ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2015 р.Справа № 922/5548/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховою А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанська енергосервісна компанія", м. Лисичанськ
до Управління охорони здоров'я Лисичанської міської ради, м. Лисичанськ
про стягнення коштів в розмірі 3 227 842,47 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - Коваленко Ю.О., довіреність № 144 від 24.11.2014 р.;

представник відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Лисичанська енергосервісна компанія" звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Управління охорони здоров'я Лисичанської міської ради, в якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача 2 591 180,88 грн. - суму боргу за спожиту теплову енергію, 38 851,83 грн. - 3% річних, 317 092,30 грн. - інфляційних втрат, 280 717,46 грн. - пені. Всього 3 227 842,47 грн.

- стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 64 556,85 грн.

Ухвалою господарського суду від 03.12.2014 р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у судовому засіданні на 18.12.2014р. о 10:15 год.

Ухвалою господарського суду від 18.12.2014 р. розгляд справи відкладено на 13.01.2015 р.

У призначеному 13.01.2015 р. судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позов, через канцелярію суду надав додаткове правове обґрунтування позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій (вх. № 482), в якому зазначив, що під час розгляду справи в суді, відповідач повністю погасив наявну в нього заборгованість за договором № 2/4 від 13.12.2013р. та повністю погасив заборгованість за спожиту теплову енергію за період з січня 2014 року по вересень 2014 року (включно) за договором № 4 від 16.01.2014р. Відтак, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію за період з грудня 2013 року по жовтень 2014 року. У зв'язку з чим, позивачем зроблений перерахунок сум штрафних санкцій. Відтак, розмір штрафних санкцій, які відповідач має сплатити позивачу, становить: 10 337,82 грн. - 3% річних, 71038,01 грн. - інфляційні втрати, 86 594,98 грн. - пеня.

З наданого додатково правового обґрунтування позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій вбачається, що позивачем зменшено розмір позовних вимог.

Згідно частини 5 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи викладене, суд приймає надане позивачем додаткове правове обґрунтування позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій та розгляд справи продовжує з його урахуванням.

У призначене 13.01.2014 р. судове засідання відповідач не з'явився, через канцелярію суду надійшла заява, в якій просить суд відмовити в задоволені позову у зв'язку з необґрунтованістю та безпідставністю, судове засідання провести за його відсутності. Надана заява судом досліджена та долучена до матеріалів справи.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно ст. 75 ГПК України розглядає справу за наявними матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, в період опалювального сезону 2013-2014 років між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лисичанська енергосервісна компанія" (Постачальник) та Управлінням охорони здоров'я Лисичанської міської ради (Споживач) було укладено договори про закупівлю товарів за державні кошти №2/4 від 13.12.2013р. та № 4 від 16.01.2014р., за умовами яких постачальник зобов'язався поставити споживачу теплову енергію, у приміщення (будівлі) споживача, зазначені у додатоку №1 до Договорів (в якому вказано перелік опалювальних об'єктів, їх об'єми, максимальне теплове навантаження (погодинне споживання тепла), за умови технічно справних систем теплозабезпечення, а споживач - прийняти і своєчасно сплачувати надані послуги за встановленими двуставковими тарифами в строки та за умов, передбачених цими Договорами.

Відповідно до Додатку № 1 до договорів №2/4 від 13.12.2013р. та № 4 від 16.01.2014р. постачання теплової енергії здійснюється на об'єкти відповідача, а саме: Лікарняне містечко (м. Лисичанськ, кв. 40 років Перемоги, 12а) та Терапевтичне відділення (м. Лисичанськ, пр. Леніна, 134).

Додатковими угодами № 1 від 16.01.2014р., № 2 від 16.01.2014р., № 4 від 17.03.2014р., № 5 від 20.03.2014р., № 6 від 17.04.2014 р., № 7 від 24.06.2014 р. сторони були внесені зміни до договору № 4 від 16.01.2014р.

Також, на даний час між позивачем та відповідачем укладений ще один договір постачання теплової енергії, а саме договір N 4 від 19.12.2014р. Цей договір був укладений вже після порушення провадження по справі, але він також регулює спірні правовідносини, а тому, врахований судом при розгляді цієї справи. Предметом договору № 4 від 19.12.2014р. є постачання теплової енергії на об'єкти відповідача, зазначені в Додатку №1 до цього договору.

Пунктом 5.1. цього договору встановлено, що строк постачання теплової енергії - до 31.12.2014р. Пунктом 10.1. означеного договору встановлено, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014р. Цим же пунктом встановлено, що в частині надання послуг цей договір, відповідно до ст. 631 ЦК України, діє з 01.01.2014р.

Частина третя ст. 631 ЦК України дозволяє сторонам встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, тобто, поширити дію його умов на фактичні правовідносини, що виникли до моменту їх юридичного оформлення.

Поширення умов Договору на правовідносини сторін, які виникли до його укладення, є свідченням того, що права та обов'язки сторін, передбачені цим Договором за період, що передував його укладенню, є юридично значимими і породжують всі юридичні наслідки, передбаченні чинним законодавством.

Таким чином, відносини сторін з приводу надання послуг з постачання теплової енергії, за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. регулюються як договором № 4 від 16.01.2014р., так і договором № 4 від 19.12.2014р.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2. Договору № 2/4 від 13.12.2013р., оплата за спожиту теплову енергію та одиницю приєднаного навантаження на опалення здійснюється на підставі наданих Постачальником рахунків, які відправляються споживачу поштою або вручаються під підпис. До рахунка надаються: акт надання послуг.

Відповідно до п. 4.5. Договору № 2/4 від 13.12.2013р., оплата за спожиту теплову енергію на опалення та підігрів холодної води здійснюється шляхом перерахування Споживачем грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника не пізніше 30 календарних днів з дня підписання акту надання послуг.

Відповідно до п. 4.6. Договору № 2/4 від 13.12.2013р. розрахунок місячної плати за одиницю приєднаного навантаження на опалення протягом року здійснюється згідно з Додатком 1. Місячна плата за одиницю приєднаного навантаження на опалення здійснюється Споживачем щомісячно в строк до 10 числа послідуючого місяця, за який нарахована плата.

Відповідно до договору № 2/4 від 13.12.2013р. позивач у грудні 2013 р. поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 146 505,45 грн., що підтверджується листом № 8 від 21.01.2014 р. Відповідачем була здійснена оплата поставленої енергії лише в сумі 5 041,56 грн.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2. Договору № 4 від 16.01.2014р., оплата за спожиту теплову енергію та одиницю приєднаного навантаження на опалення здійснюється на підставі наданих Постачальником рахунків, які відправляються споживачу поштою або вручаються під підпис. До рахунка надаються: акт надання послуг.

Відповідно до п. 4.5. Договору № 4 від 16.01.2014р., оплата за спожиту теплову енергію на опалення та підігрів холодної води здійснюється шляхом перерахування Споживачем грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника не пізніше 30 календарних днів з дня підписання акту надання послуг.

Відповідно до п. 4.6. Договору № 4 від 16.01.2014р. розрахунок місячної плати за одиницю приєднаного навантаження на опалення протягом року здійснюється згідно з Додатком 1. Місячна плата за одиницю приєднаного навантаження на опалення здійснюється Споживачем щомісячно в строк до 10 числа послідуючого місяця, за який нарахована плата.

Відповідно до договору № 4 від 16.01.2014р. позивач протягом січня - вересня 2014 р. поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 2 449 716,99, що підтверджується листами №15 від 31.01.2014р., №29 від 20.02.2014р., №48 від 20.03.2014р., №59 від 07.04.2014р., №69 від 16.05.2014р., №71 від 19.06.2014р., №75 від 18.07.2014р., №79 від 14.08.2014р., №101 від 19.09.2014р. Відповідач за отриману теплову енергію не розрахувався взагалі.

Таким чином, заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію в опалювальному сезоні 2013 - 2014 років становить 2 591 180,88 грн.

Відповідно до листа-вимоги № 1 від 03.09.2014р. позивач звернувся до відповідача із вимогою сплатити заборгованість за спожиту теплову енергію. Відповідач своїм листом № 1655 від 11.09.2014р. відповів, що "всі фінансові зобов'язання за спожиту теплову енергію відповідно до загальної суми взятих на реєстрацію бюджетних зобов'язань Споживача своєчасно зареєстровано та взято на облік в Управлінні державної казначейської служби м. Лисичанськ. Отримання послуг з постачання теплової енергії та взяття на облік фінансові зобов'язання за відповідні місяці буде можливо у разі наявності відповідного бюджетного призначення (виділення додаткових планових асигнувань).

Однак, з наданого позивачем додаткового правового обґрунтування позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій вбачається, під час розгляду справи в суді, відповідач повністю погасив наявну в нього заборгованість за договором № 2/4 від 13.12.2013р. та повністю погасив заборгованість за спожиту теплову енергію за період з січня 2014 року по вересень 2014 року (включно) за договором № 4 від 16.01.2014р. Оскільки дана заборгованість була сплачена відповідачем вже після звернення позивача з позовом до суду провадження у справі в частині стягнення суми боргу за спожиту теплову енергію в розмірі 2 591 180,88 грн. підлягає припиненню на підставі п.1.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмета спору.

Відповідно до п. 7.1. Договору № 4 від 16.01.2014 р. у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором.

За період з квітня 2014р. по вересень 2014р. відповідач мав щомісячно сплачувати плату за одиницю приєднаного навантаження на опалення, яка здійснюється щомісячно в строк до 10 числа послідуючого місяця (п. 4.6. Договору №4 від 16.01.2014 р.), за який нарахована плата, в сумі 135 827,92 грн. на місяць.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором №4 від 16.01.2014р. позивачем, з урахуванням додатково правового обґрунтування позовних вимог, були нараховані штрафні санкції за прострочку оплати рахунків за одиницю приєднаного навантаження на опалення за квітень 2014р., травень 2014р., червень 2014р., липень 2014р., серпень 2014р., вересень 2014р., а саме: 3% річних в розмірі 10 337,82 грн., інфляційних втрат у розмірі 71 038,01 грн., пені в розмірі 86594,98 грн.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної статті позивач нарахував відповідачеві 3% річних у розмірі 10 337,82 грн. та інфляційні втрати у розмірі 71 038,01 грн. за прострочку оплати рахунків за одиницю приєднаного навантаження на опалення за квітень 2014р., травень 2014р., червень 2014р., липень 2014р., серпень 2014р., вересень 2014р.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, воно відповідає наданому розрахунку, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Невиконання зобов'язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), визнається згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання, в результаті чого настають правові наслідки, встановлені договором або законом (статті 611 Цивільного кодексу України).

Правові основи господарської діяльності суб'єктів господарювання регулюються Господарським кодексом України, статтею 230 якого встановлено, що учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені).

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В силу приписів ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.3.2. Договору № 4 від 16.01.2014 р. у разі порушення термінів оплати за даним договором, споживач сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних зобов'язань, за кожен день прострочення, що діє в період, за який оплачується пеня.

За приписами ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд зазначає, що цією статтею передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. При цьому, перебіг цього строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Суд вважає за необхідне зазначити, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися судом як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі спливом 6 місяців.

Позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 86 594,98 грн. за прострочку оплати рахунків за одиницю приєднаного навантаження на опалення за квітень 2014р., травень 2014р., червень 2014р., липень 2014р., серпень 2014р., вересень 2014р.

Суд перевірив наданий розрахунок пені та встановив, що позивачем допущено помилку, у визначенні суми пені по оплаті рахунків за квітень 2014р. та травень 2014р., оскільки пеню нараховано за період більше шести місяців від дня, коли зобов'язання повинно було виконано, за розрахунком суду, обґрунтованою визнається сума за квітень 2014р. - 15 692,78 грн., за травень 2014р. - 16 604,50 грн.

Враховуючи вищевикладене, стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 80 157,10 грн., в решті вимог слід відмовити.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити в задоволені позову у зв'язку з необґрунтованістю та безпідставністю, посилаючись на відсутність відповідно бюджетного фінансування.

Як вже зазначалось відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення від відповідальності за невиконання обов'язку за надані послуги (постанова Верховного Суду України № 11/446 від 15.05.2012 р.).

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до п. 4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України": частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача.

Судом встановлено, що причиною виникнення спору є неправильні дії саме відповідача, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 64556,85 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 549, 610, 611, 625, Цивільного кодексу України, статтями 230, 232 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 4-3, 12, 33, 43, 44, 49, 75, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління охорони здоров'я Лисичанської міської ради (93113, Луганська обл., м. Лисичанськ, просп. Леніна, буд. 134, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанська енергосервісна компанія" (93113, Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. Свердлова, буд. 349, ) 3% річних у розмірі 10 337 (десять тисяч триста тридцять сiм) грн. 82 коп., інфляційні втрати в розмірі 71 038 (сiмдесят одна тисяча тридцять вiсiм) грн. 01 коп., пеню в розмірі 80 157 (вiсiмдесят тисяч сто п'ятдесят сiм) грн. 10 коп. та судовий збір у розмірі 64 556 (шiстдесят чотири тисячi п'ятсот п'ятдесят шiсть) грн. 85 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

В частині стягнення суми боргу за спожиту теплову енергію в розмірі 2591180,88 грн. - провадження по справі припинити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.01.2015 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа № 922/5548/14