ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р. Справа № 908/3422/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В. О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О. В.

при секретарі Міракові Г.А.

за участю представників:

позивача - Єфременка О.О. (довіреність №14-88 від 18.04.14)

відповідача - Стожко О.О. (довіреність №02 від 12.01.15),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №4141 З/2) на рішення господарського суду Запорізької області від 07.11.14 у справі № 908/3422/14

за позовом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ,

до ТОВ "Мелітопольські теплові мережі", м.Мелітополь Запорізької області,

про стягнення суми

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" подано позов до ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" про стягнення за договором купівлі-продажу природного газу №13/3783-ТЕ-13 від 19.03.13 15045122,73 грн., яка складається з: 10309173,07 грн. основного боргу, 2047623,36 грн. пені, 546636,95 грн. 3 % річних, 2141689,34 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 07.11.14 (суддя Науменко А.О.) позов задоволено частково. В частині стягнення 1376037, 92 грн. основного боргу провадження у справі припинено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 8652301, 32 грн. основного боргу, 1021541,62 грн. пені, 544655,22 грн. 3 % річних, 2139215,33 грн. інфляційних втрат, 71672,18 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Позивач із рішенням не погодився в частині зменшення суми пені, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у стягненні пені в сумі 1021541,61 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити дану позовну вимогу; в іншій частині рішення залишити без змін; судові витрати покласти на відповідача.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому ТОВ "Мелітопольські теплові мережі", посилаючись на те, що відповідач є соціально значущим підприємством, яке знаходиться у збитковому стані, а також на здійснення ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" часткової оплати заборгованості перед позивачем, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Присутні в судовому засіданні представники сторін підтримали висловлену ними письмово правову позицію.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

19.03.13 між НАК "Нафтогаз України" (продавець) та ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" (покупець) було укладено договір №13/3783-ТЕ-13 купівлі-продажу природного газу (далі - договір № 13/3783-ТЕ-13).

Відповідно до п.1.1. договору №13/3783-ТЕ-13 продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах договору.

Згідно п. 1.2. договору № 13/3783-ТЕ-13, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Відповідно до п. 2.1. договору № 13/3783-ТЕ-13, продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 32750 тис. куб. м.

Згідно п п. 5.1., 5.2. договору № 13/3783-ТЕ-13, ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуг з його транспортування установлюються НКРЕ. Ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 1091,00 грн., з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1091,00 грн., крім того ПДВ - 20 % - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору № 13/3783-ТЕ-13, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як встановлено місцевим господарським судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами в апеляційному провадженні, на виконання умов договору №13/3783-ТЕ-13 позивач протягом січня-грудня 2013 р. передав, а відповідач без зауважень прийняв природний газ на загальну суму 34420221,73 грн.

Вказана заборгованість була частково сплачена відповідачем (зокрема, на суму 1376037,92 грн. - вже після подання звернення позивача до суду з позовною заявою, у зв'язку з чим місцевим господарським судом обґрунтовано, із посиланням на п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України припинено провадження у справі в цій частині позовних вимог). Також судом першої інстанції правомірно, з урахуванням наявних у справі доказів, відмовлено у стягненні 280833,83 грн., оскільки позивачем при подачі позовної заяви до суду не було враховано часткову оплату по договору № 13/3783-ТЕ-13 в розмірі 280833,83 грн.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає залишок заборгованості в сумі 8652301,32 грн., який не сплачено у визначений в п. 6.1. договору № 13/3783-ТЕ-13 термін.

В ході розгляду позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2047623,36 грн. пені, 546636,95 грн. 3 % річних та 2141689,34 грн. інфляційних втрат судом першої інстанції, перевірено надані позивачем розрахунки та встановлено, що стягненню підлягають суми: 2043083,23 грн. пені, 544655,22 грн. 3% річних та 2139215,33 грн. інфляційних втрат, а в іншій частині позовних вимог щодо стягнення нарахувань на суму основного боргу у позові відмовлено.

Суд апеляційної інстанції перевірив відповідний розрахунок місцевого господарського суду та дійшов висновку про те, що він є методологічно та арифметично правильним і відповідає обставинам справи та приписам чинного законодавства (зокрема, ст.ст. 525, 526, 549, 625 ЦК України, ст.ст. 230, 232 ГК України, на які посилається місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні).

Колегія суддів зазначає також, що в частині правильності розрахунку сум пені, річних та інфляційних рішення господарського суду від 07.11.14 відповідачем не оскаржується.

Як вбачається з правової позиції апелянта, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" заперечує проти задоволення місцевим господарським судом заяви відповідача від 15.10.14 про зменшення розміру пені на 50 %.

Позивач зазначає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру пені з 2043083,23 грн. до 1021541,62 грн. не узгоджується з вимогами чинного законодавства, зокрема, п.3 ст.83 ГПК України, якою встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. На думку ПАТ "НАК "Нафтогаз України", винятковими обставинами можуть вважатися випадки невиконання або неналежного виконання зобов'язання з вини обох сторін, або якщо кредитор умисно чи з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Однак апелянтом не наведено посилань на норми чинного законодавства, що будь-яким чином обмежували б перелік виняткових обставин - тому вищевказані твердження ПАТ "НАК "Нафтогаз України" колегія суддів вважає довільним тлумаченням змісту п.3 ст.83 ГПК України.

Також колегія суддів відзначає суперечливість правової позиції апелянта, який в апеляційній скарзі зазначає, що зменшення розміру пені спричиняє позивачу додаткові збитки, і водночас наполягає на тому, що суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин положення ст.551 ЦК України (щодо можливості зменшення розміру неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків), оскільки місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні не зазначено про наявність або відсутність збитків позивача.

Колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом надано належну правову оцінку обставинам справи у відповідності до вимог 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та правової позиції, викладеній у п. 3.17.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», відповідно до якої, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

А саме, з умов договору № 13/3783-ТЕ-13 вбачається, що газ, який постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

У зв'язку з цим колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги такі обставини (не спростовані позивачем в ході апеляційного провадження) як значна заборгованість всіх категорій споживачів перед ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" (яка станом на 01.01.14 складала 22995633,98 грн., в тому числі заборгованість населення - 15120544,61 грн.), недостатність та несвоєчасність надання відповідних субвенцій з державного бюджету для покриття зазначених збитків та, відповідно, наявність непокритого збитку в розмірі 0,00 грн. Зазначене підтверджується звітом про фінансові результати за 2013 рік, наданим відповідачем суду першої інстанції.

Тобто висновки місцевого господарського суду про наявність виняткових обставин, пов'язаних із скрутним майновим станом відповідача, спричиненим такою об'єктивною обставиною як обмеження можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків з контрагентами, базуються на наявних у матеріалах справи доказах - що, на думку колегії суддів, є достатньою підставою для використання судом права на зменшення пені в порядку п.3 ст.83 ГПК України.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Вищого господарського суду України, зокрема, від 10.07.14 у справі №922/5030/13, від 24.12.14 у справі №922/2661/14, від 30.12.14 у справі №916/1681/14 тощо.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на постанови суду касаційної інстанції, в яких зроблено висновок про необґрунтованість зменшення неустойки, колегія суддів не вважає належними аргументами, оскільки, як уже зазначалося, вказана процесуальна дія є правом суду, реалізація якого залежить від сукупності відповідних обставин, що є предметом дослідження у кожній конкретній справі.

Щодо врахування ступеню виконання зобов'язання у відповідності до вимог ст.233 ГК України, колегія суддів зазначає, що відповідачем протягом 2014 року здійснювалося погашення основного боргу. Вказаним обставинам місцевим господарським судом було надано належну оцінку в оскаржуваному рішенні. Крім того, згідно з платіжним дорученням №7 від 12.12.14, копію якого надано відповідачем суду апеляційної інстанції, ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" здійснено погашення заборгованості на суму 1241154,09 грн. - що додатково свідчить про вжиття відповідачем заходів з погашення заборгованості перед позивачем вже після прийняття оскаржуваного рішення.

Стосовно посилань позивача на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки скрутному фінансовому стану позивача та не враховано не лише майнові, але й інші його інтереси, колегія суддів зазначає, що, як вбачається з матеріалів справи, і ПАТ "НАК "Нафтогаз України", і ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" мають певні законодавчо обумовлені особливості здійснення господарської діяльності.

Тому твердження позивача про те, що зменшення судом розміру пені дозволить відповідачеві в подальшому безкарно порушувати договірні зобов'язання, колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на припущеннях та не узгоджуються з вищевказаними особливостями господарської діяльності обох сторін, оскільки за умов обмеження можливості для обох суб'єктів самостійно впливати на своєчасність розрахунків з контрагентами неустойка (пеня) в заявленому позивачем розмірі - понад 2 мільйони гривень - із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання перетворюється в непомірний тягар для відповідача, що спотворює дійсне правове призначення неустойки та в подальшому перешкоджатиме нормалізації стану взаєморозрахунків між сторонами. У зв'язку з цим колегія суддів також зазначає, що місцевим господарським судом не звільнено відповідача від сплати пені в повному обсязі, а зменшено заявлену позивачем до стягнення суму на 50%, що свідчить про справедливе врахування інтересів обох сторін.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на наявність у ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за результатами 2013 року збитків у розмірі 12,5 млрд. грн. колегія суддів не вважає належним аргументом, оскільки, як зазначено самим апелянтом, даний збиток утворився через невиконання або неналежне виконання зобов'язань не лише відповідачем, але й іншими контрагентами ПАТ "НАК "Нафтогаз України". Тому посилання апелянта на залучення ним комерційних кредитів за ринковими відсотковими ставками (20 - 24% річних) колегія суддів також не вважає належними аргументами, оскільки ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не обґрунтовано, що вказані кредити було залучено через невчасність розрахунків з позивачем виключно відповідача (враховуючи значну кількість контрагентів ПАТ "НАК "Нафтогаз України").

Стосовно твердження апелянта про те, що загальна сума заявлених до стягнення санкцій, 3 % річних та інфляційних не компенсує повністю збитків від залучення позивачем комерційних кредитів, колегія суддів зазначає, що вказані нарахування здійснені згідно з приписами відповідних норм чинного законодавства і за своєю правовою природою не є компенсацією ризиків, пов'язаних із використанням позивачем кредитних коштів, при отриманні яких ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не розраховував і не міг розраховувати на наявність у відповідача прострочення оплати саме за певний період та на погашення відсотків за кредитами виключно за рахунок стягнення з ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" відсотків річних та інфляційних.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на приписи зазначеної процесуальної норми, а також у відповідності до встановлених п.6 ст.3, ч.3 ст.509, ч.ч.1,2 ст.627 ЦК України засад справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом обґрунтовано застосовано відповідні норми матеріального та процесуального права (зокрема, ст.551 ЦК України, 233 ГК України, п.3 ст.83 ГПК України) та зменшено розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 50 %, тобто до 1021541,62 грн.

Отже, здійснивши апеляційний перегляд оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що викладені в апеляційних скаргах позивача та третьої особи твердження зроблені при довільному трактуванні обставин справи та норм чинного законодавства, аргументи заявників скарг ґрунтуються на припущеннях, на їх підтвердження не надано відповідно до статей 33, 36 Господарського процесуального кодексу України доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права, які б спростовували висновки місцевого господарського суду і могли б бути підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З огляду на викладене, керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 07.11.14 у справі №908/3422/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 26.01.15

Головуючий суддя Фоміна В. О.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Шевель О. В.