ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2015 р. Справа № 921/758/14-г/1

Львівський апеляційний господарський суд в складі суддів:

головуючого-судді Бойко С.М.

суддів Марко Р.І.

Якімець Г.Г.

при секретарі судових засідань І. Борщ

за участю представників сторін:

від позивача (скаржника) - з'явився

від відповідача (скаржника) - з'явився

розглянув апеляційні скарги суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 від 18.09.2014 р. та суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 від 10.09.2014 р.

на рішення господарського суду Тернопільської області від 03.09.2014 року, суддя Чопко Ю.О.

у справі № 921/758/14-г/1

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3, АДРЕСА_1

до відповідача Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4, АДРЕСА_2

про cтягнення суми 90 168,00 грн.

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Тернопільської області від 3 вересня 2014 року в справі №921/758/14-г/1 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_4 на користь суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3, АДРЕСА_1 (код НОМЕР_1) - 3 913 (три тисячі дев'ятсот тринадцять) грн. збитків і 79 (сімдесят дев'ять) грн. 28 коп. судових витрат. В решті позову відмовлено.

В частині задоволених позовних вимог про стягнення 3913 грн. збитків, що становить вартість спожитої відповідачем електроенергії, рішення суду мотивовано тим, що факт користування відповідачем належним позивачу приміщенням за період з 01.05.2011 до листопада 2011р. підтверджується Договором №1864/02 про надання платних робіт і послуг у сфері забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення від 11.10.2010р. та Актом перевірки додержання санітарного законодавства від 09.11.2011р.. В частині стягнення 32 000 грн. неодержаних доходів у вигляді неодержаної орендної плати, 32 368 грн. вартості відновлювальних та ремонтних робіт та 21887 збитків у вигляді використаної електроенергії в позові відмовлено, як безпідставному, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено факту користування відповідачем належним позивачу приміщенням.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення господарського суду Тернопільської області від 03.09.2014 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_4 збитків у вигляді 32000 грн. неодержаної орендної плати, 25800 грн. використаної електроенергії та 32368 грн. вартості відновлювальних та ремонтних робіт задоволити повністю. Вимоги апеляційної скарги позивач обґрунтовує тим, що факт користування відповідачем орендованим у позивача примішенням підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами (приписами, актами, матеріалами перевірки, договорами), які свідчать про здійснення відповідачем у цьому приміщенні підприємницької діяльності.

Скаржник не погоджується з висновком місцевого суду про неналежність поданого позивачем доказу в підтвердження розміру збитків - зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва (відновлення приміщень перукарні) в зв'язку з відсутністю у підприємця ОСОБА_6 відповідного кваліфікаційного сертифіката, оскільки суд позбавив скаржника можливості подати такі докази у встановленому порядку.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення місцевого суду скасувати та провадження в справі припинити на підставі п.2 ч.2 ст.80 ГПК України, оскільки існує судове рішення між тими ж сторонами та про той же предмет, яким встановлено, що підписаний між сторонами договір оренди №3 від 01.06.2010 є неукладеним. Скаржник також не погоджується з висновком суду про підтвердження факту використання відповідачем приміщення позивача протягом періоду з 01.05.2011 по 09.11.2011 року, оскільки вважає, що подані судом докази не є належними в розумінні ст.ст.33,34 ГПК України.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідач також покликається на неможливість здійснення ним підприємницької діяльністю в період з 01.10.2010 року по 09.11.2011 року в зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, а також на відсутність доходу від здійснення підприємницької діяльності. Заперечив факт користування приміщенням позивача.

Розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги позивача необхідно відмовити; апеляційну скаргу відповідача частково задоволити. Рішення господарського суду Тернопільської області від 03.09.2014 року в частині задоволення позову про стягнення з відповідача 3 913 грн. - підлягає скасуванню, відповідно задоволений позов в цій частині підлягає відмові. В решті рішення господарського суду Тернопільської області від 03.09.2014 року слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 у даній справі є стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 - 90 168 грн. збитків, завданих позивачу у вигляді 32 000 грн. неодержаної орендної плати та 25 800 грн. використаної електроенергії та 32 368 грн. вартості відновлювальних та ремонтних робіт приміщення.

Загальні положення, що відносяться до поняття збитків, встановлені ст.22 Цивільного кодексу України. Боржник шляхом відшкодування кредитору збитків повинен відновити майновий стан кредитора, який би існував при відсутності порушення зобов'язання, або завдання шкоди. Наявність збитків доводиться особою, яка заявляє вимогу про їх відшкодування. Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення боржником зобов'язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими, на відміну від опосередкованих, які в силу їх часової віддаленості від фактів порушення не підлягають відшкодуванню.

Особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було зрушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою особою. Вимоги ч.2 ст.22 ЦК України передбачають необхідність доведення реальності одержання доходів.

Відповідно до ст. 22, ч. 1 ст. 623 ЦК України, ст. 224, ч. 1 ст. 225 ГК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а особа, яка порушила господарські зобов'язання, повинна відшкодувати завдані цим збитки; збитками є також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (п.1 ч.3) і до відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (п.4 ч.3).

Підставою позовних вимог позивач зазначає ст.1212 ЦК України та ст.ст.224, 225 ГК України та обґрунтовує свої вимоги безпідставним зайняттям відповідачем приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_3, в період з жовтня 2010р. по листопад 2011р., а в підтвердження цього факту покликається на договір оренди спірного приміщення, договори про надання платних робіт і послуг у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, дозвіл на оренду приміщення перукарні, погодження на розміщення об'єкту сфери послуг за вказаною адресою, акти перевірки додержання санітарного законодавства, протоколи про порушення санітарних норм та приписи.

Проте, у відповідності до встановлених обставин по справі на підставі наявних доказів, суд ввважає, що обґрунтування позовних вимог позивачем договором оренди приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_3, за №3 від 01.06.2010 р., який укладався між позивачем та відповідачем (а.с.17-19), є безпідставним.

Згідно постанови Львівського апеляційного господарського суду від 27 травня 2014 року, в справі за №921/1255/13-г/1 цей договір оренди визнано неукладеним (а.с.47-54). Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, даним рішенням суду встановлений факт відсутності між сторонами договірних відносин.

Аналогічно не підтверджують факт використання спірного приміщення відповідачем і інші вищенаведені письмові докази по справі.

Зокрема, договори про надання платних робіт і послуг у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення №1864/021 від 11.10.2010 року (а.с.35) та №231/03 від 02.02.2011 року (а.с.40), на підставі яких приватний підприємець ОСОБА_4 здійснювала замовлення на видачу висновку про відповідність вимогам санітарного законодавства приміщення перукарні за адресою в АДРЕСА_3, свідчать про здійснення виконавцем робіт, об'єм і зміст яких визначений специфікацією договору, а саме комплексне вивчення поданих документів та видача висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи про відповідність приміщень вимогам санітарного законодавства під перукарню "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою АДРЕСА_3". Також, у пункті 4 Договору №1864/021 від 11.10.2010 року про надання платних робіт у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення вказано, що даний договір набуває сили з моменту його підписання сторонами та є разовим, отже не поширює свою дію на весь період. Відповідно вказані договори підтверджують виконання Державним закладом "Тернопільська міська санітарно-епідеміологічна станція" Міністерства охорони здоров'я, як виконавцем - стороною за договором, робіт по підтвердженню факту відповідності спірного приміщення вимогам санітарного законодавства на обумовлений період, проте, такі не є доказом в підтвердження факту використання відповідачем спірного приміщення в цей період.

Акти перевірки додержання санітарного законодавства від 31.01.2011 року (а.с.38-39), від 09.11.2011 (а.с.45), протоколи про порушення санітарних норм №0001659 від 02.02.2011 року (а.с.41), від 08.06.2011 (а.с.43), від 09.11.2011 (а.с.46), приписи Державного закладу "Тернопільська міська санітарно-епідеміологічна станція" Міністерства охорони здоров'я, здійснені за результатами перевірки згідно Закону України «Про санітарне та епідеміологічне благополуччя населення» 02.02.2011 року (а.с.42), 08.06.2011 року (а.с.44) свідчать про здійснення санітарно-епідеміологічною службою перевірки щодо дотримання СПД-ФОП ОСОБА_4 санітарних норм та законодавства в цій сфері, проте, не є належними доказами в розумінні ст.ст.33,34 ГПК України в підтвердження факту використання відповідачем спірного приміщення.

Не є належними доказами в розумінні вказаних норм в підтвердження факту використання відповідачем спірного приміщення в період з жовтня 2010р. по листопад 2011р. і дозвіл на оренду приміщення перукарні СПД ФО ОСОБА_4 №214 серія 000260, виданий відділом державного пожежного нагляду Тернопільського МУ ГУ МНС України в Тернопільській області 10.11.2010 року (а.с.36) та погодження на розміщення об'єкту сфери послуг, виданого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 15.12.2010 року (а.с.37), оскільки такі свідчать про надання СПД ФОП ОСОБА_4 дозволу на здійснення підприємницької діяльності у сфері перукарських послуг в орендованому приміщенні, проте, не підтверджують факт здійснення відповідачем цієї діяльності, а отже є лише припущенням.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Окрім того докази повинні бути достатніми. Під достатністю (повнотою та всебічністю) доказів слід розуміти взаємозв'язок сукупності доказів, яка дозволяє суду зробити достовірний висновок про існування факту, на підтвердження якого вони зібрані, проте, такими вищезгадані докази позивача не є, окрім того, вони спростовуються доказами, доводами відповідача.

Згідно листа Тернопільської ОДПІ від 18.01.2013 року підтверджується відсутність доходів за 2011, 2012 роки, та спростовує можливість здійснення підприємницької діяльності відповідачем в спірному приміщенні.

Щодо пояснень представника відповідача про неможливість здійснення підприємницької діяльності відповідачем в спірний період і надання в підтвердження свідоцтва про народження дитини - ОСОБА_7; листа непрацездатності (серія АБЯ №986384 видана 24.01.2011 року); довідки Тернопільської міжрайонної виконавчої дирекції Фонду соцстрахування з тимчасової втрати працездатності України від 15.09.2014 року; листа Тернопільської міської комунальної лікарні №2 від 17.09.2014 року, то вони базуються на припущеннях, і в цій частині не беруться судом до уваги, проте, це не спростовує вище зазначені обставини, щодо відсутності факту користування приміщенням відповідачем.

Таким чином, відсутність в матеріалах справи доказів та недоведення позивачем факту користування відповідачем спірним приміщенням свідчить і про відсутність підстав для відшкодування позивачу завданих збитків, оскільки для визначення підстав застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вина боржника. Звільнення боржника від відповідальності у вигляді збитків за невиконання або неналежне виконання зобов'язань безпосередньо пов'язано з наявністю чи відсутністю вищевказаних елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення.

З приписів ст. 22, ч. 1 ст. 623 ЦК України, ст. 224, ч. 1 ст. 225 ГК вбачається, що при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов'язання було виконано належним чином. Її розмір повинен бути підтверджений обґрунтованим розрахунком, а також відповідними доказами. Тобто, втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний дохід.

Відповідно до розрахунку до позовної заяви, представленого позивачем як додаток до позовної заяви (а.с.25-34), позивач просить стягнути з відповідача неодержану орендну плату за період з 01.08.2011 року по 01.05.2014 року, яка складає (сума орендної плати за 1 місяць 1000 грн. * 33 місяці) 33 000 грн., тоді як в позовній заяві наведена сума збитків в розмірі 32000 грн.

Апеляційним судом встановлено, що сума збитків, яку просить стягнути позивач, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання прибутку позивачем у результаті випадкового збігу обставин. За змістом ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Позивачем не представлено доказів наявності у нього реальних можливостей отримання прибутку, оскільки не представлено доказів використання цього приміщення відповідачем в спірний період, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 32 000 грн. неодержаних доходів у вигляді неодержаної орендної плати є безпідставними.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення 32 368 грн. вартості відновлювальних та ремонтних робіт, позивач посилався на зведений кошторисний розрахунок цих робіт станом на 03.07.2014 року, який проведений ОСОБА_6 Оцінюючи цей письмовий доказ, судом враховується, що він підтверджує тільки факт стану приміщення на 03.07.2014 року, і не підтверджує факт передачі даного приміщення відповідачу (акт приймання-передачі відсутній, що було встановлено рішенням господарського суду Тернопільської області від 24.03.2014 року в справі за № 921/1255/13-г/1) або факт його використання в період з 01.08.2011 року по 01.05.2014 року. Окрім того, аналогічні пояснення надавалися суду і представником відповідача, які узгоджуються з вищенаведеними доказами по справі і є належними в розумінні ст.32-34 ГПК України.

Спростування скаржником (позивачем) доводів місцевого суду про відсутність у підприємця ОСОБА_6 відповідного кваліфікаційного сертифіката є безпідставним, оскільки не впливає на доказову базу цього зведеного кошторисного розрахунку з підстав, наведених судом вище.

Подана позивачем в підтвердження факту отримання збитків у вигляді використаної відповідачем електроенергії оборотна відомість Тернопільського міського району електромереж (а.с.56) також підтверджує лише факт використання електроенергії в приміщенні, що знаходиться в АДРЕСА_3, проте, не підтверджує факту використання цієї електроенергії відповідачем при відсутності підтвердженого факту використання останнім приміщення в спірний період.

З наведеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача 32 368 грн. вартості відновлювальних та ремонтних робіт та 25800 збитків у вигляді використаної електроенергії, є також безпідставними.

Висновок місцевого суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3 913 грн. збитків, що становить вартість спожитої відповідачем електроенергії, з підстав того, що факт користування відповідачем належним позивачу приміщенням за період з 01.05.2011 до листопада 2011р. підтверджується Договором №1864/02 про надання платних робіт і послуг у сфері забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення від 11.10.2010р. та Актом перевірки додержання санітарного законодавства від 09.11.2011р. є суперечливим та спростовується вищенаведеними доказами, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з відмовою в позові.

Зважаючи на те, що в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 відмовлено, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 частково задоволено - витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні апеляційної скарги суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3, (АДРЕСА_1) - відмовити.

2. Апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 (АДРЕСА_2) - частково задовольнити.

3. Рішення господарського суду Тернопільської області від 03.09.2014 року в справі №921/758/14-г/1 в частині задоволення позову про стягнення 3 913,79 грн. - скасувати. В позові суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3, (АДРЕСА_1) про стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 - відмовити. В решті рішення господарського суду Тернопільської області від 03.09.2014 року в справі №921/758/14-г/1 - залишити без змін.

4. Стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3, АДРЕСА_1, (код НОМЕР_1) на користь суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4, АДРЕСА_2, (код НОМЕР_2) - 913,50 грн. (девятсот тринадцять гривень пятдесят копійок) у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

5. Місцевому господарському суду видати відповідний наказ в порядку ст.116 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 19.01.2015 р.

Головуючий-суддя Бойко С.М.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Якімець Г.Г