КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р. Справа№ 910/14950/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: Козлюк З.Р. - за дов.

від відповідача: Ханович К.В. - за дов.

Голуб`ятникова Ю.А. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2014

у справі № 910/14950/14

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз»

до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»

про стягнення 25 833,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (далі, відповідач або Банк) про стягнення 25 833,12 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе договірних зобов'язань за Договором про приймання та переказ платежів від фізичних осіб за спожитий природний газ від 01.03.2011 прийняті від населення грошові кошти за спожитий природний газ по Головному підприємству ПАТ «Волиньгаз» та філії ПАТ «Волиньгаз» Володимир-Волинського УГГ не перерахував в подальшому на поточні рахунки клієнта (позивача) зі спеціальним режимом використання, що за розрахунком позивача складає 25 328,89 грн.; також, за прострочення перерахунку позивач на підставі пункту 6.1. Договору нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в сумі 504,23 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2014 у справі № 910/14950/14 у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем було пропущено встановлений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» строк для пред'явлення кредиторських вимог до Банку, оскільки позивач звернувся з даною позовною заявою до суду 17.07.2014 року (про що свідчить штемпель установи зв'язку на конверті, в якому позовна заява надійшла до суду), тобто після прийняття рішення щодо запровадження тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03.03.2014 по 02.06.2014 та після спливу 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду, публікація про що була здійснена 14.06.2014.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2014 у справі № 910/14950/14 повністю та прийняти нове рішення , яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» про стягнення 25 833,12 грн. з Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції були не повністю з'ясовані обставини, що мають істотне значення для справи, а рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач у апеляційній скарзі зазначив, що Банк не виконав взяті на себе зобов'язання за Договором про приймання та переказ платежів від фізичних осіб за спожитий природний газ від 01.03.2011, в результаті чого у нього виникла заборгованість перед скаржником у розмірі 25 328,89 грн. Також, апелянт зазначив, що ним не було пропущено строк заявлення кредиторських вимог до Банку.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2014 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 09.12.2014.

У судове засідання, призначене на 09.12.2014, представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судовому засіданні подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2014 - без змін. Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що позивач є кредитором банку, на якого поширюються обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому його вимоги від часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації не можуть бути задоволені. Відповідач наголошує на тому, що після запровадження у Банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації Банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку з дотриманням принципів черговості. Водночас, Банк зазначає, що у встановлений вказаним законом строк, до 14.07.2014, позивач не скористався своїм правом та не звернувся до Уповноваженої особи з вимогою про включення його до реєстру кредиторів, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також, представник відповідача подав у судовому засіданні 09.12.2014 клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2014 продовжено строк вирішення спору у справі, у зв'язку з неявкою представника позивача розгляд справи відкладено на 20.01.2015.

Представник позивача у судових засіданнях підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду скасувати, позовні вимоги задовольнити повністю.

Представники відповідача у судових засіданнях заперечували проти доводів, викладених позивачем у апеляційній скарзі, просили у її задоволенні відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши у судових засіданнях апеляційну скаргу та відзив на неї, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила наступне.

01.03.2011 між ПАТ «Брокбізнесбанк» (Банк) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» (Клієнт) укладений Договір про приймання та переказ платежів від фізичних осіб за спожитий природний газ (далі, Договір) (том 1, а.с. 13-19), за умовами якого Клієнт доручає, а Банк зобов'язується на умовах та в порядку, що встановлений цим Договором, здійснювати приймання платежів, що надходять за спожитий природний газ від фізичних осіб (далі, Платники) з використанням прибуткових касових документів, відповідно до вимог нормативних документів Національного Банку України, що регламентують порядок проведення касових операцій установами банків, в тому числі через каси своїх структурних підрозділів, філій (далі - відділень) і перераховувати ці кошти на поточні рахунки клієнта зі спеціальним режимом використання, що відкриті відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 247 від 26.03.2008 (пункт 1.1. Договору).

Згідно пункту 1.2. Договору на виконання його умов Банк зобов'язується здійснювати прийом платежів на користь клієнта та перераховувати в подальшому готівкові кошти, отримані від населення за спожитий природний газ на поточні рахунки клієнта зі спеціальним режимом використання, що наведені в додатку № 3 до даного договору.

Відповідно до пункту 2.6. Договору в строк не пізніше 2 банківських днів з дня здійснення платником платежу на користь Клієнта, Банк перераховує грошові кошти Клієнту на його поточний рахунок зі спеціальним режимом використання у відповідності з його банківськими реквізитами, вказаними в пункті 1.2. цього договору.

Згідно пунктів 2.7., 2.8. Договору Банк надає Клієнту інформацію про прийняті платежі у відповідності з розділом 4. Протягом 3 банківських днів з дня отримання реєстру Клієнт зобов'язаний звірити суми надходжень, що перераховані Банком, з даними реєстру прийнятих платежів, та у випадку виявлення розбіжностей, письмово повідомити про це Банк, який в свою чергу здійснює внутрішню перевірку та письмово повідомляє Клієнта щодо її результатів протягом 5 банківських днів від дня отримання письмового повідомлення від Клієнта.

Договір набуває чинності з дати його укладення сторонами і діє протягом року з дати підписання цього договору. Якщо сторони за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору не ініціювали розірвання цього договору, то строк дії цього договору продовжується на кожен наступний рік на тих самих умовах (пункт 10.1. Договору).

Даний Договір є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

Додатком № 3 до Договору сторони погодили перелік поточних рахунків в національній валюті зі спеціальним режимом використання, відкритих у філії - Волинське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 247 від 26.03.2008.

Як зазначає позивач, Банк не виконав взяті на себе за Договором зобов'язання щодо перерахування коштів за прийняті платежі від населення за природний газ, в результаті чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 25 328,89 грн.:

- ПАТ «Волиньгаз»: за січень 2014 року - 379,68 грн.;

за лютий 2014 року - 7292,30 грн.

- Філія ПАТ «Волиньгаз» Володимир-Волинське УГГ: за лютий 2014 року - 2 535,81 грн.

- Філія ПАТ «Волиньгаз» Володимир-Волинське УГГ смт. Локачі: за лютий 2014 року - 15 121,10 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 07.03.2014 № 451/06-06 (том 1, а.с. 20), якою просив виконати взяті на себе договірні зобов'язання та здійснити перерахування на рахунок позивача прийнятих від населення грошових коштів за спожитий природний газ відповідно до пункту 2.6. Договору.

У відповідь на зазначену претензію банк надіслав лист від 21.03.2014 № 2703/005-04 (том 1, а.с. 21), яким повідомив, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 28.02.2014 № 107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.02.2014 прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03.03.2014 по 02.06.2014.

22.05.2014 позивач звернувся до відповідача листом № 971/06-06 (том 1, а.с. 22) з проханням надати інформацію та повідомити загальну суму коштів, отриманих від абонентів споживачів природного газу, які здійснювали розрахунки за спожитий природний газ через Банк.

У відповідь на вказаний лист Банк надав відповідь від 02.06.2014 № 6322/010-02 (том 1, а.с. 23), де зазначив, що станом на 22.05.2014 загальна заборгованість по прийнятим, але не перерахованим платежам від населення за спожитий природний газ становить:

- ПАТ «Волиньгаз» (м. Луцьк) - 7 292,30 грн.

- Філія ПАТ «Волиньгаз» Володимир-Волинське УГГ - 2 535,81 грн.

- Філія ПАТ «Волиньгаз» Володимир-Волинське УГГ смт. Локачі - 15 121,10 грн.

Тобто, матеріалами справи підтверджується наявність під час дії процедури тимчасової адміністрації в Банку його заборгованості по прийнятим, але не перерахованим Клієнту платежам у розмірі 24 949,21 грн. (7 292,30 грн. + 2 535,81 грн. + 15 121,10 грн.). Водночас, належних та допустимих доказів на підтвердження існування у Банку заборгованості перед Клієнтом за січень 2014 року у розмірі 379,68 грн. матеріали справи не містять.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 11.06.2014 № 45 про початок здійснення процедури ліквідації Банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку.

Відомості про ліквідацію Банку опубліковано в газетах «Урядовий кур'єр» № 106 (5235) від 14.06.2014 та «Голос України» № 113 (5863) від 14.06.2014.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 179 Господарського кодексу України зобов'язанням (у томі числі господарським) є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк (статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України). У відповідності до статей 525, 615 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору та від зобов'язання не допускається.

За своєю правовою природою Договір про приймання та переказ платежів від фізичних осіб за спожитий природний газ від 01.03.2011 є договором банківського рахунка.

Частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до частини 3 статті 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до пункту 1.15. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі, Інструкція), затвердженої Постановою Правління НБУ від 21 січня 2004 року № 22, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976, доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України.

Відповідно до пункту 7.1.2. статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до пункту 2.1. Договору Банк здійснює приймання платежів, вказаних у пункті 1.1. Договору, в приміщеннях Банку і Відділень у робочі дні протягом операційного часу.

Пунктом 8.1. статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 2.19. вищезазначеної Інструкції встановлено, що розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня. Банк і клієнт мають право, ураховуючи встановлені законодавством строки проведення переказу, передбачити в договорі банківського рахунку інші, ніж встановлені в абзаці першому цього пункту, строки виконання розрахункових документів клієнта. Порядок виконання таких документів визначається договором між банком і клієнтом та внутрішніми правилами банку.

Так, пунктом 2.6. Договору визначено, що в строк не пізніше 2 банківських днів з дня здійснення Платником платежу на користь Клієнта, Банк перераховує грошові кошти Клієнту на його поточний рахунок зі спеціальним режимом використання у відповідності з його банківськими реквізитами, вказаними в пункті 1.2. цього договору.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки (стаття 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Згідно статті 1066 Цивільного кодексу України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

У відповідності до частини 1 статті 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму». Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми (частина 2 статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Посилання відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог на те, що після запровадження у Банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації Банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» спеціальному порядку з дотриманням принципів черговості колегією суддів у даному випадку до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Так, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У відповідності до статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі, Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до пункту 16 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Так, як уже зазначалося вище, на підставі постанови Правління Національного банку України від 28.02.2014 № 107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду 28.02.2014 прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в Банку. Тимчасову адміністрацію в Банку запроваджено строком на три місяця з 03.03.2014 по 02.06.2014.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначені наслідки запровадження у Банку тимчасової адміністрації.

Згідно частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників банку та інших кредиторів банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це зможе призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Водночас, відповідно до пункту 3 частини 2 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Таким чином, норми частини 2 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» прямо надають право Уповноваженій особі Фонду на тимчасову адміністрацію продовжувати виконання будь-яких банківських операцій.

Поруч із цим, обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо заборони здійснення задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку під час тимчасової адміністрації згідно частини 6 вказаної статті не поширюються на зобов'язання банку з виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Враховуючи зазначене, жодна норма Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також будь-яка норма іншого акту законодавства не пов'язує введення згідно з Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в неплатоспроможному банку процедури тимчасової адміністрації з припиненням операційної та іншої діяльності такого банку, у тому числі з припиненням зобов'язань такого банку по укладеним ним з іншими особами (клієнтами) договорами на надання кредиту, банківського обслуговування тощо. Також, законодавством України не обмежено право розпорядження коштами на рахунках в неплатоспроможному банку, які надійшли на рахунки і зараховані на ці рахунки клієнта неплатоспроможного банку під час процедур тимчасової адміністрації та ліквідації такого банку.

Доводи відповідача стосовно того, що позивачем було пропущено встановлений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 30-ти денний строк для пред'явлення кредиторських вимог до Банку після початку здійснення процедури ліквідації Банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку (з 14.06.2014) колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки претензія, якою Клієнт просив Банк виконати взяті на себе договірні зобов'язання та здійснити перерахування на рахунок позивача прийнятих від населення грошових коштів за спожитий природний газ відповідно до пункту 2.6. Договору була заявлена позивачем ще 07.03.2014, тобто у період дії в Банку тимчасової адміністрації.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відмова Банку від зарахування грошових коштів на рахунки клієнтів в неплатоспроможному банку під час процедури його тимчасової адміністрації є одночасно відмовою клієнту банку в розпорядженні цими коштами та суперечить суті і змісту як цивільного законодавства в цілому, так і безпосередньо Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За таких обставин колегія суддів вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 24 949,21 грн. заборгованості по прийнятим, але не перерахованим Клієнту платежам обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, а відтак такими, що підлягають задоволенню. Водночас, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Банку заборгованості перед Клієнтом за січень 2014 року у розмірі 379,68 грн. відмовлено з підстав відсутності доказів на підтвердження існування даної заборгованості.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на підставі пункту 6.1. Договору пеню у розмірі 504,23 грн.

Колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог скаржника у частині стягнення з відповідача пені у розмірі 504,23 грн., оскільки відповідно до пункту 3 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно було застосовано до спірних правовідносин відповідні норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що призвело до прийняття неправильного рішення у справі.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у сумі 24 949,21 грн.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2014 у справі № 910/14950/14 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2014 у справі № 910/14950/14 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (03057, м. Київ, проспект Перемоги, 41; ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» (43000, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Франка, буд.12; ) заборгованість у розмірі 24 949 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот сорок дев'ять) грн. 21 коп. на розрахунковий рахунок зі спеціальним режимом використання № 54 () у філії - Волинське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» м. Луцьк, МФО 303398, Одержувач коштів - Публічне акціонерне товариство «Волиньгаз».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (03057, м. Київ, проспект Перемоги, 41; ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» (43000, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Франка, буд.12; ) на розрахунковий рахунок Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» № 7002 в ПАТ КБ «Надра», м. Київ, МФО 380764, , 1 764 (одну тисячу сімсот шістдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 882,24 (вісімсот вісімдесят дві) грн. 24 коп. за подання до суду апеляційної скарги.

Видати наказ. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи № 910/14950/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко