КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"21" січня 2015 р. Справа №911/3806/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Гарник Л.Л.

Верховця А.А.

при секретарі судового засідання Волошиній З.В.

та представників:

від ліквідатора: Усенко А.І. (за дов. від 08.12.2014);

від ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві: не з'явилися;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві

на постанову господарського суду Київської області від 29.09.2014

у справі № 911/3806/14 (суддя - Скутельник П.Ф.)

за заявою голови ліквідаційної комісії Товариства з обмеженою відповідальністю "Тігма ЛТД"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Київської області від 29.09.2014 у справі № 911/3806/14 визнано банкрутом - ТОВ "Тігма ЛТД" та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Гонзаря Ігоря Олександровича та ін.

Не погодившись з вказаною постановою суду першої інстанції, Державна податкова інспекція у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 03.11.2014 №8309/9/26-55-10-02, в якій просить вказану постанову господарського суду Київської області від 29.09.2014 у даній справі скасувати, провадження у справі припинити

В обґрунтування апеляційної скарги ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві посилається на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2014 у даній справі прийнято до провадження апеляційну скаргу ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на постанову господарського суду Київської області від 29.09.2014 у даній справі та призначено розгляд вказаної апеляційної скарги на 17.12.2014.

У зв'язку з перебуванням судді Пантелієнка В.О. у відпустці, за розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі № 911/3806/14 у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Верховець А.А., Гарник Л.Л. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 розгляд справи відкладено на 21.01.2015.

19.01.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від ліквідатора надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову - без змін.

21.01.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від апелянта надійшло пояснення по справі з додатком (довідка), з якого вбачається, що станом на 27.10.2014 у банкрута відсутній податковий борг перед ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Представник апелянта, в судове засідання апеляційної інстанції 21.01.2015 не з'явився, хоча був належним чином повідомлений, представник ліквідатора - проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційне провадження у справі припинити, посилаючись на ст. 91 ГПК України.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності апелянта, за наявними у справі матеріалами.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, ГПК України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Враховуючи те, що у справах про банкрутство, окрім судових рішень у формі ухвал, в одному випадку, у разі визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, виноситься постанова, оскарження такої постанови відбувається з урахуванням особливостей, передбачених Законом про банкрутство.

Відтак, в силу особливостей справи про банкрутство (ст. 4-1 ГПК України), коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство, діючим законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діяла з 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Згідно зі ст. ст. 4, 43 ГПК України судове рішення є законним та обґрунтованим лише у випадку всебічного повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Київської області від 05.09.2014 прийнято заяву голови ліквідаційної комісії ТОВ "ТІГМА ЛТД" до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.09.2014 за заявою голови ліквідаційної комісії ТОВ "ТІГМА ЛТД" порушено провадження у даній справі про банкрутство ТОВ "ТІГМА ЛТД".

Оскаржуваною постановою господарського суду Київської області від 29.09.2014 у справі № 911/3806/14 визнано банкрутом - ТОВ "Тігма ЛТД" та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Гонзаря Ігоря Олександровича та ін.

Нормами ст. 91 ГПК України передбачено, що сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

У відповідності до ст. 1 Закону, учасниками у справі про банкрутство є сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство. Як встановлено статтею 1 Закону, сторонами у справі про банкрутство є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів) та боржник (банкрут).

Цією статтею також визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Особливості та порядок заявлення кредиторами претензій до боржника, що ліквідується в порядку ст. 95 Закону, визначені положеннями ч. 3 ст. 95 Закону, які передбачають, що кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом, на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу.

Отже, у справі про банкрутство боржника, що ліквідується власником (в порядку ст. 95 Закону ), особа може набути статусу кредитора - сторони у справі про банкрутство, лише після прийняття постанови про визнання банкрутом та у разі звернення із кредиторськими вимогами до боржника.

У зв'язку з наведеним, органи державної податкової служби та інші державні органи є кредиторами неплатоспроможних боржників, якщо вони мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, що узгоджується з нормою ч. 1 ст. 210 Господарського кодексу України. Однак, вказана норма не встановлює автоматичного визнання цих органів кредиторами у всіх справах про банкрутство.

В матеріалах справи не міститься доказів звернення податкового органу до суду першої інстанції з заявою про визнання кредиторських вимог у даній справі, а також відсутня наявність порушення прав апелянта на здійснення податкової перевірки боржника платника податків. Представник ліквідатора у судовому засіданні 21.01.2015 на запитання суду пояснила, що банкрут не має боргів перед бюджетом, у тому числі податкових боргів. Крім того, як вже було зазначено вище, самим апелянтом було надано до суду довідку від 28.10.2014, з якої вбачається, що станом на 27.10.2014 у банкрута відсутній податковий борг перед ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

В апеляційній скарзі апелянт також жодним чином не посилається на наявність у боржника заборгованості по сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), відповідно, будь-яких майнових (грошових) претензій до боржника.

Отже, враховуючи викладені обставини та аналіз норм законодавства, судовою колегією встановлено, що ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві не зверталось до суду із кредиторськими вимогами до боржника, оскільки боржник не має податкового боргу перед апелянтом. Крім того, про початок самоліквідації та порушення справи про банкрутство апелянт був завчасно та в установленому порядку повідомлений, скарг на дії ліквідатора від учасників процесу та, безпосередньо, від податкової інспекції до суду не надходило. Доказів того, що господарський суд першої інстанції при прийнятті оскарженого судового акту вирішив питання про права та обов'язки ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, останнім також не надано, отже, право, визначене у ст. 91 ГПК України, на подання апеляційної скарги на оскаржувану постанову місцевого господарського суду, у даному випадку, у відповідного податкового органу було відсутнє.

Скаржник - ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві не набув статусу ані кредитора у справі, ані учасника провадження у даній справі.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" від 17.05.2011 № 7, з метою забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про перегляд судових рішень в апеляційному порядку господарським судам України роз'яснено, що, у разі помилкового порушення апеляційного провадження, зокрема за апеляційною скаргою поданою особою, яка не мала права її подавати, господарський суд апеляційної інстанції припиняє таке провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» перелік підстав припинення провадження у справі (стаття 80 ГПК) та залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 5-2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" від 17.05.2011 № 7 у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягала поверненню з передбачених ГПК України підстав), повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Доводи скаржника про порушення його права на проведення перевірки не приймаються колегією суддів. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено вище, господарський суд повідомляв відповідний податковий орган і про порушення провадження по даній справі про банкрутство, надсилавши йому копію цього процесуального документу суду у даній справі, однак, податковий орган не скористався своїм правом на участь у справі. Не містять матеріали справи і доказів того, що податковим органом з моменту порушення провадження по справі про банкрутство і до визнання боржника банкрутом вчинялись дії, направлені на проведення перевірки, згідно приписів Податкового кодексу України, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі. Крім того, в апеляційні скарзі апелянт лише цитує положення Податкового кодексу України та посилається на обов'язковість проведення перевірки, не визначаючи при цьому причини не проведення такої перевірки під час процедур банкрутства.

В даному випадку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, у зв'язку з припиненням платника податків органи державної податкової служби розпочинають та проводять процедури, передбачені цим розділом, у разі одержання хоча б одного з таких документів (відомостей): заяви за ф. N 8-ОПП від платника податків, поданої згідно з пунктом 11.2-11.4 цього розділу; відомостей державного реєстратора про внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи; відомостей з Єдиного державного реєстру чи ЄДРПОУ, повідомлення органу державної реєстрації про закриття відокремленого підрозділу; судових рішень або відомостей з Єдиного державного реєстру, іншої інформації щодо прийняття судом рішень про порушення провадження у справі про банкрутство чи визнання банкрутом платника податків, порушення справи або прийняття рішення судом про припинення юридичної особи, визнання недійсною державної реєстрації чи установчих документів платника податків, зміну мети установи, реорганізацію платника податків (п. 11.5).

Факт направлення відповідному податковому органу ухвали господарського суд Київської області від 05.09.2014 про порушення провадження у даній справі про банкрутство боржника та направлення заяви про припинення платника податку (форма № 8-ОПП) підтверджений матеріалами справи.

До матеріалів справи було подано копію витягу з ЄДРПОУ від 18.06.2014, з якого вбачається, що Товариствоо з обмеженою відповідальністю "Тігма ЛТД" станом на 18.06.2014 перебуває в стані припинення.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на вищевикладене, на те, що ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві не набуло статусу учасника провадження у даній справі про банкрутство, права апелянта оскаржуваною постановою не порушені, питання про права і обов'язки апелянта стосовно сторін у справі судом першої інстанції в даному випадку не вирішувались, апелянт не має права на оскарження прийнятої судом першої інстанції постанови від 29.09.2014 у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що провадження за апеляційною скаргою ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві має бути припинено.

Керуючись ст. ст. 4-1, 4-7, 32-34, 43, п. 1 ч. 1 ст. 80, 86, 99 ГПК України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Київський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Припинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на постанову господарського суду Київської області від 29.09.2014 у справі № 911/3806/14.

2. Матеріали справи № 911/3806/14 повернути до господарського суду Київської області для подальшого розгляду.

Ухвала Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ГПК України.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді Л.Л. Гарник

А.А. Верховець