ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2015 р. Справа № 926/1267/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузя В.Л.

суддів Данко Л.С.

Орищин Г.В.

При секретарі судового засідання Петрик К.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги від 29.10.14 за № 01/02-18-3853/5 Чернівецької міської ради, м. Чернівці

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.10.14

у справі № 926/1267/14

за позовом: Приватної фірми «Інтервал», м. Чернівці

до відповідача: Чернівецької міської ради, м. Чернівці

про скасування рішення Чернівецької міської ради.

За участю представників сторін :

від позивача: Шимоняк І.В.

від відповідача: не з'явився

Автоматизованою системою документообігу суду, справу № 926/1267/14 розподілено до розгляду судді - доповідачу Кузю В.Л.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 06.11.14 у склад колегії для розгляду справи № 926/1267/14 Господарського суду Чернівецької області введено суддів - Данко Л.С. та Орищин Г.В.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 16.10.14 у справі № 914/1267/14 ( суддя Марущак І.В.) позов задоволено частково; визнано протиправним пункт 2 рішення 30 сесії VІ скликання Чернівецької міської ради «Про надання юридичним особам дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок та визнання такими, що втратили чинність окремі пункти рішень» №686 від 29.11.12; стягнуто з Чернівецької міської ради на користь приватної фірми «Інтервал» судовий збір в розмірі 174 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Зокрема, скаржник зазначає про те, що судом першої інстанції не було взято наступне:

- позивачем не доведено повного факту виконання рішення міської ради, згідно з яким позивачу надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки для укладання договору строкового платного сервітуту на розміщення малої архітектурної форми (далі по тексту - МАФ), а також не надано проекту землеустрою, який відповідає вимогам Закону України «Про землеустрій»;

- оскаржуваним рішенням суд втрутився у виключну компетенцію Чернівецької міської ради щодо розпорядження землею територіальної громади м. Чернівці, а вимога позивача про скасування рішення міської ради від 29.11.12 № 686 обмежує правоздатність відповідача в частині розпорядження земельними ресурсами, а відтак по суті є порушенням права комунальної власності;

- позивачем обрано спосіб захисту щодо визнання протиправним та скасування рішення, який не передбачений законом;

- даний спір не підвідомчий господарським судам, оскільки предметом спору є перевірка законності прийняття Чернівецькою міською радою рішення від 29.11.12 № 686.

Перед початком судового засідання на адресу суду надійшло клопотання (від 09.01.15 за вих. № 01102-18-385319) від уповноваженого представника відповідача про можливість розгляду апеляційної скарги без його участі.

Присутній представник позивача навів свої доводи та міркування з приводу поданої апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 85 та ч.1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 14.01.15 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове скасування рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.10.14 у справі № 926/1267/14, з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, Чернівецька міська рада прийняла рішення №1312 від 29.04.10, пунктом 2 додатка 1, якого було надано дозвіл приватній фірмі «Інтервал» на складання проекту відведення земельної ділянки для укладення строкового платного сервітуту на розміщення малих архітектурних форм (літній торговий майданчик) площею 0,0200 га, терміном 5 років, за адресою: місто Чернівці, площа Філармонії.

29 листопада 2012 року Чернівецька міська рада прийняла оскаржуване рішення «Про надання юридичним особам дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок та визнання такими, що втратили чинність окремі пункти рішень» за № 686, пунктом 2 якого: «Визнано таким, що втратив чинність пункт 2 додатка 1 до рішення міської ради V скликання від 29.04.10 № 1312 «Про надання дозволу юридичним та фізичним особам на складання проектів відведення земельних ділянок для укладання строкового платного сервітуту на розміщення малих архітектурних форм» щодо надання приватній фірмі «Інтервал» дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0200га на площі Філармонії для розміщення малої архітектурної форми (літнього торгового майданчика) на умовах укладання договору строкового платного сервітуту терміном на п'ять років у зв'язку із невиготовленням проекту відведення земельної ділянки, неукладанням договору платного сервітуту та самовільним зайняттям земельної ділянки (підстава: службова записка управління земельних ресурсів департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради від 14.09.12. № 66-С клопотання Державної інспекції сільського господарства в Чернівецькій області від 28.08.12 № 10- 06/984 про усунення порушення земельного законодавства)».

Земельна ділянка площею 0,0200 га, за адресою: місто Чернівці, площа Філармонії, знаходиться в межах населеного пункту міста Чернівці.

12 квітня 2011 року між ПФ «Інтервал» та проектною організацією приватним підприємством «Букінфозем» був укладений договір № 1840 на виконання робіт по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У відповідності до довідки ПП «Букінфозем» № 247 від 26.11.12 за станом на даний момент, працівниками ПП «Букінфозем» здійснювались роботи по виготовленню проектної документації у відповідності до договору. Також відповідно до умов договору № 1840 від 12.04.11 виконано певні роботи, а саме виготовлено пояснювальну записку, проект розташування літнього майданчика, кадастровий план земельної ділянки, отримано висновок відділу охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради, ситуаційний план.

Згідно з нормою пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога ПФ «Інтервал» про визнання протиправним та скасування рішення Чернівецької міської ради від 29.11.12 № 686, яким скасовано п. 2 додатка 1 до рішення міської ради від 29.04.10 № 1312, посилаючись на те, що спірним рішенням скасовано попереднє рішення органу місцевого самоврядування, яке є актом одноразового застосування та вичерпало свою дію фактом його виконання, що не відповідає приписам чинного законодавства.

За таких обставин, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

За приписами статті 2 Земельного кодексу України, земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб'єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об'єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки).

Згідно преамбули Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» цей Закон відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 24 цього Закону встановлено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (стаття 25 Закону).

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

В силу ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Конституційний Суд України згідно абзацу 5 частини 5 рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.09 зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №1-зп від 13.05.97 у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Акти ненормативного характеру (індивідуальні акти) породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

За таких обставин, як правильно зазначено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Чернівецька міська рада (відповідач у справі), приймаючи оспорюване рішення № 686 від 29.11.12, яким скасовано пункт 2 додатка 1 до рішення від 29.04.10 № 1312, порушила норми матеріального права, адже визнала таким, що втратило чинність своє рішення (а саме п. 2 цього рішення), яке є ненормативним правовим актом - актом індивідуальної дії, що вичерпало свою дію фактом його виконання (укладення позивачем та виконання умов договору від 12.04.11 на виконання робіт по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки).

З огляду на наведене, суд першої інстанції приймаючи оскаржуване судове рішення, правомірно дійшов висновку щодо невідповідності п. 2 рішення Чернівецької міської ради № 686 від 29.11.12 нормам чинного законодавства, перевищення міською радою наданих їй законом повноважень при прийнятті цього рішення.

Разом з цим, в порядку ч. 2 ст. 101 ГПК України, судова колегія дійшла висновку про необхідність часткового скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 25, ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено можливість захисту цивільних (майнових та особистих немайнових) прав та інтересів, зокрема, визнанням незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до пункту «г» частини 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

В п. 2 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду від 26.01.2000, № 02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» (з подальшими змінами та доповненнями) зазначено, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Отже, підставами для визнання акта недійсним (визнання незаконним, скасування) є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, а також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

З аналізу вищенаведених законодавчих актів, вбачається, що акт органів індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Відповідно до вимог позовної заяви, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької міської ради № 686 від 29.11.12.

Посилання місцевого господарського суду на те, що ГПК України та інші законодавчі акти України не відносять до повноважень господарських судів скасування оспорюваних актів державних та інших органів, є помилковими та спростовуються, зокрема, нормами ст.ст. 16,21 Цивільного кодексу України, ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», відповідно до яких такі рішення підлягають скасуванню та визнанню судами незаконними (протиправними).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що терміни «недійсний» («незаконний») та «скасування» несуть однакове смислове значення щодо оскарження рішень органів місцевого самоврядування, є тотожними і означають, що спірний акт не має юридичної сили, а обраний позивачем спосіб захисту порушених прав та інтересів про скасування такого акта повністю відповідає п. 2 ст. 20 ГК України та ст.ст. 16,21 ЦК України.

У зв'язку з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що виходячи з того, що рішення міської ради (п. 2) є ненормативним правовим актом одноразового застосування, воно не могло бути в подальшому скасовано самим же органом місцевого самоврядування, а також враховуючи висновок місцевого суду, що терміни «протиправний» (вимога позову) та «незаконний» є синонімами, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

За таких обставин, висновок суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог про скасування оскаржуваного рішення (п. 2 цього рішення) є таким, що не відповідає нормам матеріального права та не направлений на захист порушених прав та інтересів особи, яка звернулась з цим до суду.

Враховуючи наведене, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування рішення міської ради № 686 від 29.11.12 (п. 2 цього рішення) слід скасувати, в цій частині прийняти нове рішення - позов задоволити.

Разом з тим, слід зазначити про хибний висновок місцевого господарського суду стосовно оскарження позивачем повного тексту рішення Чернівецької міської ради № 686 від 29.11.12, яке складається із 7 (семи) пунктів, адже з мотивувальної та резолютивної частини позовної заяви вбачається, що позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької міської ради № 686, лише в тій частині, якою скасовано пункт 2 додатка 1 до рішення від 29.04.10 № 1312. Тобто, позивач, не вказавши у позові номер пункту рішення № 686, який просив суд визнати протиправним та скасувати, виклав його зміст. Тобто, у суду були відсутні підстави вважати, що позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької міської ради № 686 від 29.11.12 у повному обсязі та розподіляти на підставі цього судовий збір за результатами розгляду справи.

Дана правова позиція викладена Вищим господарським судом України при розгляді інших судових справах (справа № 920/1561/13 від 17.09.14, № 915/1413/13 від 25.02.14).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись з позовом до суду, просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької міської ради від 29.11.12 № 686, яким скасовано пункт 2 додатка 1 до рішення міської ради V скликання від 29.04.10 № 1312, та сплатив судовий збір відповідно в розмірі мінімальної заробітної плати 1218 грн.

Стягуючи судовий збір з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, суд першої інстанції помилково визначив цей розмір на суму 174 грн., адже позивач звернувся до суду з однією позовною вимогою немайнового характеру - визнання протиправним та скасування п. 2 рішення Чернівецької міської ради від 29.11.12 № 68, зміст якого викладений в прохальній частині позовної заяви.

За таких обставин, з врахуванням підставності та обґрунтованості позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення міської ради з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню 1044 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, то суд апеляційної інстанції зазначає про те, що факт виконання п. 2 оскаржуваного рішення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема договором, укладеним між позивачем та ПП «Букінфозем» на виконання робіт по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також тією обставиною, що цим пунктом рішення не встановлено строку протягом якого позивач зобов'язаний виготовити проектну документацію.

Доводи скаржника про те, що вимога позивача про скасування рішення міської ради обмежує правоздатність відповідача в частині розпорядження земельними ресурсами, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Чернівці, до уваги судом не беруться, оскільки рішення органів місцевого самоврядування, які суперечать актам цивільного законодавства і порушують права юридичних осіб відповідно до вимог закону підлягають скасуванню в судовому порядку, та не обмежують правоздатність відповідача від імені територіальної громади користуватись та розпоряджатися землями.

Посилання апелянта щодо непідвідомчості господарським судам спорів, предметом яких є оскарження рішень суб'єкта владних повноважень та спорів, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, відхиляються судом апеляційної інстанції, з огляду на те, що справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору, передбаченого статтею 1 ГПК України, підвідомчі господарським судам.

З врахуванням того, що обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, не підтверджені належними та допустимими доказами, а доводи наведені в ній спростовуються матеріалами справи, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір покласти на скаржника в порядку ст.ст. 49,105 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.10.14 у справі № 926/1267/14 скасувати в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог, в цій частині прийняти нове рішення - задоволити позов про скасування пункту 2 рішення 30 сесії VІ скликання Чернівецької міської ради «Про надання юридичним особам дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок та визнання такими, що втратили чинність окремі пункти рішень» №686 від 29.11.12.

2. В решті рішення суду залишити без змін.

3. Апеляційну скаргу Чернівецької міської ради залишити без задоволення.

4. Стягнути з Чернівецької міської ради (58000 площа Центральна, 1 м. Чернівці ) на користь приватної фірми «Інтервал» (58002 м. Чернівці, вул. Н. Яремчука, 4 А, ) 1044 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

5. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на скаржника.

6. Повернути Чернівецькій міській раді (58000 площа Центральна, 1 м. Чернівці ) з Державного бюджету України (Банк: ГУДКСУ у Львівській області; МФО 825014; отримувач: УДКСУ у Личаківському районі м. Львова; ; рахунок 2006) 304,50 грн. зайво сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

7. Місцевому господарському суду видати наказ.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 17.01.15.

Головуючий суддя Кузь В.Л.

Суддя Данко Л.С.

Суддя Орищин Г.В.