ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2015 р. Справа № 911/5041/14

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Транснаціональна компанія «Інтеренергоресурс»

2. Приватного акціонерного товариства «Зангас-НГС»

про визнання договору недійсним

секретар судового засідання (пом. судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Кузуб В.В., довір. б/н від 01.07.2014 р.

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транснаціональна компанія «Інтеренергоресурс» (далі - відповідач-1) та Приватного акціонерного товариства «Зангас-НГС» (далі - відповідач-2) про визнання договору недійсним.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.11.2014 р. було порушено провадження у даній справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладення 05.09.2013 р. між ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд», ТОВ «Транснаціональна компанія «Інтеренергоресурс» та ПрАТ «Зангас-НГС» договору про переведення боргу № 05/09-13, згідно з яким відповідачем-1 було переведено на відповідача-2 грошове зобов'язання в розмірі 1189282,69 грн., яке виникло на підставі договору будівельного субпідряду № 14/05/10 від 14.05.2010 р., укладеного між ТОВ «Транснаціональна компанія «Інтеренергоресурс» та ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд», у зв'язку з чим ПрАТ «Зангас-НГС» погодилось виконати зазначене вище грошове зобов'язання в строк до 30.12.2013 р.

При цьому, за твердженням позивача, ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» договір № 05/09-13 про переведення боргу від 05.09.2013 р. було вчинено під впливом тяжкої обставини для товариства позивача, а саме - наявності значної суми кредиторської заборгованості, відсутності коштів на підприємстві (неплатоспроможність), небезпеки накладення Відділом державної виконавчої служби арешту на кошти та майно підприємства, що повністю зупинило б його роботу, нарахування державними органами штрафних санкцій (пені) за несвоєчасне проведення платежів, відсутності укладених контрактів на виконання будівельних (монтажних) робіт, та на вкрай невигідних умовах для товариства у вигляді зменшення суми заборгованості TOB «ТК «Інтеренергоресурс» перед позивачем на 882191,51 грн.

Позивач зазначає, що договір № 05/09-13 про переведення боргу від 05.09.2013 р. було укладено ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд», ТОВ «Транснаціональна компанія «Інтеренергоресурс» та ПрАТ «Зангас-НГС» з порушенням вимог ст.ст. 203, 233 ЦК України, у зв'язку з чим просить суд визнати недійсним договір № 05/09-13 про переведення боргу від 05.09.2013 р., а також стягнути з відповідачів судовий збір.

Розгляд справи відкладався.

22.01.2015 р. до господарського суду Київської області ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» було подано пояснення № 09/07 від 16.01.2015 р. на виконання вимог ухвали господарського суду Київської області від 05.01.2015 р.

Представник позивача у судових засіданнях 05.01.2015 р. та 22.01.2015 р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач-1 та відповідач-2 у судові засідання 15.12.2014 р., 05.01.2015 р. та 22.01.2015 р. представників не направили, хоча про дату та час розгляду справи були повідомлені належно. Відзиву на позов не надали.

Згідно із абз. 3 пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 22.01.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

14.05.2010 р. між ЗАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» (правонаступник - Приватне акціонерне товариство «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд») (субпідрядник) та ТОВ «Транснаціональна компанія «Інтеренергоресурс» було укладено договір будівельного субпідряду № 14/05/10, предметом якого було будівництво у відповідності до проектної документації газопроводу «Армянськ-Джанкой» в АРК від ПК100+00 до ПК141+25 та від ПК190+50 до ПК271+00 загальною довжиною 12,227 км (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору вартість робіт з будівництва газопроводу складає 7092672,98 грн.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що розрахунки за виконані роботи здійснюються на підставі актів приймання виконаних робіт на протязі 10-ти банківських днів з дати підписання представниками генпідрядника, субпідрядника акту приймання виконаних робіт.

За твердженням позивача, Приватним акціонерним товариством «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» на виконання умов договору будівельного субпідряду № 14/05/10 від 14.05.2010 р. було виконано робіт на загальну суму 5602072,12 грн., однак, станом на 05.09.2013 р. у ТОВ «Транснаціональна компанія «Інтеренергоресурс» перед ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» утворилась заборгованість за договором будівельного субпідряду № 14/05/10 від 14.05.2010 р. в розмірі 2071474,20 грн. - за виконані будівельні роботи в сумі 1780792,99 грн. та за перебазування будівельної техніки в сумі 290681,21 грн.

05.09.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транснаціональна компанія «Інтеренергоресурс» (первісний боржник), Приватним акціонерним товариством «Зангас-НГС» (новий боржник) та Приватним акціонерним товариством «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» (кредитор) було укладено договір про переведення боргу № 05/09-13 (далі - договір), відповідно до п. 1 якого цим договором регулюються відносини, пов'язані із заміною зобов'язаної сторони (первісного боржника) у зобов'язанні, що виникає із договору будівельного субпідряду № 14/05/10 від 14.05.2010 р., укладеного між ТОВ «Транснаціональна компанія «Інтеренергоресурс» та ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» (основний договір).

Згідно з п. 2 договору первісний боржник переводить до нового боржника борг (грошове зобов'язання) у розмірі 1189282,69 грн., що виник на підставі п. 4.2 основного договору та підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 01.08.2013 р., а новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобов'язання протягом 4 місяців з моменту підписання договору. Новий боржник підтверджує, що погашення боргу буде здійснюватись рівними частинами (траншем) по 297320,60 грн. до 30 числа кожного місяця. Остаточний строк виплати - 30.12.2013 р.

У відповідності з п. 2.1 договору право вимоги засновано на підставі заборгованості нового боржника за договором будівельного субпідряду № 10/05-10 від 19.05.2010 р. між первісним боржником та новим боржником та актом звірки розрахунків, що підтверджують право первісного боржника по вимозі боргу від нового боржника. Право вимоги за цим договором підтверджує згоду первісного боржника на зменшення боргу на суму 1189282,69 грн. за договором будівельного субпідряду № 10/05-10 від 19.05.2010 р., де ПрАТ «Зангас-НГС» (новий боржник) є генпідрядником, а ТОВ «Транснаціональна компанія «Інтеренергоресурс» (первісний боржник) є субпідрядником.

Пунктом 3 договору передбачено, що кредитор не заперечує проти заміни первісного боржника новим боржником в основному договорі і, підписуючи зі своєї сторони цей договір, дає свою згоду на відповідне переведення боргу в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє до повного виконання (п. 7 договору).

За твердженням позивача, передумовою (причиною) укладення ним договору № 05/09-13 про переведення боргу від 05.09.2013 р. стало подання до господарського суду Київської області позовної заяви про стягнення із TOB «ТК «Інтеренергоресурс» 2071474,20 грн. основного боргу, 4142,94 грн. розміру інфляційних втрат, 133365,38 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.08.2013 року у справі № 911/2951/13 було прийнято вказану позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі.

Позивач вказує, що після вирішення питання щодо погашення заборгованості ТОВ «ТК «Інтеренергоресурс» перед ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» шляхом укладення договору № 05/09-13 про переведення боргу від 05.09.2013 р., господарським судом Київської області 06.09.2013 р. у справі № 911/2951/13 було винесено ухвалу про залишення позовної заяви ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» без розгляду.

За твердженням позивача, договір № 05/09-13 про переведення боргу від 05.09.2013 р. було укладено ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» з метою більш швидкого погашення заборгованості ТОВ «ТК «Інтеренергоресурс», оскільки терміновість погашення суми боргу ТОВ «ТК «Інтеренергоресурс» викликана необхідністю сплати власної заборгованості ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» по заробітній платі, платежах до державного бюджету та державних фондів, яка виникла через відсутність у товариства грошових коштів. Зокрема, станом на 01.09.2013 р. у ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» існувала заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 629329,17 грн., заборгованість перед управлінням Пенсійного фонду України в Полтавському районі в сумі 94010,57 грн., заборгованість перед Полтавською об'єднаною державною податковою інспекцією в сумі 368241,60 грн. Крім того, у Відділі державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції перебували на примусовому виконанні виконавче провадження ВП № 37751027 про стягнення з ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» заборгованості в сумі 83497,33 грн., виконавче провадження ВП № 38328847 про стягнення з ПрАТ «Будівельне управління №9 «Полтаванафтогазбуд» заборгованості в сумі 19397,13 грн., виконавче провадження ВП № 39522424 про стягнення з ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» заборгованості в сумі 62685,18 грн.

З урахуванням викладеного вище, позивач вказував на те, що договір № 05/09-13 про переведення боргу від 05.09.2013 р. був укладений між ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд», ТОВ «Транснаціональна компанія «Інтеренергоресурс» та ПрАТ «Зангас-НГС» з порушенням вимог ст.ст. 203, 233 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним, у зв'язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши обставини справи та доводи позивача, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Слід зазначити, що у відповідності з ч. 1 статті 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності з ст. 520 ЦК України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ст. 522 ЦК України, новий боржник у зобов'язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником.

Поряд з цим, згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п'ятою, шостою ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Як зазначено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Поряд з цим, у відповідності з п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самого позивача. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача.

Таким чином, у справі про визнання недійсним договору з підстав ст. 233 ЦК України доказуванню підлягають як обставини вчинення правочину на вкрай невигідних для себе умовах, так і факт наявності впливу тяжкої для особи обставини на укладення цією особою оспорюваного правочину.

Позивач, звертаючись з даним позовом до суду, посилається на те, що договір № 05/09-13 про переведення боргу від 05.09.2013 р. було вчинено під впливом тяжкої обставини для товариства позивача у вигляді наявності значної суми кредиторської заборгованості, відсутності коштів у товариства, небезпеки накладення Відділом державної виконавчої служби арешту на кошти та майно товариства, що повністю зупинило б його роботу, нарахування державними органами штрафних санкцій (пені) за несвоєчасне проведення платежів, відсутності укладених контрактів на виконання будівельних (монтажних) робіт, а також на вкрай невигідних умовах для ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» у вигляді зменшення суми заборгованості TOB «ТК «Інтеренергоресурс» на 882191,51 грн.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивачем належними і допустимими доказами в розумінні приписів ст.ст. 32-34 ГПК України не доведено у даному випадку обставин вчинення правочину на вкрай невигідних для себе умовах.

Як слідує з позовної заяви, відповідач-1 за договором будівельного субпідряду № 14/05/10 від 14.05.2010 р. станом на 05.09.2013 р. мав заборгованість перед позивачем у сумі 2071474,20 грн.

05.09.2013 р. позивачем було укладено договір № 05/09-13 про переведення відповідачем-1 боргу в розмірі 1189282,69 грн.

При цьому, як вбачається з п. 3 оспорюваного договору, кредитор не заперечує проти заміни первісного боржника новим боржником в основному договорі (тобто договорі будівельного субпідряду) і, підписуючи зі своєї сторони цей договір, дає свою згоду на відповідне переведення боргу в порядку та на умовах, визначених цим договором.

З наведеного слідує, що позивачем було надано згоду на переведення частини боргу TOB «ТК «Інтеренергоресурс» за договором будівельного субпідряду № 14/05/10 від 14.05.2010 р. в сумі 1189282,69 грн. з відповідача-1 на відповідача-2.

Водночас, будь-яких доказів списання чи прощення решти боргу або наявності інших обставин, що унеможливили б звернення позивача за захистом своїх прав щодо стягнення всієї суми заборгованості, яку мало TOB «ТК «Інтеренергоресурс» за договором будівельного субпідряду № 14/05/10 від 14.05.2010 р., позивачем суду не надано.

Відповідно, матеріали даної справи не містять доказів укладення позивачем оспорюваного ним правочину про переведення боргу на вкрай невигідних для себе умовах.

Згідно з п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів на момент їх вчинення недійсними та настання відповідних наслідків (відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору).

Оскільки судом встановлено відсутність зазначених вище обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочину, позовна вимога Приватного акціонерного товариства «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» про визнання недійсним договору № 05/09-13 про переведення боргу від 05.09.2013 р. задоволенню не підлягає.

Судові витрати відповідно до вимог ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог до кожного з відповідачів відмовити в повному обсязі.

Повне рішення підписане 27.01.2015 р.

Суддя В.М. Бабкіна