу діловодства суду подано письмові пояснення щодо позовних вимог.

Відповідачем в судовому засіданні 13.01.2015 заявлено усне клопотання про застосування строку позовної давності щодо нарахування штрафних санкцій за перший місяць прострочення зобов'язань.

В судовому засіданні 13.01.2015 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 20.01.2015.

В судовому засіданні 20.01.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.11.2013 між Приватним акціонерним товариством «Лекс Холдинг» (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Панасенко Оксаною Юріївною (орендар) було укладено договір оренди № А68/К-1 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець зобов'язався передати орендарю в тимчасове платне користування приміщення, яке знаходиться в будівлі торгово-розважального центру, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 12, а орендар зобов'язується прийняти, оплатити користування і повернути приміщення орендодавцю на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 2.3. договору площа приміщення складає 85,97 кв. м.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору здійснював зобов'язання щодо сплати вартості наданих послуг оренди, експлуатаційних витрат та витрат на популяризацію не своєчасно, в зв'язку з чим позивачем нараховано 399 516,49 грн. штрафу за 17 випадків прострочення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно п. 7.2. договору орендодавець зобов'язаний передати, а орендар прийняти приміщення у користування 01.01.2014 шляхом підписання акту приймання-передачі приміщення. Строк дії договору становить 1090 календарних днів та починає обчислюватись з дати підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення.

Згідно акту приймання-передачі від 01.01.2014 позивач передав, а відповідач прийняв в користування приміщення площею 86,97 кв. м., розташованого в будівлі торгово-розважального центру за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 12.

29.07.2014 сторонами укладено додаткову угоду відповідно до якої досягнуто згоди про дострокове розірвання договору з 31.07.2014.

Позивачем були надані, а відповідачем отримані послуги оренди, експлуатаційні витрати послуги популяризації у період з січня по липень 2014 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), які підписана обома сторонами, а саме: № ОУ-0000648 від 31.01.2014, № ОУ-0000468 від 31.01.2014, № ОУ-000207 від 31.01.2014, № ОУ-0001280 від 28.02.2014, № ОУ-0001477 від 28.02.2014, № ОУ0001608 від 28.02.2014, № ОУ-0002635 від 31.03.2014, № ОУ-0002461 від 31.03.2014, № ОУ-0003232 від 30.04.2014, № ОУ-0003528 від 30.04.2014, № ОУ-0003860 від 30.04.2014, № ОУ-0004518 від 31.05.2014, № ОУ-0004303 від 31.05.2014, № ОУ-0004860 від 31.05.2014, № ОУ-0005247 від 30.06.2014, № ОУ-0005493 від 30.06.2014, № ОУ-0005656 від 30.06.2014, № ОУ-0006346 від 31.07.2014, № ОУ-0006345 від 31.07.2014, № ОУ-0006253 від 31.07.2014.

Згідно з п. 9.6. договору протягом 10 (десяти) календарних днів з дати укладення цього договору орендар зобов'язаний сплатити орендодавцеві орендну плату за перший місяць строку договору.

Відповідно до п. 9.1. договору орендар зобов'язаний здійснювати оплату за користування приміщенням в розмірах і в строки, які визначені у цьому договорі.

Згідно з п. 9.2. договору розмір орендної плати складає:

- з першого по шостий місяць строку договору - суму у гривнях, еквівалентну 95 доларам США за 1 кв. м. на місяць, крім того ПДВ у розмірі встановленому законодавством України;

- починаючи з сьомого місяця строку договору і до закінчення строку договору - суму у гривнях, еквівалентну 100 доларам США за 1 кв. м. на місяць, крім того ПДВ.

Пунктом 9.3. договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем щомісячно авансом не пізніше 25-го числа місяця, який передує оплачувальному місяцю.

Відповідно до п. 11.1. договору орендар зобов'язаний щомісячно авансом, не пізніше 25-го числа місяця, який передує оплачувальному місяцю, сплачувати орендодавцю вартість витрат на експлуатацію торгового центру та утримання площ загального користування торгового центру (експлуатаційні витрати).

Згідно з п. 11.3. договору ставка експлуатаційних витрат за цим договором складає у гривнях, еквівалентну 12 доларам США за 1 кв. м. на місяць, крім того ПДВ.

Пунктом 12.1. договору визначено, що орендар зобов'язаний щомісячно авансом, не пізніше 25-го числа місяця, який передує оплачувальному місяцю, сплачувати орендодавцю вартість витрат на популяризацію торгового центру (витрати на популяризацію).

Згідно з п. 12.3. договору ставка витрат на популяризацію за цим договором складає суму у гривнях, еквівалентну 2 доларам США за 1 кв. м. на місяць, крім того ПДВ.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявний в матеріалах справи акт звірки взаєморозрахунків станом на 29.08.2014, складений обома сторонами, свідчить, що заборгованості за платежами, що передбачені договором відповідач не має.

Проте, позивач вказує на те, що мало місце 17 випадків порушення строків своєчасної оплати цих платежів, а саме: 5 випадків по сплаті орендної плати, 6 випадків по сплаті експлуатаційних витрат та 6 випадків по сплаті витрат на популяризацію.

Відповідачем та обставина, що оплати були здійснені несвоєчасно не заперечується, а лише посилаючись на розділ 16 договору зазначає, що позивач мав здійснювати зарахування у послідовності визначеній цим розділом (спочатку штрафні санкції, потім відшкодування вартості наданих послуг).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за надані послуги (орендна плата, плата за експлуатаційні витрати, плата витрат за популяризацію) не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 193 Господарського кодексу України, яка також передбачає, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 27.2. договору передбачено, що у разі прострочення орендарем виконання зобов'язань по сплаті орендної плати, внесенню і поповненню гарантії, по сплаті експлуатаційних витрат, витрат на популяризацію, відшкодуванню витрат на комунальні послуги, сплаті інших платежів, передбачених цим договором, більш ніж на 10 (десять) банківських днів, орендар зобов'язаний у кожному такому випадку сплатити орендодавцеві штраф у розмірі 30 (тридцять) відсотків від орендної плати за перший місяць строку договору.

Згідно рахунку-фактури № СФ-0008313 від 12.11.2013 вартість орендної плати за перший місяць оренди (з 01.01.2014 по 31.01.2014) становить 78 336,55 грн.

Отже, розмір штрафу за порушення строків оплати будь-якого платежу за договором становить 23 500,96 грн.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, закріплено в п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем належними засобами доказування не доведено понесення ним збитків у зв'язку із несвоєчасною оплатою відповідачем платежів.

Відповідачем не наведено підстави та не надано докази винятковості обставин, які призвели до порушення ним грошового зобов'язання.

Суд відзначає, що сума штрафу за прострочення оплати експлуатаційних витрат та витрат на популяризацію вираховується у відсотковому відношенні від розміру орендної плати та є досить завищеною.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, судом враховано, що заборгованість повністю погашена, період прострочення зобов'язання був незначний, невідповідність розміру штрафу наслідкам порушення, а тому суд вважає за можливе зменшити штрафні санкції на 25%.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення штрафу підлягають задоволенню в сумі 299 637,37 грн. В іншій частині стягнення суми штрафу в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заява відповідача про застосування строків позовної давності щодо першого місяця прострочення зобов'язання до уваги не приймається, оскільки

Стаття 256 Цивільного кодексу України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно п. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Так, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік (п. 2 згаданої статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язують його початок.

Як передбачено умовами п. 9.6. договору відповідач мав сплатити орендну плату за перший місяць оренди протягом 10 календарних днів з дати укладення договору, тобто до 23.11.2014.

Разом з цим, згідно з п. 27.2. договору штраф застосовується якщо мало місце прострочення більш ніж на 10 банківських днів, а отже право на застосування штрафу у позивача виникло з 03.12.2014.

З урахуванням того, що позивач звернувся з позовом до суду 26.11.2014 строк позовної давності щодо нарахування штрафу за перший місяць сплати не пропущено.

Посилання відповідача на розділ 16 укладеного між сторонами договору до уваги судом не приймається, оскільки нарахування штрафних санкцій є правом, а не обов'язком орендодавця (позивача).

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Лекс Холдинг» є обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Панасенко Оксани Юріївни (м. Київ, вул. В.Гетьмана, 46-А, кв. 140, код ) на користь Приватного акціонерного товариства «Лекс Холдинг» (м. Київ, вул. Лугова, 12, ) 299 637 (двісті дев'яносто дев'ять тисяч шістсот тридцять сім) грн. 37 коп. штрафу, 5 992 (п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто дві) грн. 75 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 27.01.2015.

Суддя В.В.Сівакова