РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/25128/14 21.01.15

Господарський суд міста Києва у складі судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА»
до про Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР - АВІА» визнання недійсними та такими, що не відображають факти актів здачі - прийняття робіт, зобов'язання здійснити зарахування суми переплати в якості авансового платежу, стягнення 1 467 233 грн. 28 коп.

Представники:

від Позивача: Награбовий О.О. (представник за довіреністю);

Михайлова Н.М. (представник за довіреністю);

від Відповідача: Заболотна Ю.С. (представник за довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР - АВІА» (надалі також - «Відповідач») про визнання недійсними та такими, що не відображають факти актів здачі - прийняття робіт (надання послуг) згідно з Договором №МА114/13/01.32-2013 від 01.04.2013 року №30531087 від 31.05.2013р., №30731095 від 31.07.2013р., №30630071 від 30.06.2013 р., №30731095 від 31.07.2013 р., №30831076 від 31.08.2013 р., №30930139 від 30.09.2013 р., №30331080 від 31.10.2013 р., №30930139 від 30.09.2013 р., №31031080 від 31.10.2013 р., №31130048 від 30.11.2013 р., №31231058 від 31.12.2013 р., №40131070 від 31.01.2014 р., №40228055 від 28.02.2014 р., №40331051 від 31.03.2014 р., №40430058 від 30.04.2014 р., №40531025 від 31.05.2014 р., №40630045 від 30.06.2014 р., №40731067 від 31.07.2014 р.; зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР - АВІА» здійснити зарахування суми переплати у розмірі 1 467 233 грн. 28 коп. в якості авансового внеску на обслуговування наступних рейсів Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА» та стягнення 1 467 233 грн. 28 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 01.04.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА» (Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР - АВІА» (Обслуговуюча компанія) було укладено Договір №МА114/13/01.32-2013 про наземне обслуговування (за спрощеною процедурою), відповідно до умов якого Обслуговуюча компанія надає на платній основі послуги, зазначені в Додатку А. Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору за період з 31.05.2013 р. по 30.06.2014 р. між Сторонами були складені й підписані Акти приймання - передачі виконаних робіт, проте при виставленні рахунків, складанні актів здачі - прийняття робіт не був застосований коефіцієнт 0,7 до збору за зліт - посадку ПС при виконанні регулярних рейсів, в результаті чого фактично було завищено вартість наданих послуг на суму 1 467 233 грн. 28 коп. Листом №1647 від 04.07.2014 р. Позивач повідомив Відповідача про необхідність дотримання умов Договору, але Відповідач листом №М-1114-527 відмовив у задоволенні вимог з посиланням на визнання суми послуг. Крім того, Позивач листом №2060 від 05.09.2014 р. вимагав від Відповідача застосувати коефіцієнт за збір - посадку ПС до вартості наданих послуг та внести суму переплати, яка утворилась в результаті незастосування коефіцієнта, у розмірі 1 467 233 грн. 28 коп. в якості авансового внеску на обслуговування наступних рейсів Перевізника, яка залишена без відповіді. 13.10.2014 р. за вих. №2232 Позивач направив заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 692 692 грн. 75 коп. в рахунок погашення заборгованості, яка була відхилена Відповідачем.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.11.2014 р. порушено провадження у справі № 910/25128/14, судове засідання призначено на 03.12.2014 р.

28.11.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі.

02.12.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

03.12.2014 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви. Представники відповідача в судовому засіданні надали усні пояснення по суті спору, якими заперечили проти задоволення позовних вимог.

Суд, керуючись ст. 38 ГПКУ, вислухавши представників сторін, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю "МАСТЕР-АВІА".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2014 року відкладено розгляд справи на 17.12.2014 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

15.12.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

16.12.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли заперечення на Відзив на виконання вимог ухвали суду від 03.12.2014 року.

17.12.2014 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представники сторін надали додаткові пояснення по суті спору.

Суд, керуючись ст. 38 ГПКУ, вислухавши представників сторін, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Відповідача:

1) надати Довідку про наявність або відсутність боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІАКОМПАНІЯ "ЮТЕЙР-УКРАЇНА" з зазначенням періоду;

2) надати Акт звірки взаємних розрахунків за спірний період;

3) надати інформацію щодо того чи продовжено дію Договору на 2014 рік.

Крім того, представник позивача в судовому засіданні подав клопотання про продовження строків розгляду спору.

Суд відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представника позивача, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.12.2014 року відкладено розгляд справи на 21.01.2015 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі, клопотанням представника позивача про продовження строків розгляду спору.

12.01.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення на заперечення на відзив до позовної заяви від 12.12.2014 р. №2606, які долучені до матеріалів справи.

16.01.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву, які долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 21.01.2015 року представники Позивача підтримали вимоги та доводи позовної заяви, просили Суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник Відповідача надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 21 січня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА» (Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР - АВІА» (Обслуговуюча компанія) було укладено Договір №МА114/13/01.32-2013 про наземне обслуговування (за спрощеною процедурою), відповідно до умов якого Обслуговуюча компанія надає на платній основі послуги, зазначені в Додатку А.

Відповідно до п.7.1 Договору вартість послуг аеропортового обслуговування розраховується згідно Наказів Міністерства транспорту та зв»язку України від 14.04.2008р. №433 зі змінами та доповненнями та від 15.09.2008р. №1131 та від 19.07.2010р. №492 для Міжнародного аеропорту м. Києва (Жуляни).

Згідно з п.7.2 Договору Обслуговуюча компанія встановлює для Перевізника коефіцієнт 0,7 до збору за зліт - посадку ПС при виконанні регулярних рейсів.

Надання послуг Перевізнику Обслуговуюча компанія здійснює тільки при 100% передплаті на кожний рейс. У випадку відсутності попередньої оплати на день виконання рейсу Обслуговуюча компанія має право не надавати послуги Перевізнику. (п.7.3 Договору)

Пунктом 7.10 Договору передбачено, що акти приймання передачі виконаних робіт складаються Обслуговуючою компанією останнім днем звітного місяця, підписуються уповноваженими представниками Сторін та скріпляються печатками на протязі 5 (п»яти) днів після закінчення звітного місяця. В разі непідписання Перевізником наданих Актів на протязі 3 (трьох) робочих днів, Акти вважатимуться підписаними в редакції Обслуговуючої компанії та підлягають оплаті.

Відповідно до п.п.9.1, 9.2 Договору термін дії Додатку В з 01.04.2013 р. по 31.12.2013 р. Термін дії Додатку В може бути продовжений за письмовим погодженням Сторін.

Додатковою угодою №9 до 02.01.2014 року до Додатку В №МА 114/13 від 01.04.2013 року продовжений строк дії Додатку В №МА 114/13 від 01.04.2013 р. до 31.12.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №МА114/13/01.32-2013 про наземне обслуговування (за спрощеною процедурою) від 01.04.2013 року за період з 31.05.2013 року по 30.06.2014 року між Сторонами були складені й підписані Акти приймання - передачі виконаних робіт (надання послуг) №30531087 від 31.05.2013р., №30731095 від 31.07.2013р., №30630071 від 30.06.2013 р., №30731095 від 31.07.2013 р., №30831076 від 31.08.2013 р., №30930139 від 30.09.2013 р., №31031080 від 31.10.2013 р., №30930139 від 30.09.2013 р., №31031080 від 31.10.2013 р., №31130048 від 30.11.2013 р., №31231058 від 31.12.2013 р., №40131070 від 31.01.2014 р., №40228055 від 28.02.2014 р., №40331051 від 31.03.2014 р., №40430058 від 30.04.2014 р., №40531025 від 31.05.2014 р., №40630045 від 30.06.2014 р., №40731067 від 31.07.2014 р., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Листом №1647 від 04.07.2014 р. Позивач повідомив Відповідача про необхідність дотримання умов Договору та направив для підпису скорегований акт звірки взаєморозрахунків за період березень 2014 р. - травень 2014 р.

Відповідач листом №М-1114-527 від 24.07.2014 р. повідомив, що згідно підписаних актів звірки взаєморозрахунків та актів здачі - прийняття робіт (надання послуг) за період з 01.08.2013 р. по 31.12.2013 р. Позивачем були сплачені суми послуг в повному обсязі, а тому вважає застосування ставки аеропортового збору за посадку - зліт ПС за період з 01.07.2013 р. по 31.12.2013 р. правомірною. Крім того, повідомив, що при розгляді актів звірки взаєморозрахунків існують недоліки, а саме відсутня дата «сальдо начального», відображається нарахована пеня та акт виконаних робіт (надання послуг) за попередні періоди часу, а тому запропоновано підписати Акти звірки в редакції ТОВ «МАСТЕР - АВІА».

05.09.2014 р. на адресу Відповідача був надісланий лист за вих. №2060 з вимогою застосувати коефіцієнт за збір - посадку ПС до вартості наданих послуг та підписати корегувальні Акти виконаних робіт, включити як авансовий внесок в рахунок обслуговування наступних рейсів суму надмірно сплачених коштів у розмірі 1 467 233 грн. 28 коп.

13.10.2014 р. за вих. №2232 Позивач направив на адресу Відповідача заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 692 692 грн. 75 коп. в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА» за надлишково сплачені кошти.

Відповідач у своїй відповіді за вих. №М-1.1-14-754 від 15.10.2014 р. повідомив Позивача, що після погашення заборгованості ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - Україна» зарахування зустрічних вимог від 13.10.2014 р. №2232 є неактуальним.

Крім того, 22.10.2014 р. за вих. № 2290 Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА» надіслані на адресу Відповідача лист з вимогою на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України повернути надмірно сплачені кошти у розмірі 1 467 233 грн. 28 коп. на рахунок Позивача та лист за вих. №2291, в якому зазначено, що Позивачем повністю були сплачені збори за зліт - посадку за період липень - грудень 2013 р. згідно отриманих рахунків, в яких була вказана завищена вартість такої послуги без урахування понижуючого коефіцієнта, з вимогою зарахувати зустрічні вимоги на суму 692 692 грн. 75 коп. в рахунок погашення заборгованості за надлишково сплачені Авіакомпанією кошти.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що при виставленні рахунків, складанні актів здачі - прийняття робіт не був застосований коефіцієнт 0,7 до збору за зліт - посадку ПС при виконанні регулярних рейсів, в результаті чого фактично було завищено вартість наданих послуг на суму 1 467 233 грн. 28 коп. У зв»язу з чим Позивач просить Суд визнати недійсними та такими, що не відображають факти акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) згідно з Договором №МА114/13/01.32-2013, зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР - АВІА» здійснити зарахування суми переплати у розмірі 1 467 233 грн. 28 коп. в якості авансового внеску на обслуговування наступних рейсів Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА» та стягнути 1 467 233 грн. 28 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору №МА114/13/01.32-2013 про наземне обслуговування (за спрощеною процедурою) від 01.04.2013 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №МА114/13/01.32-2013 про наземне обслуговування (за спрощеною процедурою) від 01.04.2013 року у період з 31.05.2013 року по 30.06.2014 року Відповідач надав на платній основі послуги, а Позивач в свою чергу прийняв вказані послуги, що підтверджується Актами здачі - прийняття робіт (надання послуг) №30531087 від 31.05.2013р., №30731095 від 31.07.2013р., №30630071 від 30.06.2013 р., №30731095 від 31.07.2013 р., №30831076 від 31.08.2013 р., №30930139 від 30.09.2013 р., №30331080 від 31.10.2013 р., №30930139 від 30.09.2013 р., №31031080 від 31.10.2013 р., №31130048 від 30.11.2013 р., №31231058 від 31.12.2013 р., №40131070 від 31.01.2014 р., №40228055 від 28.02.2014 р., №40331051 від 31.03.2014 р., №40430058 від 30.04.2014 р., №40531025 від 31.05.2014 р., №40630045 від 30.06.2014 р., №40731067 від 31.07.2014 р., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Відповідно до частини 2 статті 81 Повітряного кодексу України розмір плати за надання послуг із забезпечення зльоту-посадки повітряних суден, обслуговування пасажирів в аеровокзалі, забезпечення авіаційної безпеки, забезпечення наднормативної стоянки (аеропортові збори) та за інші послуги, що надаються аеропортом (аеродромом) користувачам, встановлюється відповідно до законодавства України. Порядок розрахунку плати за аеропортове обслуговування та інші послуги, що надаються в аеропортах (на аеродромах), порядок оплати та звільнення від неї визначаються відповідно до законодавства України та стандартів і рекомендованої практики Міжнародної організації цивільної авіації.

Відповідно до п.7.1 Договору вартість послуг аеропортового обслуговування розраховується згідно Наказів Міністерства транспорту та зв'язку України від 14.04.2008р. №433 зі змінами та доповненнями, від 15.09.2008р. №1131 та від 19.07.2010р. №492 для Міжнародного аеропорту м. Києва (Жуляни).

Згідно з п.7.2 Договору Обслуговуюча компанія встановлює для Перевізника коефіцієнт 0,7 до збору за зліт - посадку ПС при виконанні регулярних рейсів.

Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 14.04.2008р. №433 зі змінами та доповненнями передбачено, що за аеропортове обслуговування повітряних суден (далі - ПС) і пасажирів, пов'язане із забезпеченням: посадки-зльоту ПС, обслуговування пасажирів в аеровокзалі, наднормативної стоянки ПС, авіаційної безпеки, стягуються аеропортові збори за ставками, що наведені в додатках 1 - 20. При цьому, Прикінцевими положеннями вказаного Наказу встановлено, що ці Аеропортові збори є граничними. З метою стимулювання авіакомпаній як комерційних партнерів аеропортів за рішенням керівника аеропорту до граничних ставок цих Аеропортових зборів при виконанні регулярних рейсів можуть застосовуватись знижувальні коефіцієнти до 0,2, виходячи з економічної ефективності та з дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції, а також з урахуванням ціни квитка.

При цьому Суд не приймає до уваги доводи Позивача щодо втрати чинності наказу Міністерства транспорту та зв'язку України №415 від 20.06.2002 року «Про внесення змін до наказів Міністерства транспорту України щодо затвердження аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден у аеропортах України», яким передбачено, що при укладанні договорів щодо надання аеропортових послуг експлуатантам, які виконують регулярні польоти в межах України, застосовувати знижки до аеропортових зборів не більше 80 відсотків, оскільки він є чинним на час розгляду вказаної справи, а тому саме Відповідачу надане таке право щодо застосовування знижувального коефіцієнту, що не підлягає будь - якому погодженню.

При зверненні до Суду Позивач просив визнати недійсними та такими, що не відображають факти актів здачі - прийняття робіт (надання послуг) згідно з Договором №МА114/13/01.32-2013 від 01.04.2013 р. №30531087 від 31.05.2013р., №30731095 від 31.07.2013р., №30630071 від 30.06.2013 р., №30731095 від 31.07.2013 р., №30831076 від 31.08.2013 р., №30930139 від 30.09.2013 р., №30331080 від 31.10.2013 р., №30930139 від 30.09.2013 р., №31031080 від 31.10.2013 р., №31130048 від 30.11.2013 р., №31231058 від 31.12.2013 р., №40131070 від 31.01.2014 р., №40228055 від 28.02.2014 р., №40331051 від 31.03.2014 р., №40430058 від 30.04.2014 р., №40531025 від 31.05.2014 р., №40630045 від 30.06.2014 р., №40731067 від 31.07.2014 р., обґрунтовуючи тим, що вони не відповідають умовам Договору №МА114/13/01.32-2013 від 01.04.2013 р.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписів ст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Згідно з частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також у спорах про визнання недійсними актів з підстав, визначених у законодавстві.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договори носять вольовий характер, який виявляється у вільному від примусу з боку будь - яких органів та осіб виборі напрямку своєї поведінки щодо набуття прав та створення обов'язків.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що оскаржувані акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) згідно з Договором №МА114/13/01.32-2013 від 01.04.2013 року №30531087 від 31.05.2013р., №30731095 від 31.07.2013р., №30630071 від 30.06.2013 р., №30731095 від 31.07.2013 р., №30831076 від 31.08.2013 р., №30930139 від 30.09.2013 р., №30331080 від 31.10.2013 р., №30930139 від 30.09.2013 р., №31031080 від 31.10.2013 р., №31130048 від 30.11.2013 р., №31231058 від 31.12.2013 р., №40131070 від 31.01.2014 р., №40228055 від 28.02.2014 р., №40331051 від 31.03.2014 р., №40430058 від 30.04.2014 р., №40531025 від 31.05.2014 р., №40630045 від 30.06.2014 р., №40731067 від 31.07.2014 р. не є юридичною формою рішення сторін спору щодо вступу в цивільні правовідносини, тобто офіційним письмовим документом, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, а є тільки технічною фіксацією виконання умов правочину, тобто засвідченням особами своїх дій по реалізації набутих прав і прийнятих обов'язків.

Акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) можуть бути використані як доказ, у разі звернення будь - якої із сторін з позовом до суду та підлягатимуть оцінці відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, у листі Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008 р. зазначено, що за правилами недійсності правочинів не можна визнавати недійсними документи, які за своїм змістом не є правочинами. Вбачається, що до таких документів, зокрема, слід відносити акти приймання - передачі робіт.

Акти здачі - прийняття робіт не можуть вважатися господарськими договорами в розумінні частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, спір про визнання недійсними яких підвідомчий господарським судам, а тому вказані акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) згідно з Договором №МА114/13/01.32-2013 від 01.04.2013 року не є правочином у розумінні ч.2 ст.202 ЦК України.

При цьому Судом не приймаються до уваги постанова Запорізького апеляційного господарського суду по справі №11-07/1014 від 17.07.2008 р., рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі №14/327-08 від 03.11.2008 р. щодо можливості визнання недійсними актів приймання виконаних робіт, оскільки вони не є відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України обов'язковим для всіх судів України та виникають з інших правовідносин ніж ті, що є предметом даного позову, а саме виникають з правовідносин за договором підряду.

За таких підстав, позовні вимоги Позивача про визнання недійсними та такими, що не відображають факти актів здачі - прийняття робіт (надання послуг) згідно з Договором №МА114/13/01.32-2013 від 01.04.2013 р. №30531087 від 31.05.2013р., №30731095 від 31.07.2013р., №30630071 від 30.06.2013 р., №30731095 від 31.07.2013 р., №30831076 від 31.08.2013 р., №30930139 від 30.09.2013 р., №31031080 від 31.10.2013 р., №30930139 від 30.09.2013 р., №31031080 від 31.10.2013 р., №31130048 від 30.11.2013 р., №31231058 від 31.12.2013 р., №40131070 від 31.01.2014 р., №40228055 від 28.02.2014 р., №40331051 від 31.03.2014 р., №40430058 від 30.04.2014 р., №40531025 від 31.05.2014 р., №40630045 від 30.06.2014 р., №40731067 від 31.07.2014 р., обґрунтовуючи тим, що вони не відповідають умовам Договору №МА114/13/01.32-2013 від 01.04.2013 р. задоволенню не підлягають.

При зверненні до Суду з вказаним позовом Позивач просив зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР - АВІА» здійснити зарахування суми переплати у розмірі 1 467 233 грн. 28 коп. в якості авансового внеску на обслуговування наступних рейсів Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА».

Як встановлено Судом, рішенням Господарського суду Луганської області від 14.05.2014 року по справі №913/708/14 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР - АВІА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА» про стягнення заборгованості в розмірі 4 154 009 грн. 53 коп., з яких основний борг - 3 274 201 грн. 26 коп., пеня - 79 357 грн. 75 коп., різниця при перерахунку середньозваженого міжбанківського курсу долара США - 800 450 гр. 92 коп. за Договором №МА114/13/01.32-2-13 від 01.04.2013 року про наземне обслуговування були задоволені. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР - АВІА» пеню в розмірі 79 357 грн. 75 коп. При цьому, Судом встановлено, що представник Позивача подав докази погашення основного боргу в повному обсязі, а тому Позивачем заявою від 08.05.2014 року були зменшені позовні вимоги.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вказаним судовим рішенням від 14.05.2014 року по справі №913/708/14 встановлений факт зустрічного виконання Сторонами своїх зобов»язань, що виникли на підставі Договору №МА114/13/01.32-2-13 від 01.04.2013 року про наземне обслуговування.

Також, Судом встановлено, що між Сторонами були підписані Акти звірки взаєморозрахунків між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР - АВІА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА» за період з 01.08.2013 р. по 28.02.2014 р. та за період з 01.01.2013 р. по 30.09.2013 р., в тому числі за Договором №МА114/13 від 01.04.2013 року, якими встановлено відсутність боргу між Сторонами, а різниця в сальдо станом на 01.08.2013 року виникла за рахунок не прийнятих послуг надання стоянки автомобілів на суму 72 000 грн. 00 коп. у листопаді - грудні 2013 р., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Крім того, згідно з довідкою, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР - АВІА» станом на 25.12.2014 року заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА» перед Відповідачем по договору №МА 114/13/01.32.2013 від 01.04.2013 р. про наземне обслуговування відсутня.

Судом не приймаються до уваги доводи Позивача щодо підписання корегувальних актів, які були надіслані Позивачем на адресу Відповідача листом за вих. №2060 від 05.09.2014 року, в редакції Позивача з посиланням на п.7.10 спірного Договору, оскільки вказаним пунктом Договору передбачено, що акти приймання передачі виконаних робіт складаються Обслуговуючою компанією останнім днем звітного місяця, підписуються уповноваженими представниками Сторін та скріпляються печатками на протязі 5 (п»яти) днів після закінчення звітного місяця; в разі непідписання Перевізником наданих Актів на протязі 3 (трьох) робочих днів, Акти вважатимуться підписаними в редакції Обслуговуючої компанії та підлягають оплаті. Таким чином, пунктом 7.10 Договору №МА 114/13/01.32.2013 від 01.04.2013 р. про наземне обслуговування передбачений порядок погодження актів приймання передачі виконаних робіт, які складаються саме Обслуговуючою компанією, тобто Відповідачем, у разі непідписання Перевізником, а не навпаки, як зазначає Позивач у своєму запереченні на відзив, а тому у Суду відсутні підстави вважати корегувальні акти підписаними в редакції Позивача на підставі п.7.10 Договору.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, Суд приходить до висновку, що факт підписання Позивачем актів здачі - прийняття робіт (надання послуг) за Договором №МА114/13/01.32-2013 від 01.04.2013 року без заперечень та зауважень, в добровільному порядку щодо незастосування Відповідачем коефіцієнту 0,7 до збору за зліт - посадку пасажирського судна при виконанні регулярних рейсів та здійснення повної оплати Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА» свідчить про те, що зобов»язання сторін, що виникають з зазначених спірних актів вважаються виконаними. За таких підстав, у Суду відсутні правові підстави для зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР - АВІА» здійснити зарахування суми переплати у розмірі 1 467 233 грн. 28 коп. в якості авансового внеску на обслуговування наступних рейсів Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА», а тому в цій частині позовних також слід відмовити.

Щодо доводів Позивача в частині зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 692 692 грн. 75 коп. на підставі заяви №2232 від 13.10.2014 року, Суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

При цьому Суд зазначає, що згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як встановлено вище у судовому рішенні, зобов»язання між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР - АВІА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА», які виникли з актів здачі - прийняття робіт (надання послуг) за Договором №МА114/13/01.32-2013 від 01.04.2013 року за період з 31.05.2013 року по 30.06.2014 року, є виконаними належним чином на підставі статті 599 Цивільного кодексу України, що унеможливлює застосування до вказаних зобов»язань положень статті 601 Цивільного кодексу України.

Також Позивач просив Суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА» 1 467 233 грн. 28 коп. з посиланням на ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочин (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Статтею 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї статті застосовуються до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна у однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв'язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто, обов»язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, передбачених нормами ст. 11 Цивільного кодексу України. До відсутності правової підстави стаття 1212 Цивільного кодексу України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним тощо.

Суд зазначає, що між сторонами існували господарські зобов'язальні правовідносини із надання послуг, на виконання яких Позивач і перерахував Відповідачу грошові кошти. Нормами цивільного та господарського права України в розділі «зобов'язальне право» визначено, що зобов'язання припиняється тільки у випадку їх належного виконання. Тобто, якщо сторона, яка здійснила будь-які дії на виконання своїх договірних зобов'язань, вважає, що інша сторона неналежним чином виконала свої договірні зобов'язання (в тому числі, по неналежному оформленню будь-яких документів, що мають відношення до договору), вона має право звернутися до суду по захист своїх порушених прав та інтересів у порядку, визначеному в главі 51 Цивільного кодексу України та розділу 5 Господарського кодексу України із застосуванням наслідків порушення винною стороною її договірного зобов'язання.

Тобто, Суд вважає, що спірні грошові кошти отримані Відповідачем в межах договірних правовідносин у передбаченій нормами законодавства формі без доведення Позивачем факту необхідності застосування положень ст. 1212 Цивільного кодексу України в частині повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні, тому що ці норми можуть застосовуватись тільки, якщо на підставі положень інших спеціальних норм потерпіла особа не в змозі захистити якесь із своїх порушених прав (предметом регулювання вказаної норми закону є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними нормами права, в даному випадку нормами зобов'язального господарського права). Ця правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України по справам № 19/18 від 29.11.2010 р., № 26/2 від 13.12.2010 р., № 10/7 від 16.05.2011 р., № 14/209(02-4/4-14) від 30.05.2011 р., № 24/135 (24/0245) від 30.05.2011 р. До того ж, оскільки між сторонами було укладено договір, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, як безпідставне збагачення (постанова Верховного Суду України від 22.01.13 р. по справі № 5006/18/13/2012). Рішення Верховного Суду України, прийняті за наслідками розгляду справ щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх судів України згідно приписів ст. 11128 Господарського процесуального кодексу України.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що ця частина позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА» про стягнення на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України 1 467 233 грн. 28 коп. саме в якості безпідставно отриманих є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР - АВІА» про визнання недійсними та такими, що не відображають факти актів здачі - прийняття робіт (надання послуг) згідно з Договором №МА114/13/01.32-2013 від 01.04.2013 року №30531087 від 31.05.2013р., №30731095 від 31.07.2013р., №30630071 від 30.06.2013 р., №30731095 від 31.07.2013 р., №30831076 від 31.08.2013 р., №30930139 від 30.09.2013 р., №30331080 від 31.10.2013 р., №30930139 від 30.09.2013 р., №31031080 від 31.10.2013 р., №31130048 від 30.11.2013 р., №31231058 від 31.12.2013 р., №40131070 від 31.01.2014 р., №40228055 від 28.02.2014 р., №40331051 від 31.03.2014 р., №40430058 від 30.04.2014 р., №40531025 від 31.05.2014 р., №40630045 від 30.06.2014 р., №40731067 від 31.07.2014 р.; зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР - АВІА» здійснити зарахування суми переплати у розмірі 1 467 233 грн. 28 коп. в якості авансового внеску на обслуговування наступних рейсів Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА» та стягнення 1 467 233 грн. 28 коп. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ «ЮТЕЙР - УКРАЇНА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР - АВІА» про визнання недійсними та такими, що не відображають факти актів здачі - прийняття робіт, зобов'язання здійснити зарахування суми переплати в якості авансового платежу, стягнення 1 467 233 грн. 28 коп. - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 22 січня 2015 року..

Суддя О.В. Чинчин