Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "13" січня 2015 р. Справа № 906/1655/14

Господарський суд Житомирської області у складі:
судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:
від позивача: Шикір І.С.- дов. № 4793 від 12.12.2014р.

від відповідача: Васьківський О.М.- дов. № 13 від 01.12.2014р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного Акціонерного Товариства "Укртелеком" в особі філії "Дирекція первинної мережі ПАТ "Укртелеком"

до Військової частини НОМЕР_1

про стягнення 20116,96 грн.

Позивачем пред`явлено позов про стягнення з відповідача 20116,96грн. заборгованості, з яких 17633,70грн. - основний борг, 178,89грн. - пеня, 2122,24грн. - інфляційні, 182,13грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 16.12.2014р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 13.01.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Повідомив, що основний борг відповідач погасив.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечив проти позову. Надав суду платіжні доручення, які підтверджують погашення суми основного боргу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

05.03.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі філії "Дирекція первинної мережі" ПАТ "Укртелеком" (орендодавець, позивач) та Військовою частиною А-1796 укладено договір № 428-8 оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) (а.с. 11-22).

За умовами п.1.1 Договору, позивач зобов`язався передати, а відповідач бере у строкове платне користування частину технологічного приміщення, (далі- майно), розташоване в ГЕЛКС-142 м.Коростень на першому поверсі одноповерхового будинку № 165 по вул. Грушевського, загальною площею 3,0 м.кв для розміщення обладнання зв`язку.

За умовами п. 2.1 Договору, передача орендареві майна в користування здійснюєься одночасно з підписанням повноважними представниками сторін акта приймання- передачі майна (додаток 1), вказаного в п.1.1. цього Договору.

Актом приймання-передачі від 01.01.2014р. орендодавець передав, а орендар прийняв відповідно до умов Договору, № 428-8 від 05.03.2014р. у строкове платне користування частину технологічного приміщення, розташоване в ГЕЛКС-142 ЦТЕТТМ-4 м.Коростень на першому поверсі одноповерхового будинку № 165 по вул. Грушевського, загальною площею 3,0 м.кв для встановлення обладнання орендаря (а.с. 18).

Пунктом 3.1 Договору сторони встановили, що орендна плата встановлюється орендодавцем за домовленістю сторін (за договірною ціною) на підставі його внутрішніх нормативних актів і відповідно до фіксованого розміру місячної орендної плати становить 505,00грн. з ПДВ (20%) за 1,0 м. технологічного приміщення орендна плата за перший місяць оренди за 3,0 м.кв. всієї орендованої площі становить 1515,00грн. з ПДВ (20%) та не підлягає коригуванню на індекс інфляції протягом всього строку дії договору оренди.

Орендодавець станом на останній календарний день розрахункового місяця складає акт про надані послуги, а не пізніше 10 числа міясця, наступного за розрахунковим, разом з рахунком та податковою накладною надає його орендарю. Орендар протягом двох робочих днів з дати отримання підписує та повертає орендодавцю перший приміник акта про надані послуги (п.3.5 Договору).

Відповідно до п.3.6 Договору, сторони узгодили, що орендна плата прераховується орендарем у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються орендодавцем не пізніше 10 числа міясця, наступного за розрахунковим та надаються орендарю разом з актом про надані послуги та податковою накладною.

Щомісячна сума, яка підлягає оплаті, визначається у розмірі 100% орендної плати за попередній місяць та збільшується (зменшується) на суму заборгованості (переплати) за фактично надані послуги попереднього місяця, яка утворилась на 1 число розрахункового місяця (п.3.7 Договору).

Сторони погодили, що датою початку оплати вважається дата приймання- передачі майна, що вказана у додатку 1 (п.3.8).

Відповідно до п. 3.10 Договору, сторони встановили, що орієнтовна вартість ореди майна з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. складає 15955,40грн., ПДВ (20%) 3191,08грн. Всього 19146,48грн.

Згідно п. 12.1 Договору, договір набирає чинності від дати підписання його сторонами, діє до 31 грудня 2014р. та регулює взаємовідносини між сторонами з 01.01.2014р.

В порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання щодо сплати орендних платежів виконував неналежним чином, внаслідок чого у нього за період з квітня 2014 року по грудень 2014 року утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 17633,70 грн.

01.10.2014р. на адресу відповідача була направлена претензія з вимогою оплатити заборгованість по орендній платі в сумі 14411,26грн. (а.с.29).

Відповідно до п. 8.2 Договору, у разі наявності заборгованості по орендній платі чи іншим витратам за Договором за попередній місяць станом на 20 число поточного місяця, орендарю нараховується пеня від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, починаючи з 21 числа поточного місяця до дати погашення заборгованості.

На підставі зазначеного пункту договору, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 178,89 грн. пені

Крім того на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 182,13грн. 3% річних та 2122,24грн. інфляційних.

Відповідач відповіді на претензію не надав, суму боргу не сплатив, що і стало підставою для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Сплату основного боргу відповідач здійснив після порушення судом провадження у справі, що підтверджується платіжними дорученнями № 1 від 26.12.2014р. та № 502 від 26.12.2014р. (а.с. 52).

Оцінивши в сукупності матеріали справи, господарський суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Нормою ст.525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного договору оренди нерухомого майна товариства № 428-8 від 05.03.2014р.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму(оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Дана норма кореспондується з приписами статті 283 Господарського кодексу України.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1 ст. 760 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач згідно акту приймання-передачі від 01.01.2014р. передав в оренду відповідачу у строкове платне користуванн частину технологічного приміщенняі, розташованого в ГЕЛКС-142 ЦТЕТТМ-4 м.Коростень на першому поверсі одноповерхового будинку № 165 по вул. Грушевського, загальною площею 3,0м.кв. для встановлення обладнання орендаря (а.с. 18).

Відповідно до ч.1,5 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо ішне не встановлено договором.

Як встановлено судом, пунктом 3.6 Договору, сторони узгодили, що орендна плата перерахуовується орендарем у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються орендодавцем не пізніше 10 числа міясця, наступного за розрахунковим та надаються орендарю разом з актом про надані послуги та податковою накладною.

На виконання умов договору позивач виставляв відповідачу рахунки, зокрема, рахунок № 830000в-244 від 31.03.2014р. на суму 4786,62грн., № 830000в-359 від 30.04.2014р. на суму 1595,54грн., №830000в-457 від 31.05.2014р. на суму 1599,40грн., №830000в-565 від 30.06.2014р. на суму 1603,44грн., №830000в-645 від 31.07.2014р. на суму 1607,52грн., № 830000в-809 від 31.08.2014р. на суму 1607,52грн., № 830000в-881 від 30.09.2014р.на суму 1611,22грн., №830000в-966 від 31.10.2014р. на суму 1611,22грн., № 830000в-1061 від 30.11.2014р. на суму 1611,22грн. (а.с. 40-48).

Відповідач розрахунки за користування майном до звернення позивача з позовом до суду не проводив. В результаті чого, заборгованість відповідача, за підрахунками позивача, станом на 01.12.2014р. за період оренди з січня по листопад 2014 р. склала 17633,70грн.

Однак, проаналізувавши умови договору, суд встановив, що позивачем безпідставно заявлено до стягнення вартість оренди за листопад 2014 р. в сумі 1611,22грн., згідно рахунку № 830000в-1061 від 30.11.2013р., оскільки, строк розрахунку за листопад місяць 2014 року на момент звернення до суду (09.12.2014) не закінчився. Виходячи з умов п. 3.6 договору, розрахунки за оренду приміщення відповідач мав провести не пізніше 20 грудня.

Тобто законні права та інтереси позивача в цій частині позову на момент звернення позивачем з позовом до суду не порушені.

З огляду на викладне, обгрунтовано заявленою та такою, що підлягааю до стягнення є сума в розмірі 16022,48грн. (17633,70грн. - 1611,22 грн.).

В частині стягнення 1611,22 грн. основного боргу суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Враховуючи, що в процесі розгляду справи відповідач погасив основний борг, що підтверджується платіжними дорученнями № 1 від 26.12.2014р. та № 502 від 26.12.2014р. ( а.с. 52), тому в частині стягнення 16022,48грн. основного боргу провадження у справі слід припинити на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Щодо вимоги про стягнення пені в сумі 178,89грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до норм ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається з розрахунку, пеня в сумі 178,89 грн. розрахована, згідно п.8.2 Договору періодами з 21.07.2014р. по 30.11.2014р.

Перевіривши розрахунок пені (а.с. 63 т.3), суд встановив, що пеня позивачем нарахована арифметично невірно. Суд здійснив власний розрахунок пені, за яким розмір пені є більшим, ніж заявлений позивачем.

Оскільки заявлена до стягнення сума є меншою за правомірно обраховану, тому суд задовольняє пеню, заявлену позивачем, в розмірі 178,89грн.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних в сумі 182,13грн., судом встановлено, що він здійснений за періоди: з 21.04.2014р.по 30.11.2014р. на суму заборгованості 4786,62грн.; з 21.05.2014р. по 30.11.2014р. на суму заборгованості 1595,54грн.; з 21.06.2014р. по 30.11.2014р.на суму заборгованості 1599,94 грн.; з 21.07.2014р. по 30.11.2014р. на суму заборгованості 1603,44грн; з 21.08.2014р. по 30.11.2014р. на суму заборгованості 1607,52грн.; з 21.09.2014р. по 30.11.2014р. на суму заборгованості 1607,52грн.; з 21.10.2014р. по 30.11.2014р. на суму заборгваності 1611,22грн.; з 21.11.2014р. по 30.11.2014р. на суму заборгованості 1611,22грн.

Перевіривши, наданий позивачем, розрахунок 3% річних суд встановив, що річні обраховано арифметично вірно, відповідно до умов договору та норм чинного законодавства.

Отже, вимоги про стягнення 3% річних в сумі 182,13 грн. заявлені правомірно та підлягають задоволенню.

Перевіривши, розрахунок інфляційних, які обраховані по листопад 2014 р. включно, господарський суд встановив, що розрахунок є невірним.

Урахування індексів інфляції за період прострочення визначається на підставі листа Верховного суду України від 03.04.1997 р. №62-97р. "Про рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судови" справ», відповідно до якого вважається, що обов`язки які виникли за період з 1 по 15 число відповідного місяця індексуються з урахуванням цього місяця, а з 16 по 31 число - з наступного місяця. Відповідно, закінчення розрахункового періоду: якщо кінцева дата прострочення припадає на період з 1 по 15 число розрахунок проводиться до минулого місяця, а якщо з 16 по 31 число - до цього місяця.

Так, враховуючи рекомендації листа Верховного Суду України від 03.04.1997р. № 62-97р. стосовно методів нарахування інфляційних втрат, а також офіційні повідомлення Державної служби статистики України щодо індексів споживчих цін (індекс інфляції) у 2014 році, судом проведено наступний розрахунок інфляційних втрат:

- на суму заборгованості 4786,62грн. інфляційні слід нараховувати з травня 2014 року по листопад 2014року, які становлять 665,34грн.;

- на суму заборгованості 1595,54грн. інфляційні слід нараховувати з червня 2014 року по листопад 2014 року, які становлять 156,36грн.

- на суму заборгованості 1599,40грн. інфляційні слід нараховувати з липня 2014 року по листопад 2014 року, які становлять 139,15грн.

- на суму заборгованості 1603,44грн. інфляційні слід нараховувати з серпня 2014 року по листопад 2014 року, які становлять 131,48грн.

- на суму заборгованості 1607,52грн. інфляційні слід нараховувати з вересня 2014 року по листопад 2014 року, які становлять 118,96грн.

- на суму заборгованості 1607,52грн. інфляційні слід нараховувати з жовтня 2014 року по листопад 2014 року, які становлять 69,12грн.

- на суму заборгованості 1611,22грн. інфляційні слід нараховувати за листопад 2014 року, які становлять 30,61грн. Загальна сума інфляційних нарахувань дорівнює 1311,02 грн., які і підлягають задоволенню.

В частині стягнення 811,22грн. інфляційних (2122,24грн. - 1311,02грн.) суд відмовляє за безпідставністю їх нарахування.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають частковому задоволенню на загальну суму 1672,04 грн., з яких: 178,89- пеня; 182,13грн. - 3% річних; 1311,02грн. - інфляційні нарахування.

В частині стягнення 16022,48грн. основного боргу провадження у справі припинити на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

В частині стягнення 1611,22 грн. основного боргу та 811,22грн. інфляційних суд відмовляє.

В порядку ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (11509, Житомирська область, м.Коростень 9, ідентифікаційний код НОМЕР_2 )

на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі філії "Дирекція первинної мережі ПАТ "Укртелеком" (03110, м.Київ, вул. Солом`янська,3, ідентифікаційний код 16479714)

- 178,89 - пеня;

- 182,13грн. - 3% річних;

- 1311,02грн. - інфляційні;

- 1607,00грн. - судовий збір.

3. В частині стягнення 16022,48грн. основного боргу провадження у справі припинити на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16.01.15

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:
1- в справу
2- відповідачу (рек. )