КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2015 р. Справа№ 910/9464/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 12.01.2015 року

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на ухвалу господарського суду міста Києва від 23.10.2014 року,

у справі № 910/9464/13 (головуючий суддя - Стасюк С.В.,

судді Босий В.П., Літвінова М.Є.)

за скаргою приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні

Авіалінії України»

на неправомірні дії державного виконавця відділу примусового

виконання рішень Державної виконавчої служби Головного

управління юстиції у м. Києві

за позовом приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова

інвестиційна компанія»

до приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні

Авіалінії України»

про стягнення 5 214 742,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.01.2014 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2014 року по справі № 910/9464/13, позов приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» до приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про стягнення 5 214 742,38 грн. - задоволено частково. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на користь приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» 4 630 417,60 грн. основного боргу, 413 474,02 грн. пені, 92 482,57 грн. 3% річних та 67 786,47 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

07.02.2014 року господарським судом міста Києва було видано наказ про примусове виконання рішення.

11.07.2014 року від приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» до господарського суду міста Києва надійшла скарга на неправомірні дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві

Так, в скарзі (вх. № 06-24/512/14) з урахуванням заяви про уточнення від 03.09.2014 року, боржник просив суд:

- визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Бялого Максима Глібовича щодо стягнення з приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» виконавчого збору по виконавчому провадженню № 43625397 в розмірі 520416,07 грн.;

- зобов'язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві повернути приватному акціонерному товариству «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» суму виконавчого збору по виконавчому провадженню № 43625397 в розмірі 520416,07 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.10.2014 року у задоволенні скарги приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на неправомірні дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду від 23.10.2014 року відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду міста Києва від 23.10.2014 року у справі № 910/9464/13 скасувати, а скаргу ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» задовольнити та визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо стягнення з приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» виконавчого збору в межах виконавчого провадження № 43625397. Також, скаржник просив суд стягнути з відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві на користь ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» суму виконавчого збору по виконавчому провадженню № 43625397 в розмірі 520 416,07 грн. Тобто, скаржник оскаржує ухвалу суду першої інстанції за результатами розгляду скарги вх. № 06-24/512/14.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2014 року апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на ухвалу господарського суду міста Києва від 23.10.2014 року у справі № 910/9464/13 повернуто на підставі п.3 ч.1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України.

Так, приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» повторно звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою. Крім того, скаржник просив відновити процесуальний строк на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2014 року відновлено скаржнику строк для подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

В письмових поясненнях на апеляційну скаргу, приватне акціонерне товариство «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» заперечила проти поданої апеляційної скарги, вважає її необгрунованою, безпідставною та такою, що не підтверджується матеріалами справи. Позивач просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволення апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як така, що винесена без порушення норм матеріального та процесуального права.

В судових засіданнях 22.12.2014 року та 12.01.2015 року представник приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» надав суду свої пояснення по справі в яких підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі з доводами викладеними в ній та просив скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення у справі, яким скаргу на дії відділу Державної виконавчої служби голосіївського районного управління юстиції у м. Києві задовольнити у повному обсязі.

Представники приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» у судових засіданнях 22.12.2014 року та 12.01.2015 року та представник відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві у судовому засіданні 22.12.2014 року також надали суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, заперечили проти задоволення апеляційної скарги на підставі доводів зазначених у письмових поясненнях на скаргу. Представники вважають скаргу необґрунтованою та безпідставною, а ухвалу суду першої інстанції обґрунтованою та законною. Просили апеляційний господарський суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. При цьому, представник відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві у судове засідання 12.01.2015 року не з'явився про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки участь в судовому засіданні 12.01.2015 року представників відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, що не з'явились у судове засідання, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи та витребування письмових доказів не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі. До того ж, у відповідності до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи. Також, судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу, що представник відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві був присутній у попередньому судовому засіданні 22.12.2014 року та надав суду свої пояснення по справі, які колегією суддів прийняті до уваги.

Крім того, судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений п'ятнадцятиденним строком розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду та у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України за клопотанням представника сторін, строк розгляду справи вже продовжувався.

Дослідивши представлені докази, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду міста Києва від 23.10.2014 року є законною та обґрунтованою, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Зазначена норма Конституції України кореспондується з ст. 115 ГПК України якою передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому ГПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 116 ГПК України передбачено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державного виконавця.

Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: судові накази (пункт 3 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 11.06.2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43625397 з примусового виконання наказу № 910/9464/13 виданого 07.02.2014 року господарським судом міста Києва, надано боржнику семиденний термін для добровільного виконання вищевказаного наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З матеріалів справи вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження була прийнята 11.06.2014 року та надіслана скаржнику відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві 13.06.2014 року, а отримана ним за довіреністю 14.06.2014 року (а.с. 104).

18.06.2014 року боржник звернувся до державного виконавця з заявою про відкладення провадження виконавчих дій. Доказів задоволення поданої заяви скаржником не подано.

26.06.2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про арешт коштів боржника та про стягнення з боржника виконавчого збору.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується самим же скаржником заборгованість у розмірі 5204160,666 грн. було сплачено боржником за платіжним дорученням № 4242 від 09.07.2014 року та виконавчий збір у розмірі 520416,07 грн. за платіжним дорученням № 4243 від 09.07.2014 року.

10.07.2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог ч. 1. ст. 28 Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Аналогічні приписи визначені п. 4.3.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 року відповідно до яких встановлено, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій або несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони позбавлені можливості використати надані їм Законом права, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача або за заявою боржника, або з власної ініціативи на строк до 10 днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що негайно повідомляє сторони, суд або інший орган, який видав виконавчий документ.

Аналізуючи приписи зазначених вище норм, можна зробити висновок, що державному виконавцю надано право у разі наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій або у випадку несвоєчасно одержання сторонами документів виконавчого провадження, - відкласти виконавчі дії. При цьому, таке відкладення виконавчих дій є саме правом, а не обов'язком державного виконавця. У свою чергу, реалізуючи таке право, державний виконавець має встановити наявність обставин, про які зазначено в диспозиції вказаних норм. Крім того, відкладення виконавчих дій може бути ним здійснено на строк не більше 10 днів. В даному випадку, державний виконавець, розглянувши заяву боржника, дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення виконавчих дій.

Більш того дії державного виконавця, враховуючи зобов'язальний характер рішення суду, мають бути спрямовані на те, щоб спонукати боржника вживати всіх необхідних заходів щодо виконання такого рішення в найкоротші строки, з метою недопущення порушення прав стягувача, для якого затягування строку виконання рішення боржником може спричинити знецінення спірних грошових коштів, а відповідно завдати шкоди його правам та законним інтересам.

Державний виконавець діяв у відповідності з наданими йому повноваженнями та згідно з встановленими обставинами невиконання боржником вимог державного виконавця щодо виконання рішення суду.

Тобто, статтею 35 Закону України «Про виконавче провадження» саме державному виконавцю надано право, а не обов'язок, відкласти виконавчі дії, та за наявності обставин що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження.

Отже сам факт звернення боржника до державного виконавця з заявою про відкладення провадження виконавчих дій, сам по собі не породжує настання процесуальних наслідків у вигляді відкладення виконавчих дій, а є лише підставою для можливого розгляду державним виконавцем відповідного питання з урахуванням існування обставин, викладених в ст. 35 Закону.

Звернення боржника до державного виконавця із заявою про відкладення виконавчих дій, до прийняття виконавцем відповідного процесуального документа з даного питання, не перешкоджає проведенню виконавчих дій, в тому числі щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору (аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України у справі № 904/5521/13).

Так, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з невиконанням боржником до 18.07.2014 року (включно) у добровільному порядку рішення суду, Відділом примусового виконання рішення Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві лише 26.06.2014 року винесено постанову про арешт коштів боржника та винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Тобто, враховую позицію боржника про отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження у понеділок - 16.07.2014 року то судова колегія вважає, що у нього була реальна можливість на протязі трьох днів (16.07.2014 року, 17.07.2014 року, 18.07.2014 року) для добровільної сплати боргу і уникнення від стягнення виконавчого збору.

За таких обставин судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що державний виконавець був вправі стягнути з скаржника виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, шляхом винесення відповідної постанови.

Доводи скаржника, які зводяться до несвоєчасного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та те, що за правилами трудового розпорядку боржника субота та неділя (14.06.2014 року та 15.06.2014 року) є вихідними днями, а тому він не міг отримати постанову про відкриття виконавчого провадження саме 14.06.2014 року та виконати рішення суду у добровільному порядку у семиденний термін, не заперечують того факту, що самостійне виконання не було проведене також і в семиденний строк з дня одержання постанови про відкриття виконавчого провадження, а лише майже через місяць після цього (11.06.2014 року по 09.07.2014 року). Зазначені обставини в силу вимог Закону України «Про виконавче провадження» зумовлюють обов'язок боржника сплатити виконавчий збір у визначеному розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Оскільки дії державного виконавця, вчинені після спливу строку для самостійного виконання рішення (накладення арешту, розшук майна, тощо) є заходами примусового виконання, такі дії фактично вчинені і для їх організації та проведення понесені витрати, то державний виконавець правомірно виніс постанову ВП № 43625397 від 26.06.2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору.

Відповідно до положень статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

Згідно п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на викладене, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Бялого Максима Глібовича, та відповідно місцевим господарським судом вірно відмовлено ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» у задоволенні скарги.

Викладені в скарзі ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» обставини щодо неправомірних дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Бялого М.Г. не обґрунтовують протиправності дій державного виконавця, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору, винесена державним виконавцем з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому підстави для їх скасування та визнання протиправними дій державного виконавця, відсутні.

Більш того, на наступний день після надходження грошових коштів на депозитний рахунок виконавчої служби, а саме 10.07.2014 року державним виконавцем взагалі було винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника, а 29.08.2014 року постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний господарський суд вважає, що ухвалу господарського суду міста Києва від 23.10.2014 року, прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є такою що відповідає нормам закону.

Отже, в задоволенні апеляційної скарги ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» слід відмовити, а оскаржувану ухвалу господарського суду міста Києва від 23.10.2014 року залишити без змін.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-106, 121-2 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на ухвалу господарського суду міста Києва від 23.10.2014 року у справі № 910/9464/13 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 23.10.2014 року у справі № 910/9464/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/9464/13 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 17.01.2015 року