РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/25256/14 19.01.15
Суддя Отрош І.М. розглянувши матеріали справи

за позовомПрокурора Солом'янського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради
доПублічного акціонерного товариства «Леокон»
провнесення змін до договору
Представники сторін:

від прокуратури: Скакун О.М. - представник на підставі посвідчення № 025912 від 29.04.2014;

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Сіраш Ю.М. - представник за довіреністю б/н від 16.12.2014;

Мітасова Я.В. - представник за довіреністю б/н від 10.12.2014.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.11.2014 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Прокурора Солом'янського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Леокон» про внесення змін до Договору на тимчасове довгострокове користування землею на умовах оренди від 11.03.1999, зареєстрованого у книзі договорів на право тимчасового користування землею 11.03.1999 за № 69-5-00023, який укладено між Київською міською державною адміністрацією та Відкритим акціонерним товариством «Елекон».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.02.2013 Київською міською радою прийнято рішення №89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру орендної плати у відповідність до положень 288 Податкового кодексу України", відповідно до якого орган місцевого самоврядування вирішив внести зміни до договорів оренди земельних ділянок в частині річної орендної плати, встановивши її у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки та покладено на орендарів обов'язок забезпечити оформлення внесення відповідних змін до договорів оренди земельних ділянок. Так, зміна розміру відсотків від грошової оцінки землі є підставою для внесення змін до договору в частині орендної плати, в той час як відповідач із відповідною заявою до Київської міської ради не звертався, у зв'язку з чим Прокурор Солом'янського району міста Києва звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради з вимогою про внесення змін до Договору на тимчасове довгострокове користування землею на умовах оренди від 11.03.1999, зареєстрованого у книзі договорів на право тимчасового користування землею 11.03.1999 за № 69-5-00023, який укладено між Київською міською державною адміністрацією та Відкритим акціонерним товариством «Елекон», а саме, викласти п. 2.1 договору в наступній редакції: «річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3% (три відсотки) від її нормативної грошової оцінки».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2014 порушено провадження у справі № 910/25256/14, розгляд справи призначено на 05.12.2014.

У судовому засіданні 05.12.2014 представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду, які суд долучив до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2014, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 17.12.2014.

16.12.2014 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2014, відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодекс України, розгляд справи відкладено на 12.01.2014.

24.12.2014 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від прокуратури надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які суд долучив до матеріалів справи.

25.12.2014 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від прокуратури надійшли письмові пояснення по справі, які суд долучив до матеріалів справи.

30.12.2014 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи та письмові пояснення на позовні вимоги (по суті - відзив на позов), в яких зауважив, що у випадку виникнення розбіжностей між нормами, погодженими сторонами у договорі, та нормами, визначеними чинним законодавством України, слід керуватися укладеним сторонами договором.

У судовому засіданні 12.01.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 19.01.2015.

15.01.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які суд долучив до матеріалів справи.

Представник прокуратури у судовому засіданні 19.01.2015 надав усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні 19.01.2015 надали усні пояснення по суті спору; проти задоволення позову заперечили.

Представники позивача у судове засідання 19.01.2015 не з'явились, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, про причини неявки у судове засідання суд не повідомили, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 19.01.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Заслухавши пояснення представників прокуратури та відповідача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 09.04.1998 № 747 вирішено оформити Відкритому акціонерному товариству «Елекон» право тимчасового довгострокового користування на умовах оренди строком на 49 років земельною ділянкою, площею 3,46 га для обслуговування виробничої бази на вул. Пост-Волинській, 5 у Жовтневому районі у зв'язку з переходом права власності на будинки і споруди (свідоцтво про право власності від 22.12.1997 № 555-В) за рахунок земель, відведених згідно з рішенням виконкому Київської міської ради депутатів трудящих від 25.08.1959 № 1351 «Про відвід земельної ділянки Головкиївбуду під будівництво електромеханічного заводу» та від 18.02.1969 № 246 «Про додатковий відвід земельної ділянки «Головкиївміськбуду» під розширення території діючого електромеханічного заводу «Київелектромонтаж» та дозвіл на реконструкцію електромеханічного заводу.

11.03.1999 між Київською міською державною адміністрацією та Відкритим акціонерним товариством «Елекон» укладено Договір на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди, відповідно до умов якого Київська міська державна адміністрація на підставі розпорядження від 09.04.1998 № 747 надає, а Відкрите акціонерне товариство «Елекон» приймає в тимчасове користування земельну ділянку площею 3,4591 га, в тому числі: забудовані землі під промисловими об'єктами - 3,4591 га, згідно з планом землекористування, що додається.

Відповідно до п.п. 1.4, 1.5 Статуту Публічного акціонерного товариства «Леокон», затвердженого протоколом позачергових загальних зборів акціонерів № 2 від 10.12.2014, (державну реєстрацію змін до установчих документів проведено 30.12.2014), товариство створене відповідно до рішення Регіонального відділення Фонду державного майна по м. Києву (наказ № 518 від 29.03.1996) шляхом реорганізації у формі перетворення державного орендного підприємства «Елекон» у відкрите акціонерне товариство згідно з Указом Президента України від 26.11.1994 № 699/94 «Про заходи щодо забезпечення прав громадян на використання приватизаційних майнових сертифікатів». Товариство є правонаступником у повному обсязі майна, прав та обов'язків державного орендного підприємства «Елекон», припиненого шляхом перетворення у Відкрите акціонерне товариство «Елекон», надалі перейменоване у Публічне акціонерне товариство «Леокон».

Відповідно до п. 1.2 Договору, земельна ділянка надається в тимчасове довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років для обслуговування виробничої бази на вул. Пост-Волинській, 5 у Жовтневому районі.

Пунктом 2.1 Договору сторони погодили, що плата за землю вноситься землекористувачем згідно до закону «Про плату за землю» у вигляді орендної плати у розмірі двох відсотків від грошової оцінки земельної ділянки, що орендується, на рахунок 0037, код 13050100 в АБ «Брокбізнесбанк», МФО 300249, одержувач: райфінвідділ, код 02317474.

Відповідно до підпункту б) пункту 3.2 Договору землекористувач зобов'язаний виконувати вимоги діючого законодавства.

Згідно з п. 4.1 Договору, взаємовідносини сторін, не урегульовані цим договором, регламентуються діючим законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладення договору) орендна плата за земельну ділянку - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, централізується на спеціальних бюджетних рахунках, розподіляється і використовується відповідно до Закону України "Про плату за землю" і не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється зазначеним Законом (ч.5 ст.19 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладення договору).

На момент укладання договору оренди розмір та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також напрями використання коштів, що надійшли від плати за землю, відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку регулювались Законом України "Про плату за землю" (чинного на момент укладання договору оренди землі), статтею 2 якого встановлено, що плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

З 01.01.2011 набрав чинності Податковий кодекс України, положеннями якого передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (ст. 288 Податкового кодексу України).

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки (ст. 288.5.1 Податкового кодексу України).

За ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Відповідно до п. 4.9 Договору, розмір орендної плати може переглядатись у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством та випадках, передбачених законом, за згодою сторін, але не частіше, ніж один раз на рік.

З метою приведення у відповідність до вимог законодавства істотних умов договорів оренди земельних ділянок, відповідно до статті 30 Закону України "Про оренду землі", статей 40, 41, 286, 288 Податкового кодексу України 28.02.2013 Київською міською радою прийнято рішення № 89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України". Відповідно до вказаного рішення орган місцевого самоврядування вирішив внести зміни до договорів оренди земельних ділянок в частині річної орендної плати, встановивши її у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки та покладено на орендарів, зокрема, Публічне акціонерне товариство «Леокон» зобов'язано забезпечити оформлення внесення відповідних змін до договору оренди земельних ділянок.

Згідно з п. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ст. 652 Цивільного кодексу України).

Нормами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Частиною 4 ст. 188 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною 5 ст. 188 Господарського кодексу України передбачено, що якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Проаналізувавши положення законодавства України, суд дійшов висновку, що як на момент укладення спірного договору, так і на момент розгляду спору в суді, орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності була/є регульованою ціною, що, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для перегляду розміру орендної плати - у разі законодавчої зміни її граничного розміру.

Відповідно до п. 2.18 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", вирішення спорів про внесення змін до договору пов'язане із застосуванням положення частини першої статті 626 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договір є узгодженим волевиявленням двох або більше сторін, і тому суд не може зобов'язати іншу сторону договору внести зміни до нього. Отже, зацікавлена сторона у випадках, передбачених законом, може просити суд про внесення зміни до договору згідно з рішенням суду, а не про зобов'язання відповідача внести такі зміни до договору.

Згідно з п. 2.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку.

Судам слід враховувати, що розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам частини першої статті 15, статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Статтею 30 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. При цьому надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 ГК України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 20.11.2012 року у справі № 28/5005/640/2012 з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002, де визначено, що надсилання відповідачу про внесення змін до спірного договору оренди є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання вимог ст. 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди земельної ділянки не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставними зауваження відповідача, викладені у письмових поясненнях, поданих до суду 30.12.2014 щодо необхідності застосування умов договору у випадку наявності розбіжностей між нормами Податкового кодексу України та умовами договору оренди.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Суд зазначає, що на дату розгляду даної справи Публічним акціонерним товариством «Леокон» не надано суду доказів внесення змін до п. 2.1 Договору на тимчасове довгострокове користування землею на умовах оренди від 11.03.1999, зареєстрованого у книзі договорів на право тимчасового користування землею 11.03.1999 за № 69-5-00023, що свідчить про невиконання обов'язку щодо оформлення внесення змін до договору оренди з метою приведення у відповідність до вимог законодавства істотних умов договорів оренди земельних ділянок, відповідно до статті 30 Закону України "Про оренду землі", статей 40, 41, 286, 288 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, а також те, що розмір орендної плати за землю законодавчо було змінено, суд приходить висновку про наявність підстав зміни договору у частині, що стосується розміру орендної плати за користування земельною ділянкою, а тому позовні вимоги Прокурора Солом'янського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради в інтересах держави в особі Київської міської ради є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до частини 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору, та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Згідно з пунктом 2 частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014, № 719-VII, з 1 січня 2014 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн.

Нормами частини 11 статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору звільняються органи прокуратури - при здійсненні представництва інтересів громадян або держави в суді.

Однак, при цьому суд приходить до висновку, що обов'язок щодо внесення змін до договору в частині розміру орендної плати, який виник внаслідок набрання чинності з 01.01.2011 Податкового кодексу України, є обов'язком як орендаря, так і орендодавця.

Більш того, як вбачається з п. 3 рішення Київської міської ради "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України" від 28.02.2013 № 89/9146, на Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) покладено обов'язок проінформувати про прийняття цього рішення орендарів земельних ділянок.

Представник позивача подав суду копію листа вих. № 05704-10314 від 23.05.2013 Департаменту земельних ресурсів, який адресований відповідачу та містить інформацію про необхідність оформлення внесення відповідних змін до Договору оренди разом з доказами відправки вказаного листа Публічному акціонерному товариству «Леокон» (картка реєстрації вихідного документа з Єдиного інформаційного простору територіальної громади міста Києва), у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позивач виконав свій обов'язок щодо звернення до відповідача з пропозицією внести зміни до Договору на тимчасове довгострокове користування землею на умовах оренди від 11.03.1999, зареєстрованого у книзі договорів на право тимчасового користування землею 11.03.1999 за № 69-5-00023.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, ч.ч. 1, 3 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Внести зміни до Договору на тимчасове довгострокове користування землею на умовах оренди від 11.03.1999, укладеного між Київською міською державною адміністрацією та Відкритим акціонерним товариством «Елекон», яке перейменоване на Публічне акціонерне товариство «Леокон», та зареєстрованого у книзі договорів на право тимчасового користування землею 11.03.1999 за № 69-5-00023, а саме, викласти п. 2.1 договору в наступній редакції: «Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3% (три відсотки) від її нормативної грошової оцінки».

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Леокон» (03061, м. Київ, вул. Пост-Волинська, буд. 5; ідентифікаційний код: 04012000) в дохід Державного бюджету України (р/р 3001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код 37993783, код платежу: 22030001) судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 26.01.2015

Суддя І.М. Отрош