ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

22 січня 2015 р. Справа № 902/1706/14

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Пісківський завод скловиробів", смт Пісківка Бородянського району Київської області

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський Енергоконсалтинг", м.Вінниця

про визнання договору генерального підряду № 1031/БМ від 06.03.2013 р. недійсним

За участю секретаря судового засідання Миколюк М.Г.

За участю представників:

Представник позивача не з'явився.

відповідача: Короновський Юрій Михайлович, довіреність від 02.10.1914 р., паспорт серії АА № 407226 виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 03.02.1997 р.

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Пісківський завод скловиробів" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський Енергоконсалтинг" про визнання договору генерального підряду № 1031/БМ від 06.03.2013 р. недійсним.

Ухвалою суду від 08.12.2014 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1706/14 та призначено її до розгляду на 18.12.2014 р.

17.12.2014 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким він заперечує проти позову з мотивів викладених у відзиві.

В зв'язку з неявкою позивача та неподанням ним витребуваних доказів розгляд справи відкладено до 22.01.2015 р.

Позивач в судове засідання не з'явився, документів витребуваних ухвалою суду не подав, причин неявки та неподання доказів не повідомив при тому, що про дату, час та місце судового засідання останній повідомлений належним чином - ухвалами від 08.12.2014 р. та від 18.12.2014 р., які надсилались рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштового відправлення факт отримання яких підтверджується наявними у справі поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 89, № 27.

Слід зауважити, що ухвали надсилалась позивачу за адресою вказаною в позовній заяві - вул.Жовтнева, 1, смт.Пісківка, Бородянський район, Київська область, 07820.

Згідно спеціального витягу з ЄДРЮОФОП № 19780720 станом на 08.12.2014 р. місцезнаходженням позивача значиться вул.Жовтнева, 1, смт.Пісківка, Бородянський район, Київська область, 07820, яка є ідентичною тій по якій було направлено останньому ухвали у даній справі.

Крім іншого, про поінформованість позивача щодо розгляду даної справи господарським судом Вінницької області свідчить направлення ним 18.12.2014 р. на адресу суду телеграми про відкладення розгляду справи.

Разом з тим позивачем на момент проведення судового засідання 22.01.2015 р. не подано клопотання, заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення позивача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Проте, позивач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду позивача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним договору генерального підряду № 1031/БМ позивач посилається на невідповідність його змісту чинному законодавству, а саме:

- ст.2 Договору не містить найменування об'єкта будівництва та його місцезнаходження, основні параметри (потужність, площа, об'єм тощо), склад та обсяги робіт, які передбачені проектною документацією та підлягають виконанню генпідрядником;

- Договір не містить прав та обов'язків сторін за ним;

- Договір не містить умов пов'язаних із страхуванням об'єкта будівництва.

В якості нормативно-правової підстави позовних вимог позивач посилається на ч.ч.1-3 ст.203, ч.1 ст.215, постанову КМ України від 01.08.2005 р. № 668 тощо.

У відзиві на позовну заяву відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими і просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі вказуючи на наявність в Договорі всіх істотних умов, зокрема і тих на відсутність яких посилається позивача (а.с.42-44, т.1).

Також у відзиві на позовну заяву відповідач вказує на фактичне виконання сторонами Договору.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 06.03.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пісківський завод скловиробів" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Подільський Енергоконсалтинг" (Генпідрядник) укладено договір генерального підряду № 1031/БМ згідно п.1.1 якого Генпідрядник, відповідно ліцензії серія АЕ №181701, виданої Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, дата видачі 16.10.2012 р., строк дії до 10.10.2017 р., зобов'язується виконати будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи, на умовах цього Договору генерального підряду (надалі - договір) і за завданням Замовника (проектна документація: Будівництво ПС 110/10 кВ "ПЗС") (а.с.25-30, 64-69, т.1).

Пунктом 1.2 Договору встановлено, що перелік та обсяги робіт, що доручаються на виконання Генпідряднику, визначені Договірною ціною (Додаток № 1), проектно-кошторисною документацією та Графіком фінансування та виконання робіт (Додаток № 2), що надається Замовником.

Розділом 4 даного Договору регламентовано права та обов'язки сторін за ним.

В розділі 5 Договору визначено ризики знищення або пошкодження об'єкта реконструкції.

Зокрема згідно п.5.1 Договору ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта реконструкції до його прийняття Замовником несе Генпідрядник.

При цьому сторони домовились, що не здійснюватимуть страхування ризиків випадкового знищення або пошкодження об'єкта реконструкції (п.5.2 Договору).

До вказаного Договору сторонами підписано додатки: Договірна ціна, Графік фінансування та виконання робіт (а.с.31-33, 70-72, т.1).

06.12.2013 р. та 04.04.2014 р. між сторонами підписувались додаткові угоди до Договору, якими погоджувались нові строки розрахунків (а.с.75-76, т.1).

Із наявних у справі документів слідує, що сторонами виконувались взяті за договором від 06.03.2013 р. № 1031/БМ зобов'язання: Генпідрядником виконано роботи на загальну суму 11 700 525,00 грн, а Замовником перераховано грошові кошти за виконані роботи за період з 01.03.2013 р. по 17.12.2014 р. на загальну суму 10 265 901,60 грн, що підтверджується наявними у справі підписаними та скріпленими печатками сторін довідками про вартість виконаних будівельних робіт та актами виконаних будівельних робіт за квітень, червень, липень 2013 року, оборотно-сальдовими відомостями, банківськими виписками тощо (а.с.49-63, 84-250, т.1, а.с.1-70, т.2).

23.04.2014 р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації (а.с.04-110, т.2).

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 204 ЦК України встановлено принцип презумпції правомірності правочину відповідно до якого, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В пункті 3 ч.1 ст.3, ст.6 ЦК України закріплено принцип свободи договору який передбачає, право суб'єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на свій розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Слід звернути увагу, що відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч.1 ст.175 ГК України).

Згідно ст.875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Абзацом першим п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 р. визначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Аналогічні положення закріплено в п.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" в якому вказано, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Пунктом 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним. Водночас частиною п'ятою статті 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір купівлі-продажу може бути розірвано або визнано недійсним за рішенням суду в разі невиконання іншою стороною зобов'язань, передбаченим договором купівлі-продажу, у визначені строки.

Так само за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов.

Згідно з п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом, як-от частиною другою статті 15 Закону України "Про оренду землі").

При цьому суд зауважує, що визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами - вказана правова позиція відображена в постанові Верховного Суду України від 25.06.2011 р. у справі № 3-58гс11, яка відповідно до частини 1 статті 11128 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову) на чому наголошено в п.2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Беручи до уваги встановлені обставини та норми законодавства, які обґрунтовують позовні вимоги суд дійшов висновку про відмову в позові виходячи з наступних міркувань.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України (ч.8 ст.181 ГК України).

Як встановлено судом спірний договір підряду вказані ст.638 ЦК України, ч.3 ст.180 ГК України обов'язкові істотні умови, а також істотні умови встановлені ст.875 ЦК України містить.

Слід вказати, що посилання позивача на відсутності в договорі регламентації його предмету, прав та обов'язків сторін є безпредметними та спростовуються змістом вказаного договору та додатків до нього, оцінку чому суд надавав вище.

Стосовно відсутності в спірному договорі умов пов'язаних із страхуванням об'єкта будівництва суд зауважує, що згідно ч. 5 ст. 318 ГК України, договір підряду на капітальне будівництво повинен передбачати, зокрема - страхування ризиків.

Статті 352, 355 ГК України визначають, що страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом сплати страхувальниками страхових платежів. Страхування може здійснюватися на основі договору між страхувальником і страховиком (добровільне страхування) або на основі закону (обов'язкове страхування).

Об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст. 881 ЦК України, страхування об'єкта будівництва або комплексу робіт здійснюється підрядником або замовником відповідно до законодавства. Сторона, на яку покладається обов'язок щодо страхування, має надати другій стороні в порядку, встановленому договором, докази укладення нею договору страхування, включаючи відомості про страхувальника, розмір страхової суми та застраховані ризики. Замовник має право з метою здійснення контролю та нагляду за будівництвом і прийняття від свого імені відповідних рішень укласти договір про надання такого виду послуг із спеціалізованою організацією або спеціалістом. У цьому разі в договорі будівельного підряду визначаються функції та повноваження такого спеціаліста.

Спеціальним законом у сфері страхування є Закон України "Про страхування".

Стаття 5 вказаного Закону визначає: страхування може бути добровільним або обов'язковим. Обов'язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Забороняється здійснення обов'язкових видів страхування, що не передбачені цим Законом.

Статтею 7 названого Закону визначений вичерпний перелік видів обов'язкового страхування, у якому відсутній такий вид обов'язкового страхування, як страхування об'єкта будівництва або комплексу робіт.

Таким чином, законодавство України не зобов'язує сторони спірного договору обов'язково страхувати об'єкт будівництва або комплекс робіт від ризиків випадкового знищення або пошкодження об'єкта будівництва.

Крім цього, ст.881 ЦК України не визначає конкретну сторону, на яку покладається обов'язок щодо страхування і надає Замовнику-позивачу право укласти договір про надання страхових послуг із спеціалізованою організацією.

До того ж, п. 5.1 Договору передбачено, що Генпідрядник несе ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта реконструкції до його прийняття Замовником.

Таким чином, Генпідрядник фактично прийняв за вказаним договором на себе всі ризики, пов'язані з виконуваними роботами до моменту передачі їх Замовнику.

Наведеним спростовуються твердження позивача щодо недійсності спірного договору внаслідок відсутності у ньому умов щодо страхування ризиків.

Окрім того позивачем при подачі даного позову не доведено порушення права на страховий захист його майнових інтересів, враховуючи виконання підрядником робіт та прийняття всіх майнових ризиків на себе.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що надані відповідачем в обґрунтування заперечень проти позову письмові докази свідчать про те, що спільні дії позивача та відповідача при укладенні та виконанні оспорюваного договору були направлені на набуття тих прав та обов'язків, які випливають саме з цього договору, спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому господарський суд приходить до висновку, що підстави для визнання договору генерального підряду № 1031/БМ від 06.03.2013 р. недійсним з підстав наведених у позові відсутні.

В зв'язку з відмовою в позові судові витрати покладаються на позивача відповідно до вимог ч.5 ст.49 ГПК України.

При прийнятті рішення судом враховано ч.1 ст.15 ГПК України та положення п.20.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 р. № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", п.1.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

22.01.2015 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст.4-3,4-5, 22, 32, 33, 34, 35, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд- евезенням, визначаються Сторонами згідно протоколу погодження цін за вик

ВИРІШИВ :

1. В позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Пісківський завод скловиробів" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський Енергоконсалтинг" про визнання договору генерального підряду № 1031/БМ від 06.03.2013 р. недійсним відмовити повністю.

2. Копію рішення надіслати позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 26 січня 2015 р.

Суддя Банасько О.О.

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи.

2 - позивачу - вул.Жовтнева, 1, смт Пісківка, Бородянський район, Київська область, 07820.