УХВАЛА

Справа № 910/6490/14 12.01.15
За заявою Державного підприємства «Вугілля України» про відстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 16.06.2014 у справі №910/6490/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк»

до Державного підприємства «Вугілля України»

про стягнення 45225058,68 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Дубров Д.Г. (представник за довіреністю);

від відповідача (заявника) - Андрусенко Ю.С. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.06.2014 у справі №910/6490/14 позов Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» (Позивач) до Державного підприємства «Вугілля України» (Відповідач) задоволено та стягнуто 42087945 грн. 21 коп. процентів, 3137113 грн. 47 коп. пені, а також 73080 грн. судового збору.

Одночасно судом було відстрочено виконання рішення на шість місяців до 16.12.2014.

Рішення оскаржувалась в апеляційному порядку та постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2014 було залишено без змін. На виконання рішення, з урахуванням строку його відстрочки, судом було видано відповідний наказ.

Через відділ діловодства суду від Відповідача надійшла заява про подальшу відстрочку виконання рішення у даній справі строком на 3 роки та ухвалою суду від 26.12.2014 розгляд заяви було призначено на 12.01.2015.

Дослідивши матеріали справи та подану заяву, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини та об'єктивно оцінивши надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 45 ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим кодексом та Законом України «Про виконавче провадження».

Разом з цим, господарський суд на підставі ст. 121 ГПК України, має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Під відстрочкою, зокрема, розуміється відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом (п. 7.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

Як убачається з наведеного Відповідачем обґрунтування поданої заяви про відстрочку виконання рішення, він має намір та бажання виконати рішення суду в добровільному порядку, але неспроможний відразу виконати рішення в повному обсязі.

Підставами для відстрочки виконання рішення Відповідач вважає те, що за результатами діяльності у 2013 - 2014 роках Відповідачем були понесені збитки, що підтверджується відповідними фінансовими звітами, натомість діяльність Позивача є прибутковою (офіційно оприлюднені відомості), а отже матеріальні інтереси Позивача при відстрочці виконання рішення не постраждають.

Також Відповідач вказує на своє створення Мінпалива та енергетики України з метою, в першу чергу, регулювання балансу ринку енергоносіїв, а не з метою отримання прибутку, при цьому вугілля Відповідача видобутку Донецького вугільного басейну, поставки якого значно ускладнились у зв'язку з АТО на сході України, тому на думку Відповідача виконання даного рішення через складний стан на підприємстві зупинить його роботу взагалі. Натомість Відповідач вказує що Позивач є виключно фінансовою організацією, яка має на меті отримання прибутку, тому може зачекати виконання рішення.

Окрім того, Відповідач вказує на свою виключну важливість для держави, що підтверджується скасуванням наказу про план дій по ліквідації Відповідач, та натомість наявністю плану заходів по подоланню кризи на підприємстві, погашенню боргів та розвитку вугільної галузі України, в чому Відповідач, як виконавець, відіграє ключову роль.

Також Відповідач вказує на наявність судових рішень, якими відстрочено виконання боржниками перед Відповідачем боргових зобов'язань на значний строк, що також ускладнює його фінансове становище, натомість Позивач отримав наказ про стягнення коштів з Відповідача в межах даної справи, чим сторони поставлені в становища різного захисту їх майнових прав.

Все вищенаведене в цілому, та за умови негайного примусового виконання рішення суду у даній справі, на думку Відповідача може призвести до його неспроможності виконати зобов'язання перед всіма кредиторами, в тому числі і перед Позивачем на підставі даного рішення суду.

Проте з такими обґрунтуваннями заяви Відповідача суд не погоджується, оскільки більша кількість всіх вищеописаних аргументів все наводилась Відповідачем та була прийнята до уваги судом при надання відстрочки минулого разу.

При цьому, в розумінні ст. 121 ГПК України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення тощо (п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

Отже суд зазначає, що з більшості наведених Відповідачем аргументів виконання рішення вже відстрочувалося, доказів вжиття ефективних заходів для виконання рішення за цей час відстрочки Відповідачем не надано, наявності нових виключних конкретних обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим Відповідачем перед судом не доведено, так само не надано доказів загрози банкрутства, відсутності коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, а отже не доведено наявність виключних конкретних обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Суд також враховує матеріальні інтереси сторін, та зокрема недоведеність критичного майнового стану Відповідача, та натомість ту обставину, що Позивач вже надавав згоду на очікування виконання рішення суду, натомість на даний час Позивач наполягає на захисті його майнового інтересу щодо отримання коштів від Відповідача, які той не перераховує, та ефективних заходів для накопичення грошової маси і погашення заборгованості перед Позивачем не вживає.

Відтак, з огляду на все наведене та врахувавши майнові інтереси обох сторін, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви Відповідача та відмовляє в її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 86, 121 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Державного підприємства «Вугілля України» про відстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 16.06.2014 у справі №910/6490/14 строком на 3 роки відмовити.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя Р.Б. Сташків