ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2015 року Справа № 904/8389/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді : Бахмат Р. М. (доповідача),

суддів: Євстигнеєва О.С., Кощеєва І.М.

секретар судового засідання : Назаренко С.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Гичко М.В.-представник, довіреність б/н від 05.11.2014р.

від відповідача: представник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "БІОСЕНС» м. Київ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2014р. у справі № 904/8389/14

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю " БІОСЕНС" м. Київ

до: Державної установи «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України» м. Дніпропетровськ

про стягнення 1 117 679,18 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Дніпропетровської обл. від 18.11.2014 р. у справі № 904/8389/14, яке підписано 24.10.14 р. і оформлено відповідно до вимог ст. 84 ГПК України (суддя Кеся Н.Б.), частково задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю " БІОСЕНС» м. Київ до Державної установи «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України» м. Дніпропетровськ про стягнення 1 117 679,18 грн.

Вказаним рішенням стягнуто з Державної установи "Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України" м. Дніпропетровськ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІОСЕНС" м. Київ основну суму боргу у розмірі 970 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 19 400,36 грн.

В частині позовних вимог про стягнення 124160,00 грн. втрат від інфляції та 23519,18 грн. 3% річних від простроченої суми відмовлено.

05.12.2014 р. на примусове виконання рішення видано наказ.

Позивач не погодився з вказаним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні 124 160,00 грн. втрат від інфляції та 23 519,18 грн. 3 % річних від простроченої суми та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути ці суми з відповідача на користь позивача та судові витрати у цій частині. В решті позовних вимог рішення залишити без змін.

Скаржник вважає рішення необґрунтованим та незаконним у цій частині, з огляду на наступне.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у відповідача відсутнє бюджетне фінансування витрат на суму позову за договором № 29/10 про закупівлю товарів за державні кошти від 07.11.2013 р., тому відсутні підстави для відповідальності відповідача за невиконання грошових зобов'язань у встановлені строки.

Позивач вважає, що відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 617 ЦК України особа. яка порушила зобов'язання звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Така ж норма міститься і у ст. 218 ГК України.

Крім того, скаржник вказує,що, виходячи із положень п.1.4 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14, нездійснення Головним управлінням Державної казначейської служби у Полтавській області перерахування коштів у розмірі 97 000 грн. на розрахунковий рахунок банку, який обслуговує ТОВ «Біосенс», у зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем, не звільняє відповідача як боржника за договором № 29/10 від 07.11.2013 р. від відповідальності за невиконання зобов'язання сплатити кошти за поставлений йому позивачем товар.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання не явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні. Неявка представника відповідача не перешкоджає перегляду справи за наявними в ній доказами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, який був присутній у судовому засіданні, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "БІОСЕНС" (Постачальник) та Державною установою "Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України" (Замовник) укладений договір № 29/10 про закупівлю товарів за державні кошти від 07.11.2013 р.

Відповідно п.1.1 договору Постачальник зобов'язався у 2013 році поставити Замовникові товар, зазначений у Специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору, а Замовник зобов'язався прийняти і оплатити товар.

Найменування товару: устаткування радіологічне, електромедичне та електротерапевтичне устаткування: лот 1 Система діагностична ультразвукова експертного класу код 26.60.1; кількість товару - 1, згідно зі Специфікацією (Додаток №1) (п.1.2 Договору).

Ціна цього договору становить: 970 000,00 грн., в т.ч ПДВ 900,00 грн. (п.3.1 Договору).

Згідно п.4.1 розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником товарів на підставі накладних, з відстрочкою платежу до 20 календарних днів з дня поставки товару. Платіжні зобов'язання замовника за даним Договором виникають після поставки товару.

Пунктом 4.4 договору сторони передбачили, що оплата товару здійснюється у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань.

Відповідно до п.п 6.1.1. договору відповідач взяв на себе зобов'язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар, а позивач своєчасно та у повному обсязі отримати плату за поставлений товар ( п.6.4.1. договору).

Строк поставки товару - з моменту підписання договору до 31.12.2013 року (п.5.1 Договору).

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до 31.12.2013 року, проте в будь-якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань (п.10.1 Договору).

В грудні 2013 року Постачальник здійснив поставку Товару - система діагностична ультразвукова експертного класу на суму 970 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 37 від 04.12.2013 р., додатком до видаткової накладної № 37 від 04.12.2013 р. та довіреністю № 297 від 03.12.2013 р. на отримання ТМЦ (а.с.46-48). Накладні мають підписи з боку Позивача та Відповідача та скріплені печатками обох підприємств. В матеріалах справи наявні: копія акту приймання-передачі від 04.12.13р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "БІОСЕНС" Державній установі "Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України" вищевказаного медичного устаткування, а також акт введення в експлуатацію медичного устаткування від 10.12.13р., з підписами та відбитками печатки підприємств з обох сторін (а.с.49, 50).

Позивач виставив для оплати рахунок-фактуру № 47 від 03.12.2013р. на суму 970 000,00 грн. (а.с. 45).

Відповідачем взяті на себе зобов'язання в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару не виконані, у зв'язку із чим у останнього виникла основна заборгованість перед позивачем у розмірі 970 000,00 грн.

Актом звірки розрахунків станом на 01.04.2014р. (а.с.52), який підписано з боку позивача та відповідача, сторонами договору підтверджено заборгованість відповідача перед позивачем на суму 970 000,00 грн.

Сторони у справі є учасниками господарськими відносин, тому відповідно до ч.1 ст.175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом.

Правовідносини сторін ґрунтуються на договорі поставки, який регулюється статтями 264-271 Господарського кодексу України. До відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст.265 ГК України).

Відповідно до ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб

Частинами 1, 2 ст.692 ЦК України передбачено, що Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами 1 і 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; а одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі, стягнення збитків та застосування штрафних санкцій.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства, а також встановлений факт поставки та його несплату в обумовлені договором строки відповідачем, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 970 000,00 грн. основного боргу.

В частині 3% річних в розмірі 23519,18 грн. та інфляційних втрат в розмірі 124160,00 грн. суд першої інстанції відмовив посилаючись на пункт 4.4 договору №29/10 про закупівлю товарів за державні кошти від 07.11.2013р., яким сторонами було узгоджено, що оплата товару здійснюється у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань. Суд вважав, що фактично сторонами було узгоджено, в якому випадку наступає відповідальність Замовника за грошовими зобов'язаннями, а саме - у випадку неперерахування коштів за наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань.

Суд першої інстанції вважав, що оскільки за обставинами справи у відповідача відсутнє бюджетне фінансування витрат на суму позову за договором № 29/10 про закупівлю товарів за державні кошти від 07.11.2013р., тому відсутні підстави для відповідальності відповідача за невиконання грошових зобов'язань у встановлені договором строки.

Частиною 1 ст. 96 ЦК України встановлено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Частиною 1 ст. 167 та ч. 1 ст. 169 ЦК України передбачено, що Держава та територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Згідно ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до приписів ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 625 ЦК України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Зокрема, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав та прострочив виконання грошового зобов'язання, колегія суддів вважає, що позивач керуючись ст. 625 ЦК України правомірно звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми -23519 грн. 18 коп. та 124160 грн. інфляційних витрат.

У пункті 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» вказано, що сплата трьох процентів річних від прострочення суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування коштами, належними до сплати кредиторові.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на вимогу позивача трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 23519 грн. 18 коп. та 124160 грн. інфляційних витрат суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відсутнє бюджетне фінансування витрат на суму за договором №29/10 про закупівлю товарів за державні кошти від 07.11.2013р., а тому дійшов до неправильного висновку, що відсутні підстави для відповідальності відповідача за невиконання грошових зобов'язань у встановлені договором строки.

Відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (п. 5 оглядового листа Вищого господарського суду України «Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду» від 18.02.2013р. №01-06/374/2013).

Аналогічної правової позиції дотримується також Європейський суд з прав людини (справа «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (заява №70297/01), рішення якого визнаються джерелом права в Україні, згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

На підставі викладеного, керуючись статями 103-105, 122 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "БІОСЕНС», м. Київ задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2014 р. у справі № 904/8389/14 скасувати частково, прийняти нове рішення, резолютивну частину якого викласти в наступній редакції:

«Стягнути з Державної установи «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України» (м. Дніпропетровськ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " БІОСЕНС» (м. Київ) суму боргу за договором поставки №29/10 від 07.11.2013 року у сумі 1117679,18 грн.18 коп., що включає: суму основного боргу - 970000 грн. 00 коп.; суму інфляційних втрат -124160 грн. 00 коп.; 3% річних від простроченої суми боргу -23519 грн. 18 коп.»

«Стягнути з Державної установи «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України» (м. Дніпропетровськ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " БІОСЕНС» (м. Київ) судові витрати у сумі 22354 грн.00 коп. та витрати за подачу апеляційної скарги у сумі 11176 грн. 79 коп.»

Припинити стягнення за наказом господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2014р. у справі №904/8389/14

Зобов'язати господарський суд Дніпропетровської області видати накази відповідно до вимог ст.ст.116, 117 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів, з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили, до Вищого Господарського Суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови виготовлено 08.01.2015р.

Головуючий Р.М. Бахмат

Судді О.С. Євстигнеєв

І.М. Кощеєв

З оригіналом згідно.

Помічник судді М.В. Юрченко

08.01.2015р.