КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р. Справа№ 910/10102/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Баранця О.М.

Сітайло Л.Г.

За участю представників сторін:

Від позивача - Поліщук Л.П. (дов.№ 74-Д від 26.12.2014р.);

Від відповідача - Глушков В.О. ( довір. б/н від 11.11.2014р.);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ВАЛЕНТА - РЕНТ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2014р.

у справі № 910/10102/14 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Комунального підприємства „Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „ВАЛЕНТА - РЕНТ"

про стягнення 55 948, 35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.06.2014р. позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Валента-Рент" на користь Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" 55 443 грн. 60 коп. - основного боргу, 163 грн. 96 коп. - інфляційних втрат, 340 грн. 79 коп. - 3 % річних та 1 827 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду грунтується на тому, що позивачем надано відповідачу комунальних послуг протягом жовтня 2013р.-лютого 2014р., відповідач за надані комунальні послуги не розрахувався, будь-яких доказів щодо оплати заборгованості за договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення не надав.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2014р. та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що з жовтня 2013р. відповідач не користувався комунальними послугами, а позивач їх не надавав. У вересні 2013р. відповідачем було виявлено, що внутрішньодомові інженерні мережі, через які здійснюється постачання холодної води та теплоносія для системи опалення є ненадійними та фактично перебувають в аварійному стані. Про ситуацію, яка склалася, було повідомлено КП «Житлово-експлуатаційну контору «Михайлівська» Шевченківського району, яке безпосередньо здійснює обслуговування вулиці Михайлівська та з метою недопущення аварій вирішено вжити заходи для блокування подачі води до внутрішньодомових інженерних мереж будинку шляхом відключення вентилів та встановлення заглушок на комунікаціях. На лист відповідача, 19.11.2014р. КП Житлово-експлуатаційну контору «Михайлівська» Шевченківського району повідомила, що з вересня 2013р. і по даний час на нежитловий будинок №20-а по вул. Михайлівській не здійснюється постачання холодної води та теплоносія для системи опалення, отже, згідно п.4.1.6 договору споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача.

Відповідач 16.08.2014р. з незалежних від нього причин, а саме через неотримання ухвали суду, не був присутнім в судовому засіданні в якому оголошено рішення суду, проте суд не вжив заходів для всебічного та об'єктивного розгляду справи, чим фактично позбавив відповідача права на захист.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05 грудня 2014р. розгляд апеляційної скарги було призначено на 16 грудня 2014р.

16 грудня 2014р. у судовому засіданні була оголошена перерва до 20 січня 2015 року.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін судова колегія встановила.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 № 24/6240 "Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва", Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м.Києві ради перейменоване на Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району".

Відповідно до п. 2.1. Статуту Підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг.

01 червня 2011р. між позивачем, як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Валента-Рент", як споживачем, укладено договір № М-087 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення відповідно п.1.1 якого виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Споживач (відповідач) є власником нежитлового приміщенням загальною площею 400,7 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Михайлівська,20 (п.1.2 договору).

Відповідно до п. 3.2 договору, відповідач по справі здійснює оплату послуг не пізніше 25 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Як свідчать матеріали справи (копії табуляграм, розшифровки рахунків абонента) протягом жовтня 2013 - лютого 2014 року позивачем свої зобов'язання виконано належним чином, тобто надано комунальних послуг, що підлягають компенсації відповідачем, на суму 55 443,60 грн., в той час як з наявних в матеріалах справи доказів (розрахунок заборгованості за надані комунальні послуги, довідка про заборгованість станом на 17.06.14р. за підписом головного бухгалтера позивача) вбачається, що станом на момент вирішення спору відповідач за надані комунальні послуги не розрахувався, в результаті чого у останнього виникла заборгованість, яка станом на день вирішення спору складає 55 443,60 грн.

17.04.2014р. позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату заборгованості, яка була залишена останнім без відповіді та задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Заперечуючи щодо позовних вимог, відповідач в апеляційній скарзі зазначає про те, що у вересні 2013р. відповідачем було виявлено, що внутрішньодомові інженерні мережі, через які здійснюється постачання холодної води та теплоносія для системи опалення, є ненадійними та фактично перебувають в аварійному стані. Про ситуацію, яка склалася, було повідомлено КП «Житлово-експлуатаційну контору «Михайлівська» Шевченківського району, яке безпосередньо здійснює обслуговування вулиці Михайлівська та з метою недопущення аварій вирішено вжити заходи для блокування подачі води до внутрішньодомових інженерних мереж будинку шляхом відключення вентилів та встановлення заглушок на комунікаціях. На лист відповідача, 19.11.2014р. КП Житлово-експлуатаційну контору «Михайлівська» Шевченківського району повідомила, що з вересня 2013р. і по даний час на нежитловий будинок №20-а по вул. Михайлівській не здійснюється постачання холодної води та теплоносія для системи опалення, отже, згідно п.4.1.6 договору споживач має право не несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача.

З такими доводами судова колегія не погоджується, та зазначає що такі не можуть бути покладені в основу рішення з огляду на наступне.

Як вбачається з умов договору від 01 червня 2011р. № М-087 , укладеного між позивачем та відповідачем, виконавцем послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення є саме позивач, відповідно п.1.1 якого саме позивач, як виконавець, надає відповідачу, як споживачу, послуги з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Лист №821 від 19.11.2014р., наданий КП Житлово-експлуатаційна контора «Михайлівська» Шевченківського району у відповідь на лист відповідача про те, що з вересня 2013р. і по даний час на нежитловий будинок №20-а по вул. Михайлівській не здійснюється постачання холодної води та теплоносія для системи опалення, не спростовує наявних в матеріалах справи доказів (копії табуляграм, розшифровки рахунків абонента) про надання послуг за договором позивачем (виконавцем), а п.4.1.6 договору звільняє від сплати споживача за отримані послуги у разі відключення виконавцем (позивачем) холодної води та гарячої води і опломбування запірних вентилів у нежитловому приміщенні та відновлення надання відповідних послуг шляхом зняття пломб за власний рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що будь-яких доказів щодо оплати заборгованості за договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № М-087 від 01.06.11 відповідачем до суду не надано, місцевий господараський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 55443,60 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 163,96 грн. та 3% річних в сумі 340,79 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання, то відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Зважаючи на прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню три відсотки річних у розмірі 340,79 грн. та 163,96 грн. інфляційних втрат.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського міста Києва підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ВАЛЕНТА - РЕНТ" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2014р. у справі № 910/10102/14 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/10102/14.

Повний текст постанови складено та підписано 21.01.15р.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді О.М. Баранець

Л.Г. Сітайло