ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2015 р. Справа № 908/2422/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І. , суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

прокурор - Хряк О.О., посвідчення №028256 від 15.08.14 р.;

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПСП "Альянс-Агро", с. Партизани, Запорізька обл. (вх. №3564З/3-9) на рішення господарського суду Запорізької області від 25.09.14 року у справі № 908/2422/14

за позовом Першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах: Аграрного фонду , м. Київ

до Приватного сільськогосподарського підприємства "Альянс- Агро", с. Партизани, Запорізької обл.

про стягнення 1 551 495,06 грн.

ВСТАНОВИЛА:

10.07.14 року до господарського суду Запорізької області звернувся з позовною заявою перший заступник прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах - Аграрного фонду (далі Фонд) про стягнення з ПСП "Альянс-Агро" заборгованості за форвардним біржовим контрактом від 20.11.12 року №1037Ф в сумі 2561495,05 грн., з яких: 1310178,07 грн. - неповернута сума авансового платежу, 509236,76 грн. - 20% штраф, 361558,10 грн. - пеня, 202289,26 грн. - борг за користування коштами та 178232,87 грн. - штраф 7%.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.09.2014 року по справі №908/2422/14 (суддя Корсун В.Л.) позов задоволено частково.

Стягнуто з ПСП "Альянс-Агро" на користь Аграрного фонду 300178,07 грн. основного боргу, 254618,38 грн. - 20% штрафу,89116,43 грн. - 7% штрафу та 180779,05 грн. пені.

Стягнуто з ПСП "Альянс-Агро" в доход Державного бюджету України 26984,12 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, ПСП "Альянс-Агро", не погодився з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права при його прийнятті.

Просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 25.09.2014 року по справі №908/2422/14 та прийняти нове, яким в позові першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах Аграрного фонду про стягнення з ПСП "Альянс-Агро" на користь Аграрного фонду суми 824691,93 грн., в тому числі 300178,07 грн. основного боргу, 254618,38 грн. - 20% штрафу,89116,43 грн. - 7% штрафу та 180779,05 грн. пені відмовити в повному обсязі.

Як зазначає відповідач у своїй скарзі, позивачем за позовом вимагалось стягнення основного боргу у грошовій формі на підставі біржового контракту №1037ф від 20 листопада 2012 року, за яким, відповідно до п. 1, ПСП "Альянс-Агро" зобов'язалось передати Аграрному фонду у власність 2000.00 тон пшениці м'якої 3-го класу ДСТУ 3768:2010 на суму 3600000.00 грн. (в т.ч. ПДВ 600000.00 грн.) в термін до 01 жовтня 2013 року з остаточним розрахунком у сумі 1800000.00 грн. у 2013 році. Але, позивачем суду так і не доведено, що біржовий контракт №1037ф від 20 листопада 2012 року укладено з боку ПСП "Альянс-Агро", оскільки даний контракт не містить даних про його підписання, саме, стороною - ПСП "Альянс-Агро". Фактично ж, даний контракт укладено представником біржі - Швидченко С.О. на підставі довіреності №1688 від 14.05.2012 р. та договору доручення № К-20.11/8 від 20.11.2012 р. А, оскільки, відповідачем не надано суду довіреності №1688 від 14.05.2012 р. та договору доручення №К-20.11/8 від 20.11.2012 р., не можна вважати той факт, що ПСП "Альянс-Агро" є зобов'язаною стороною за зазначеним контрактом, доведеним. А, оскільки, даний факт є недоведеним, не можна позивачу посилатись на умови даного контракту при обґрунтуванні вимог про сплату штрафних санкцій та пені. Крім того, позивачем не доведено, яким саме чином ним було розраховано грошову форму стягнення замість передбаченої контрактом товарної (2000.00 тон пшениці м'якої 3-го класу ДСТУ 3768:2010).

Крім того, Аграрним фондом вже обрано спосіб стягнення з ПСП "Альянс-Агро" заборгованості, пов'язаної з зазначеним що біржовим контрактом №1037ф від 20 листопада 2012 року, - шляхом звернення стягнення за виконавчим написом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанни Анатоліївни від 17 квітня 2014 року, зареєстрованим в реєстрі за №716. Стягнення звернуто на зерно, передане в заставу позивачем за договором застави від 20 листопада 2012 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. і зареєстрованого в реєстрі за №3435, на забезпечення зобов'язань за форвардним біржовим контрактом № 1037ф від 20 листопада 2012 року, укладеного між позивачем, відповідачем та Брокерською конторою №195 Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокерський Дім Універсал". Тож, за таких обставин, з метою уникнення подвійного стягнення суми боргу, суду необхідно було уточними в позивача, чи стягнення боргу здійснювати у судовому порядку, чи в нотаріальному.

Також, як зазначає відповідач, враховуючи нез'ясованість обставин укладення біржового контракту №1037ф від 20 листопада 2012 року, ПСП "Альянс-Агро" звернулось до Господарського суду міста Київ з позовом про визнання біржового контракту №1037ф від 20 листопада 2012 року недійсним. Господарським судом міста Києва порушено провадження у справі №910/13678/14 про визнання біржового контракту №1037ф від 20 листопада 2012 року недійсним. Даний контракт використовувався в якості доказу позивачем у справі №908/2422/14 за позовом Першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах Аграрного фонду про стягнення з ПСП "Альянс-Агро", а справу № 910/13678/14 Господарського суду міста Київ до даного часу не розглянуто. Та, незважаючи на відповідне клопотання відповідача, провадження у справі № 908/2422/14 не було зупинено.

Не зважаючи на відсутність у справі належних доказів на підтвердження позивачем своїх позовних вимог, судом, в порушення вимог ст. 35 ГПК України, фактично звільнено його від доказування, оскільки не витребувано від нього певних доказів на підтвердження обставин розповсюдження умов контракту на відповідача та обґрунтованості здійснення розрахунку основного боргу в грошовій формі.

Позивачем не надано суду необхідних розрахунків, як суми основного боргу, так і суми штрафних санкцій та пені. Не надано позивачем і належних доказів по справі в обґрунтування своїх позовних вимог. А, надані позивачем матеріали не обґрунтовують позовних вимог та не є їх документальним підтвердженням.

Відповідачем же надані належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову і, разом з тим, визнано борг перед позивачем - Аграрним фондом у сумі 300178.07 грн. коштів на повернення отриманого від нього за платіжним дорученням № 3202 від 21.11.2012 р. платежу 1800000.00 грн. Тому, на думку відповідача, визнання боргу у сумі 300178.07 грн., навіть, не пов'язане із виконанням чи невиконанням контракту, гроші від Аграрного фонду отримано, - їх належить повернути у тій сумі, яку було отримано, або у сумі, узгодженій сторонами. Суму 300178.07 грн. узгоджено між ПСП "Альянс-Агро" та Аграрним фондом. Дана сума буде перерахована ПСП "Альянс-Агро" Аграрному фонду незалежно від наявності судового рішення чи судового спору.

ПСП "Альянс-Агро" надано пояснення в обгрунтування апеляційної скарги, в яких, крім іншого, зазначає, що суд першої інстанції при проведенні оцінки доказів по справі не розглянув обставини справи в їх сукупності, тобто, розглянув справу не повно та не об'єктивно, чим порушив вимоги ст. 43 ГПК України, а саме, обставини наявності біржового контракту №1037ф від 20.11.2012 року розглянуто не в сукупності з обставинами відсутності доказу щодо його укладення та виконання відповідачем.

Крім того, суд не витребував від позивача певних належних доказів на підтвердження обставин розповсюдження умов біржового контракту на відповідача та обгрунтованості здійснення розрахунку основного боргу в грошовій формі, чим порушив вимоги ст. 35 ГПК України, а саме, звільнив його від доказування.

Відповідач також зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог, коли самостійно уточнив позовні вимоги позивача та стягнув просто "заборгованість" без зазначення підстав та періоду її виникнення і 3% річних за відсутності відповідного клопотання позивача, чим порушив вимоги ст. 83 ГПК України.

Апелянт просив також витребувати у позивача (Аграрного фонду України) копії довіреності №1688 від.14.05.2012 року на представника ТОВ "Брокерський Дім Універсал" - Швидченко С.О., яким був підписаний біржовий контракт №1037ф від 20.11.2012 року та договору доручення №К-20.11/8 від 20.11.2012 року з ТОВ "Брокерський Дім Універсал" на укладення біржового контракту №1037ф від 20.11.2012 року.

Відповідачем зазначено про безпідставність нарахування позивачем штрафних санкцій і надано свій розрахунок, згідно якого він просить судову колегію провести перерахунок штрафних санкцій та скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 25.09.14 року в частині стягнення штрафних санкцій, зокрема 254618.38 грн. штрафу в розмірі 20%, 89116.43 грн. штрафу в розмірі 7% та 180 779.05 грн. пені.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав. Свого представника в засідання судової колегії не направив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду апеляційної скарги.

Представник прокуратури в засіданні судової колегії надав пояснення щодо апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим і просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судова колегія, в межах вимог передбачених ст.101 ГПК України, повторно розглянувши справу та перевіривши повноту, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та часткове скасування рішення господарського суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, 20.11.12 року між Аграрним фондом (Покупець) та ПСП "Альянс-Агро" (Продавець) укладено форвардний біржовий контракт на закупівлю Аграрним фондом зерна за №1037Ф з додатковими договорами за №№ 1 (від 11.09.13), 2 (від 10.10.13), за умовами якого (п. 1.1. контракту) в порядку та на умовах даного контракту Продавець зобов'язався передати Покупцю у власність товар: пшениця м'яка 3 класу, що відповідає ДСТУ 3768:2010, а Покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його.

Кількість (тон): 2 000 (п. 1.2. контракту).

Пунктом 1.3. контракту (в редакції додаткового договору від 10.10.13 №2) сторони визначили, що місяць поставки: в термін до 01.12.13.

Відповідно до п. 1.4. контракту, базис поставки: EXW Філія "Троянівський елеватор" ПАТ "Розівський елеватор".

Згідно з п. 1.5. контракту, ціна контракту 3600000 грн., у т.ч. ПДВ 600000 грн. з подальшим коригуванням шляхом укладання додаткових угод, у тому числі по бюджетним періодам:

2012 р. - 1800000 грн.;

2013 р. - 1800000 грн.

За змістом п. 1.10. контракту, авансовий платіж в розмірі 50 відсотків вартості зерна сплачується протягом поточного бюджетного періоду.

Цей контракт набуває чинності з моменту його підписання сторонами та реєстрації на Аграрній біржі і діє до 31.12.13 (п. 10.3. контракту).

Станом на момент прийняття рішення у цій справі по суті спору зазначений вище форвардний біржовий контракт від 20.11.12 №1037 Ф, а також додаткові договори за №1 від 11.09.13 та №2 від 10.10.13 до вказаного контракту є дійсним. Доказів протилежного матеріали справи не містять, і представниками сторін та прокурором до справи не надано. Таких доказів не надано і на час розгляду апеляційної скарги, а ненадання відповідачем довіреності №1688 від 14.05.2012 р. від його імені представнику біржі Швидченко С.О. не може бути підставою для визнання контракту недійсним.

Як правомірно зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить ГК України, частинами 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що суб'єкти господарювання та ін. учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1). Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 7).

Аналіз наведених вище умов форвардного біржового контракту на закупівлю Аграрним фондом зерна за №1037Ф дає підстави суду для висновку про існування між сторонами правовідносин з контрактації сільськогосподарської продукції, що за змістом ч. 1 ст. 272 ГК України, є державною закупкою сільськогосподарської продукції на основі державного замовлення на поставку сільськогосподарської продукції.

Частиною 2 ст. 713 ЦК України передбачено, що до договору контрактації застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи №908/2422/14 від 21.11.12 і встановлено судом першої інстанції, на виконання умов спірного контракту позивачем перераховано на рахунок ПСП "Альянс-Агро" грошові кошти в якості попередньої оплати за пшеницю за форвардним біржовим контрактом від 20.11.12 №1037Ф в сумі 1800000 грн.

Факт перерахування позивачем коштів в сумі 1800000 грн. підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією платіжного доручення від 21.11.12 №3202 та не заперечувався представником відповідача в ході розгляду цієї справи.

Пунктом 2.1. контракту (з урахуванням редакції додаткового договору від 10.10.13 № 2) встановлено, що Брокер-продавець поставляє Брокеру-покупцю товар на базисі поставки EXW філія "Троянівський елеватор" ПАТ "Розівський елеватор", 71151, вул. Шкільна, буд. 1, с. Трояни, Бердянський район, Запорізька область, в термін до 01.12.13 року.

Судом встановлено, що за актами передавання-приймання зерна від 11.09.13, Покупець (Аграрний фонд) прийняв від Продавця (ПСП "Альянс-Агро") у власність пшеницю врожаю 2013 року на загальну суму 484821,93 грн.

Матеріали справи свідчать, що зобов'язання з поставки товару на решту суми авансового платежу ПСП "Альянс-Агро" не виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями від 02.12.13 № 411, від 04.06.14 № 69 та від 10.06.14 №74 відповідач повернув позивачу суми авансового платежу за форвардним контрактом від 20.11.12 № 1037Ф в розмірі 5000 грн., 500 000 грн. та 510 000 грн. відповідно.

Вказане не оспорювалось в ході розгляду цієї справи представниками сторін та прокурором.

В той же час, доказів постачання в повному обсязі товару за умовами форвардного контракту від 20.11.12 №1037Ф в термін до 01.12.13 року, або повернення суми авансового платежу в розмірі 300178,07 грн. відповідачем не надано.

Факт наявності основної заборгованості з повернення попередньої оплати в сумі 300178,07 грн. підтверджується матеріалами цієї господарської справи й визнаний відповідачем повністю.

З огляду на викладене, оскільки відповідач в ході розгляду цієї справи не надав суду доказів постачання в повному обсязі товару за умовами форвардного контракту від 20.11.12 № 1037Ф в термін до 01.12.13 року, або повернення суми авансового платежу в розмірі 300 178,07 грн., суд першої інстанції правомірно визнав, що позовні вимоги про стягнення 300 178,07 грн. авансового платежу доведені, обґрунтовані, підтверджені доданими документами та підлягають задоволенню.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив в своєму рішенні, що відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема, у випадку прострочення виконання.

Пунктом 7.2. контракту визначено, що за невиконання Продавцем умов контракту щодо обсягів поставки, ним сплачується штраф у розмірі 20 % вартості недопоставленого товару, виходячи з вартості товару за ціною фіксингу, що діяла на останній день поставки.

За змістом п. 7.6. контракту, у разі виконання Покупцем пункту 5.1. та невиконання Продавцем п. 2.1. цього контракту з Продавця стягується пеня в розмірі 0,1% вартості недопоставленого товару, з якого допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % указаної вартості.

З матеріалів справи вбачається, що прокурором та позивачем заявлено до стягнення 509 236,76 грн. - 20% штрафу, 361 558,10 грн. пені за період з 02.12.13 по 23.04.14 та 178 232,87 грн. - 7% штрафу (розрахунки містяться в матеріалах справи).

Факт прострочення виконання основного зобов'язання, тобто прострочення постачання товару за умовами форвардного контракту від 20.11.12 №1037Ф доведено матеріалами справи.

Нарахування штрафних санкцій здійснено позивачем саме за недопоставку товару за зазначений в позові період, тому посилання відповідача (скаржника) в додаткових поясненнях до скарги про те, що розмір штрафних санкцій необхідно перерахувати від суми неповернутого авансу, а саме 300178,07 грн., є безпідставним. Крім того згідно з наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями від 04.06.14 № 69 та від 10.06.14 №74 відповідач повернув позивачу суми авансового платежу за форвардним контрактом від 20.11.12 №1037Ф в розмірі 500000 грн. та 510000 грн., тобто після періоду нарахування позивачем штрафних санкцій.

Розрахунок пені в сумі 361558,10 грн. пені за період з 02.12.13 по 23.04.14 та 20 % штрафу в сумі 509 236,76 грн. здійснений позивачем вірно. За розрахунком суду, розмір 7% штрафу за невиконання умов контракту складає 178232,86 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

З огляду на вищевикладене, враховуючи ступінь виконання зобов'язання боржником, а також наявність усного клопотання представника відповідача про зменшення розміру штрафу та пені, господарський суд дійшов висновку про неспіврозмірність нарахованої пені в сумі 361 558,10 грн., 20% штрафу в сумі 509236,76 грн. та 7% штрафу в сумі 178 232,86 грн. порівняно із наявними збитками кредитора в сумі 300178,07 грн., а тому судом першої інстанції був зменшений розмір пені, 20% штрафу та 7% штрафу на 50% до 180 779,05 грн., 254618,38 грн. та 89116,43 грн. відповідно.

Однак судом першої інстанції необґрунтовано відхилено доводи відповідача відносно передбачення умовами контракту подвійної відповідальності у вигляді штрафу, що суперечить нормам ст. 61 Конституції України.

Як правомірно зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання одночасно штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу узгоджується з положеннями ст. 230, ч. 2 ст. 231 ГК України та не суперечить приписам ст.ст. 549, 627 ЦК України. При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що пеня та штраф є різними формами неустойки, а не окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, і у межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний вид санкцій на умовах, визначених договором та актами чинного законодавства України.

Тому, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь позивача 254618,38 грн. - 20% штрафу та 180779,05 грн. пені.

Що стосується стягнення з відповідача додатково 89116,43 грн. - 7% штрафу, судова колегія не може погодитись з висновками суду першої інстанції, оскільки штраф, що передбачений пунктом 7.2. контракту за невиконання Продавцем умов контракту у вигляді сплати у розмірі 20 % вартості недопоставленого товару та штраф передбачений пунктом п. 7.6. контракту у вигляді додаткового стягнення 7 % за прострочення понад 30 днів вартості недопоставленого товару, є подвійною відповідальністю, що суперечить нормам ст. 61 Конституції України.

На підставі викладеного рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7% штрафу на суму 89116,43 грн. підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Згідно з ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами (ч. 1). Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ч. 2).

Як свідчать матеріали справи і встановлено судом першої інстанції, прокурором та позивачем не обґрунтовано якими пунктами спірного контракту або ж нормами чинного законодавства України передбачено розмір процентів за користування грошовими коштами (авансовим платежем) за форвардним контрактом від 20.11.12 №1037Ф.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно визнав, що правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 202289,26 грн. боргу за користування коштами немає, у зв'язку з чим, у задоволенні позову в цій частині відмовив.

Тому, посилання скаржника (відповідача) на те, що суд вийшов за межі позовних вимог коли самостійно уточнив позовні вимоги позивача та стягнув просто "заборгованість" без зазначення підстав та періоду її виникнення і 3 % річних є безпідставним та необґрунтованим.

Також безпідставне і посилання скаржника (відповідача) на виконавчий напис Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанни Анатоліївни від 17 квітня 2014 року, зареєстрованим в реєстрі за №716, оскільки зазначений напис було здійснено в порушення вимог законодавства, а саме Закону України "Про нотаріат" та визнано його таким, що не підлягає виконанню.

Щодо посилань відповідача на звільнення від відповідальності внаслідок обставин непереборної сили, то суд виходить з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявність таких обставин.

Так, умовами п. 8.1. контракту передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань унаслідок обставин непереборної сили (форс-мажор) за умови, що дані обставини сталися не з вини сторін та безпосередньо вплинули на своєчасне виконання договірних зобов'язань. В той же час, пунктом 8.4. контракту встановлено, якщо обставини непереборної сили діють більше трьох місяців, то такий факт підтверджується довідкою Торгово-промислової палати України.

Жодної довідки або ж висновку Торгово-промислової палати України, які б підтвердили настання форс-мажорних обставин і, як наслідок, зменшення об'ємів запланованого врожаю пшениці 2013 року відповідачем до матеріалів справи не додано. У зв'язку з чим, доводи відповідача в цій частині обгрунтовано не прийняті судом першої інстанції до уваги через недоведеність.

Таким чином, керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 536, 549, 611, 627, 693, 713 Цивільного кодексу України, ст.ст.175, 193, 230, 231, 272 Господарського суду України, ст.ст. 33, 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, ст.ст. 104-105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 25.09.2014 року у справі №908/2422/14 в частині стягнення 7% штрафу на суму 89116,43 грн. скасувати та в задоволенні позову в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 16.01.15

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.