ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 р. Справа № 923/824/14

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Короткій Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до: Дочірнього підприємства "Теплотехсервіс" Закритого акціонерного товариства "Теплотехніка", м.Херсон

про стягнення 43 646 грн. 79 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Ященко Р.Ю., представник за дорученням № 14-135 від 13.05.2014р.;

від відповідача - Петренко Н.О., представник за дорученням від 23.06.2014р.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Херсонської області до Дочірнього підприємства "Теплотехсервіс" Закритого акціонерного товариства "Теплотехніка" про стягнення 43 646 грн. 79 коп.

Справа була порушена ухвалою суду від 10 червня 2014 року та прийнята до свого провадження суддею Ємленіновою З.І.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 08 липня 2014р. позовні вимоги задоволено частково, звільнено відповідача від сплати пені в розмірі 28243,88 грн.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду від 08.07.2014р. ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.10.2014р. апеляційну скаргу залишено без задоволення, рішення господарського суду від 08.07.2014р. залишено без змін.

29 жовтня 2014 року на виконання рішення суду від 08.07.2014р. видано наказ.

Не погоджуючись з постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.10.2014р. ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.12.2014р. касаційну скаргу задоволено частково, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.10.2014р та рішення господарського суду від 08.07.2014р. скасовано, а справу передано на новий розгляд.

Розпорядженням господарського суду Херсонської області № 315 від 19.12.2014р. та відповідно до повторного автоматизованого розподілу справ, справу передано до провадження судді Литвинової В.В.

В засіданні суду позивач позовні вимоги в частині стягнення 28 243,88 грн. пені підтримав в повному розмірі.

У відзиві на позовну заяву відповідач звертає увагу на той факт, що предметом позову є стягнення інфляції, 3% річних та пені, відповідно основна сума заборгованості відповідачем погашена, при цьому максимальний строк прострочки становить 60 днів, а в більшості випадків прострочка не сягала й календарного місяця. Таким чином, просить суд зменшити розмір пені до мінімально можливого розміру.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, що прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в:

Між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (позивач) та дочірнім підприємством "Теплотехсервіс" закритого акціонерного товариства "Теплотехніка" (відповідач) 28 грудня 2012 року укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/2711-БО-33.

За умовами пунктів 1.1, 1.2 вищезазначеного договору позивач зобов'язався поставити відповідачу в 2013 році природний газ в узгоджених сторонами обсягах виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а відповідач, як покупець, зобов'язався прийняти і оплатити газ відповідно до узгодженого договором порядку.

Пунктом 6.1 договору купівлі-продажу від 28.12.2012 року встановлено, що розрахунки за газ покупець здійснює шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Матеріалами справи підтверджується, що за договором купівлі-продажу від 28.12.2012 року позивач протягом січня-грудня 2013 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 724 571 грн.41 коп., що підтверджується наданими до матеріалів справи підписаними сторонами актами приймання-передачі і не заперечується представником відповідача.

Розрахунок за отриманий газ відповідач здійснив повністю, але з незначним порушенням строків, передбачених пунктами 6.1 договору.

Оскільки між сторонами по справі склались господарські правовідносини, то судом застосовані положення Господарського кодексу України, як спеціального акту законодавства, який регулює правовідношення у господарській сфері.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать (абзац 3 ч. 1 ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (далі - Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вищезгаданого Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічна норма міститься в п. 2 ст. 343 ГК України.

Враховуючи ці норми, сторонами узгоджено пунктом 7.2 договору купівлі - продажу природного газу № 13/2711-БО-33 від 28.12.2012р., що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пені від суми пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З урахуванням порушення відповідачем умов договору, а саме строків проведення розрахунків, урегульованих пунктом 6.1 означеного договору, відповідачу, з урахуванням пункту 7.2 договору купівлі - продажу природного газу № 13/2711-БО-33 від 28.12.2012 р., позивачем нараховано пеню у розмірі 35 304 грн. 88 коп.

Згідно з вимогами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Через несвоєчасне виконання зобов'язань позивачем нараховані відповідачу 3% річних у сумі 7 247 грн. 91 коп. та інфляційні витрати у сумі 1 094 грн. 00 коп. відповідно до розрахунку (а.с.29-34), у зв'язку з чим суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, приписами статей 534, 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України, а також статтями 229-234 Господарського кодексу України. З урахуванням приписів частини другої статті 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто прострочення у виконанні зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й серед іншого інфляційні нарахування, що обраховуються як добуток від суми основного боргу на індекс інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. інфляційні нарахування входять до складу грошового зобов'язання. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць; відтак прострочення платежу за період часу, менший за місяць, не тягне за собою інфляційних нарахувань.

Поряд з цим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд відхиляє клопотання позивача (а.с.69) про зменшення розміру пені до мінімально можливого, оскільки, на думку суду, позивачем доведено, що нарахована ним неустойка не є надмірною і співвідноситься із наслідками порушення зобов'язання, а випадок щодо зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, який порушив зобов'язання, не є винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причин неналежного виконання зобов'язання. Матеріалами справи підтверджується, що прострочка виконання обов'язків по розрахунках була незначною, але, згідно приписів ст.617 ЦК України, відсутність у відповідача необхідних грошових коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 35 304 грн. 88 коп., 3 % річних у розмірі 7 247 грн. 91 коп. та інфляційних у розмірі 1 094 грн. 00 коп., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивачу на підставі ст.49 ГПК України відшкодовуються судові витрати за рахунок відповідача.

На підставі вищезазначених норм права та керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2.Стягнути з Дочірнього підприємства "Теплотехсервіс" Закритого акціонерного товариства "Теплотехніка" (73008, м.Херсон, провулок Смоленський, 2-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, , р/р 1 в АТ "Ощадбанк", код банку 300465, код ЄДРПОУ банку 00032129) пеню у розмірі 35 304 грн. 88 коп., 7 247 грн. 91 коп. 3% річних, інфляційні втрати у розмірі 1 094 грн. 00 коп., в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 827 грн. 00 коп.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.01.2015р.

Суддя В.В.Литвинова