ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2015 р.Справа № 922/5472/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків
до Приватного підприємства "Вацикпрон", м. Харків
про стягнення 34419,70 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з"явився,

відповідача - Мойсеєва І.Ю., довіреність від 06.01.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача розмір одержаного без достатньої правової підстави доходу за період з 01.10.2011 року по 01.10.2014 року за рахунок позивача внаслідок несплати орендної плати на землю за час використання земельної ділянки загальною площею 0,0042 га по вул. Сумський, 35 без правовстановлюючих документів на землю в розмірі 34419,70 грн. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

13.01.2015 року до суду від представника позивача надійшла заява, в якій він просить суд відкласти розгляд справи у зв'язку з неможливістю представника позивача прибути в судове засідання у зв'язку з участю в іншому судовому процесі у Апеляційному господарському суді.

Суд, дослідивши надану заяву, долучає її до матеріалів справи та відмовляє в її задоволенні, оскільки до заяви представником позивача не додано жодного доказу його участі в іншому судовому процесі (копія ухвали, постанови, судового виклику тощо). Крім того, згідно ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому зі змісту норми цієї статті вбачається, що питання про те, чи перешкоджають певні обставини розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін в судове засідання не з'явились, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. В даному випадку, на думку суду, обставини справи свідчать про наявність у ній матеріалів достатніх для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Також, суд приймає до уваги те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо). Проте, нових доказів представником позивача суду не надано та про можливість їх надання в майбутньому в його заяві про відкладення справи не зазначено.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення", результати розгляду господарським судом заяв (клопотань) учасників судового процесу повинні зазначатися в мотивувальній, а не в резолютивній частині рішення суду, прийнятого по суті справи, за винятком тих випадків, коли суд вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову (статті 67, 68 ГПК), відстрочку або розстрочку виконання рішення (стаття 121 ГПК).

12.01.2015 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні.

Суд, дослідивши наданий відзив та додані до нього документи, долучає їх до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

10.09.2005 року рішенням господарського суду Харківської області у справі № 53/240-05 було задоволено позовні вимоги ПП "Вацикпрон" та визнано дійсним договір купівлі-продажу будівлі загальною площею 21,1 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 35 (сад ім. Т.Г.Шевченка, 2-га черга, дитяче кафе з літнім майданчиком) на земельній ділянці площею 38,00 кв.м., укладений 06 грудня 2003 року між ПП "Вацикпрон" та ТОВ "Боні", а також визнано за ПП "Вацикпрон" право власності на вказаний об'єкт нерухомості, що знаходиться на земельній ділянці площею 38,00 кв.м. Право власності на нерухоме майно було зареєстроване в реєстрі КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", що підтверджується витягом № 9187241 від 06.12.2005 року.

Рішенням Харківської міської ради (XLIV сесія IV скликання) № 256/05 від 23.12.2005 року "Про надання згоди на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" було надано згоду на розробку проектів відведення земельних ділянок наступним юридичним та фізичним особам: 1.56. Приватному підприємству "Вацикрон" площею, орієнтовано 0,0038 га по вул. Сумській, 35 (Дзержинський район) для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі кафе з літнім майданчиком (надалі - земельна ділянка).

19.09.2006 року між Приватним підприємством фірмою "Лік" (надалі - "Виконавець") та Приватним підприємством "Вацикпрон" (далі - "Замовник") було укладено Договір № 576 на виконання технічних звітів по земельно-кадастровим роботам до проекту відведення земельних ділянок для оформлення документів на передачу у користування (для юридичних осіб) (далі за текстом Договір № 576 від 19.09.2006 року). Так, Виконавець за вказаним договором від імені ПП "Вацикпрон" розпочав вчинення дій, спрямованих на оформлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.09.2010 року у справі № 29/161-10 було відмовлено у задоволенні позовних вимог Харківської міської ради до ПП "Вацикпрон" щодо примусового звільнення земельної ділянки загальною площею 0,0323 га по вул. Сумській, 35 (Дзержинський район) у м. Харкові (про яку мова йде у даній справі) від будь-якого нерухомого майна, шляхом його знесення, та повернення вказаної земельної ділянки територіальній громаді м. Харкова з приведенням її у придатний для подальшого використання стан. У процесі розгляду справи було встановлено, що ПП "Вацикпрон" "здійснювались усі необхідні дії щодо розробки проекту відведення земельної ділянки площею, по вул. Сумській, 35", що підтверджено належними та допустимими доказами. Вказане рішення набуло законної сили.

Рішенням Харківської міської ради (48 сесія 5 скликання) № 247/10 від 22.09.2010 року "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд", з урахуванням Додатку 1 до вказаного рішення було: 1) затверджено проект відведення земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд Приватного підприємства "Вацикпрон"; 2) п. 44.1. надано Приватному підприємству "Вацикпрон" в оренду строком до 01.09.2015 року земельну ділянку площею 0,0042 га за рахунок земель рекреаційного призначення по вул. Сумській, 35 (Дзержинський район) для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі кафе з літнім майданчиком.

Однак, фактично роботи щодо оформлення усіх землевпорядних документів, які вимагаються для укладення договору оренди земельної ділянки було закінчено лише наприкінці 2013 року. Так, акти погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами були підписані 02.03.2007 року та 05.06.2012 року. У Державному земельному кадастрі земельну ділянку було зареєстровано лише 26.12.2013 року, тоді ж було присвоєно земельній ділянці кадастровий номер, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.12.2013 року.

04.02.2014 року між Приватним підприємством фірмою "Лік" (надалі - "Виконавець") та Приватним підприємством "Вацикпрон" (далі - "Замовник") було укладено Договір № 409-90 про інформаційно-консультаційне обслуговування, предметом якого було надання консультаційних послуг з питань нормативної грошової оцінки земельних ділянок, виготовлення проекту розрахунку з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремих земельних ділянок для подальшої передачі Замовником на виконання витягу Управління Держкомзему м. Харкові (надалі - Договір № 409-90 від 14.02.2014 року).

На виконання умов Договору № 409-90 від 14.02.2014 року було отримано Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 929/14 21.03.2014 року.

01.04.2014 року ПП "Вацикпрон" звернулось до Департаменту земельних відносин з заявою, в якій просило виконати розрахунок орендної плати та оформити договір оренди земельної ділянки. Однак протягом тривалого часу відповідач не отримував жодної відповіді до жодного проекту договору оренди земельної ділянки. У зв'язку з цим 11.11.2014 року він звернувся до позивача з запитом про надання інформації щодо того, на якому етапі знаходиться оформлення договору оренди землі по вул. Сумській, 35 у м. Харкові.

Листом №13914/9-14 від 18.11.2014 року керівника ПП "Вацикпрон" було повідомлено, що "... Департаментом земельних відносин підготовлено проект договору оренди земельної ділянки за вказаною адресою. Під час перевірки та погодження вказаного проекту договору оренди землі в Юридичному департаменті встановлено, що ПП "Вацикпрон" протягом тривалого строку (з 2005 року) використовує земельну ділянку без правовстановлюючих документів на землю, та не сплачує плату за земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства, чим спричинює збитки територіальній громаді м. Харкова...". Позивачем також повідомлено, що після підготовки відповідного позову проект договору оренди землі було передано до Департаменту земельних відносин.

25.12.2014 року договір оренди землі між позивачем та відповідачем щодо оренди земельної ділянки було підписано та передано його на державну реєстрацію.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України (надалі - ЦКУ) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 4 ) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ч. 1. ст.1214 ЦКУ особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Однією з обов'язкових умов застування даної норми права є встановлення відсутності правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

Статтею 11 Цивільного кодексу унормовано перелік підстав виникнення цивільних прав та обов'язків. Так, згідно ч. 4 ст. 11 ЦКУ у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ч. 1 ст.123 Земельного кодексу України (далі - ЗКУ) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Втім, на думку суду, у даному випадку не може йти мова про наявність факту набуття та збереження майна без достатньої правової підстави, оскільки правовою підставою для передання земельної ділянки у користування відповідача є Рішення Харківської міської ради (48 сесія 5 скликання) № 247/10 від 22.09.2010 року.

Крім того, земельна ділянка перейшла до відповідача у зв'язку з визнанням судом дійсним договору купівлі-продажу будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 35 на земельній ділянці площею 38,00 кв.м., укладеного 06 грудня 2003 року між ПП "Вацикпрон" та ТОВ "Боні".

Згідно ч. 2 ст.120 ЗКУ якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до п. 3.8. Постанови Пленуму ВГСУ № 6 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 ЦК України та частини другої статті 224 ГК України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

Якщо у розгляді справи буде з'ясовано обставини, зазначені в абзаці третьому підпункту 3.4 пункту 3 цієї постанови, і що суб'єкт господарювання вживав необхідних заходів до оформлення свого права землекористування, то відсутність у нього переоформлених на його ім'я правовстановлюваних документів на земельну ділянку не може розцінюватися як правопорушення.

Згідно абз. 3 п.п. 3.4. п. 3 Постанови Пленуму ВГСУ № 6 від 17.05.2011 року, з виникненням прав власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. Тому відсутність у такої особи переоформлених на її ім'я правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може кваліфікуватися як самовільне зайняття земельної ділянки. З урахуванням викладеного в таких випадках положення статті 212 ЗК України застосуванню не підлягають.

Так, виходячи з роз'яснень, наданих Вищим господарським судом України предметом доказування у даній справі є встановлення наявності складу господарського правопорушення, а саме: а) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; б) шкідливого результату такої поведінки - збитків; в) причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; г) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Протиправною є поведінка (дія або бездіяльність) особи, що порушує чинну норму права, умови договору та тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи. Проте, зі змісту позовних вимог не зрозуміло, яку саме конкретну норму права було порушено відповідачем.

Розділом ІІ Закону України "Про оренду землі" від 06 жовтня 1998 року №161-ХІУ регулюється порядок укладення договору оренди землі. Згідно ч. 2 ст.16 вказаного закону, укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Як зазначалось вище, договір оренди землі між позивачем та відповідачем було підписано 25.12.2014 року та передано на державну реєстрацію.

Згідно ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Під неодержаним прибутком позивач розуміє дохід, одержаний внаслідок набуття та використання майна за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави у вигляді орендної плати, яка підлягає нарахуванню та сплаті за користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 21 ЗУ "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України в редакції станом на день звернення з позовом до суду підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Вимога позивача щодо стягнення не отриманого доходу у вигляді орендної плати є безпідставною, оскільки єдиною підставою для нарахування орендної плати за користування земельною ділянкою, що перебуває у комунальній власності, є договір оренди землі.

Тобто, позивач просить стягнути "дохід", нарахування та отримання якого без укладення відповідного договору оренди законом не передбачено.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦКУ при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Проте, позивачем не доведено факту вчинення останнім відповідних заходів щодо укладення договору оренди земельної ділянки з відповідачем або вчинення будь-яких дій, спрямованих на уникнення збитків, які, за твердженням позивача, завдані йому користуванням відповідачем земельною ділянкою без достатніх правових підстав.

Суд вважає за необхідне зазначити, що розмір доходу у вигляді не отриманої орендної плати за період з 01.10.2011 року по 01.01.2014 року нарахований позивачем в односторонньому порядку на рівні 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, в той час, коли згідно зі ст.15 ЗУ "Про оренду землі" розмір орендної плати має бути узгоджений сторонами і належить до істотних умов договору.

Доведення наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та збитками також покладається на позивача. Однак позивачем не надано суду доказів того, що відповідач ухилявся від укладення договору оренди, або ж іншим чином перешкоджав діям позивача щодо направлення та узгодження такого договору. У зв'язку з цим, суд не вбачає наявності в діях відповідача такого елементу господарського правопорушення, як причинно-наслідковий зв'язок між дією та наслідком.

Крім того, згідно ст. 15 ЗУ "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки). Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Земельна ділянка, передана рішенням Харківської міської ради (48 сесія 5 скликання) № 247/10 від 22.09.2010 року у користування ПП "Вакципрон" була несформована та не зареєстрована в Державному земельному кадастрі.

Згідно ст.79-1 ЗКУ формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Представником відповідача - ПП "Лік" було виконано зобов'язання за договором № 576 від 19.09.2006 року щодо погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами 02.03.2007 року та 05.06.2012 року відповідно.

Загалом земельна ділянка стала об'єктом цивільних прав лише 26.12.2013 року після присвоєння їй кадастрового номеру та внесення відповідних даних до Державного земельного кадастру. Виконання робіт щодо присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру також виконувалось Приватним підприємством "Лік".

Граничні межі розміру орендної плати встановлено на рівні законодавства, а саме п.288.5 ст.288 ПКУ, та обчислюються виходячи із розміру земельного податку. Базою оподаткування для визначення земельного податку та орендної плати є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації (п.п. 271.1. п. 271.1 ст. 271 ПКУ).

Як встановлено судом та підтверджено фактичним даними, з метою отримання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку відповідачем було укладено Договір № 409-90 від 14.02.2014 року та отримано відповідний витяг № 929/14 від 21.03.2014 року. 01.04.2014 року відповідач звернувся до позивача з заявою, в якій просив виконати розрахунок орендної плати та оформити договір оренди земельної ділянки. Однак, станом на 01.11.2014 року (через 7 місяців) жодних дій, спрямованих на укладення відповідного договору позивачем вчинено не було. На письмовий запит відповідача про надання інформації щодо того, на якому етапі знаходиться оформлення договору оренди землі отримав повідомлення про підготовку позову про стягнення збитків за незаконне використання земельної ділянки. Позивачем жодним чином не пояснено, чому заява про укладення договору розглядалась понад сім місяців, що свідчить про затягування укладення відповідного договору саме зі сторони позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було вчинено усі дії, спрямовані на оформлення відповідних документів, необхідних для укладення договору та самого договору оренди землі, та вини останнього у тому, що договір було укладено лише 25.12.2014 року суд не вбачає.

Отже, суд відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.01.2015 р.

Суддя Л.В. Шарко