ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

15 січня 2015 р. Справа № 902/1752/14

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Підприємства «Благодар» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України» (03148, м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, буд. 3, офіс 534)

до: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 11 782,08 грн..

при секретарі судового засідання Солоненко Т.В.
за участю представників сторін :
позивача : Пасічник І.Ю. керівник, виписка з ЄДРЮО та ФОП від 08.09.2014 року;

відповідача : Коцур В.А. за довіреністю № 94 від 14.01.2015 року;

Кривіцький М.О. за довіреністю № 2344 від 24.12.2014 року.

СУТЬ СПОРУ:

Підприємство «Благодар» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України» звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Військової частини 11 782,08 грн. втрат від інфляції та трьох відсотків річних в загальному розмірі 11 782,08 грн..

Позовні вимоги мотивовано тим, що у відповідності до укладеного 23.04.2013 року договору № 113 позивачем поставлено відповідачеві паперової продукції на загальну суму 127 879,50 грн.. Відповідно до п. 4.1. договору розрахунки за товар здійснюються за фактом постачання згідно з чинним законодавством протягом поточного 2013 бюджетного року, після підписання Замовником акту прийому-передачі поставленого Товару за умови отримання Замовником наступних документів: рахунку-фактури, видаткової накладної, акту прийому-передачі товару. Оплата поставленого товару проведена з простроченням, що потягло за собою нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Ухвалою суду від 17.12.2014 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1752/14 та зобов`язано сторін надати докази необхідні для вирішення даного спору.

Ухвалою суду від 29.12.2014 року розгляд справи відкладено на 15.01.2015 року у зв`язку з відсутністю доказів необхідних для вирішення спору в даній справі.

Відповідач у відзиві заперечує проти позову посилаючись, з поміж іншого, на те, що договором було встановлено інший розмір відсотків річних, а саме нуль відсотків. Також зазначає, що Військова частина А 0549 входить до складу Збройних Сил України та фінансується за рахунок Державного бюджету України і розрахунки за договірними зобов`язаннями може проводити лише за наявності коштів. Зобов`язання за договором не були виконані вчасно у зв`язку з відсутністю коштів, по їх надходженні Військова частина сплатила кошти в повному обсязі, чим виконала всі договірні зобов`язання. Крім того зазначає, що 13.12.2013 року, з метою уникнення нарахування штрафних санкцій, індексу інфляції та 3% річних, через неможливість своєчасного виконання грошових зобов`язань щодо проведення розрахунків з отриманий товар, між сторонами укладено додаткову угоду до договору. Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди, що товар отриманий замовником за договором безоплатно зберігається у продавця до моменту зарахування коштів на рахунки останнього.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

23 квітня 2013 року між Військовою частиною НОМЕР_2 (відповідач, за договором Замовник) та Підприємством «Благодар» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» (позивач, за договором Постачальник) укладено договір закупівлі № 113. (надалі Договір).

Згідно з предметом даного Договору, Постачальник зобов`язується у 2013 році поставити Замовникові Товар, зазначений у пункті 1.2. та у Специфікації Товару. Замовник зобов`язується прийняти та оплатити такий Товар.

Пунктом 1.2. Договору Сторони погодили найменування Товару.

Постачальник забезпечує виконання гарантійних зобов`язань підприємством-виробником протягом 12 місяців з дня приймання Товару Замовником. (п. 2.3. Договору).

Сума цього Договору становить 127 879,50 грн. Ціна цього Договору включає всі витрати Постачальника, які пов`язані з постачанням Товару (транспортні витрати, завантаження, розвантаження, сплата митних тарифів, маркування, тара, упаковка тощо). У випадку перевищення ціни сума перевищення оплаті не підлягає. (п. 3.1 Договору).

Розрахунки за Товар здійснюються за фактом постачання згідно з чинним законодавством протягом поточного 2013 бюджетного року, після підписання Замовником акту прийому-передачі поставленого Товару за умови отримання Замовником наступних документів: рахунку-фактури, видаткової накладної, акту прийому-передачі товару. (п. 4.1. Договору)

Сторони домовились, що погоджений розмір збитків, а також неустойки, який підлягає відшкодуванню Замовником за несвоєчасність грошових розрахунків не може бути більшим за суму заборгованості скоригованої на офіційний індекс інфляції за відповідний період (час прострочення). Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України Сторони встановили інший розмір : 0 (нуль) відсотків. (7.6. Договору)

Термін дії Договору до 31.12.2013 року, за винятком пункту 2.3 Договору, який діє до повного його виконання (п. 10.1. Договору)

В рамках Договору позивач за видатковими накладними № 7 від 21.05.2013 року, № 28 від 06.11.2013 року та № 65 від 12.12.2013 року поставив відповідачеві товар на загальну суму 127 879,50 грн..

У відповідності до п. 4.1. Договору, прийому-передачу Товару за кожною видатковою оформлено відповідними актами прийому-передачі поставленого Товару.

13.12.2013 року між Сторонами укладено додаткову угоду № 1/247 до договору № 113 від 23.04.2013 року пунктом 1 якої визначено наступне: «З метою уникнення нарахування військовій частині А 0549 штрафних санкцій, індексу інфляції та 3% річних, через неможливість своєчасного виконання грошового зобов`язання щодо проведення розрахунків за отримані товари Сторони дійшли згоди, що товарно-матеріальні цінності отримані Замовником згідно Договору № 113 від 23.04.2013 за накладною № 65 від 12.12.2013 року на загальну суму 29 564,50 грн. безоплатно зберігатиметься у Постачальника до моменту зарахування коштів на рахунки останнього. З моменту зарахування коштів на рахунки Постачальника Товар у 3-х денний термін підлягає передачі військовій частині НОМЕР_2 ».

Як встановлено судом, та не заперечується представниками сторін, розрахунки за поставлений товару відповідачем проведено з порушенням термінів, визначених договором. Так, останнім здійснено платежі в період з 24.01.2014 року по 17.06.2014 року (а.с. 46,47, 49,50,52-58).

За прострочення строків оплати поставленого товару позивачем зараховано та заявлено до стягнення 9142,48 грн. втрат від інфляції та 2639,60 грн. три відсотки річних.

В судовому засіданні 15.01.2015 року представник позивача подав заяву про відмову від позову в частині стягнення трьох відсотків річних.

Судом роз`яснено процесуальні наслідки відмови від позову, передбачені cтаттею 78 ГПК України.

Оцінивши подані докази, суд зважає на таке.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення у справі, крім іншого, відмовитись від позову.

Частина 6 названої статті вказує, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

За таких обставин суд приймає дану відмову як таку, що не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, а тому провадження у справі в цій частині слід припинити з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов`язання по оплаті сировини.

В силу ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У пункті 1.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» зазначено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимога щодо стягнення втрат від інфляції є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Заперечення відповідача не беруться судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи та встановлено судом обставинами.

Перевіривши правильність нарахування заявлених до стягнення сум втрат від інфляції судом не виявлено помилок, у зв`язку з чим вказані суми є правомірними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов`язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог, а заперечення останнього не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Зважаючи на наведене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 ПК України.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 80, ст.ст.43, 33, 43, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь Підприємства «Благодар» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України» (03148, м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, буд. 3, офіс 534, ) 9 142 (дев`ять тисяч сто сорок дві) грн. 48 коп. втрат від інфляції.

3. Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) в доход Державного бюджету 1 422 (одну тисячу чотириста двадцять дві) грн. 34 коп. судового збору.

4. Провадження у справі в частині стягнення 2 639,60 грн. припинити.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19 січня 2015 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:
1 - до справи