РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/28399/14 16.01.15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «КОПТОС»
ДоРеспубліканського вищого училища фізичної культури Міністерства освіти і науки України
Простягнення 11 085,85 грн.

Суддя Спичак О.М.

Без виклику представників сторін:

від позивача: Безик М.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: Шевчук В.І. - представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОПТОС» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Республіканського вищого училища фізичної культури Міністерства освіти і науки України про стягнення 11 085,85 грн.,з яких: 8 845,00 грн. - заборгованості за поставлений товар, 143,72 грн. - 3% річних, 967,49 грн. - інфляційних втрат, 1 129,74 грн. - пені.

Ухвалою суду від 22.12.2014 року було порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 16.01.2015 року.

В судовому засіданні 16.01.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.01.2015 року надав усні пояснення відповідно до яких проти позову не заперечував.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/140 від 15.03.2010 року «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 16.01.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.05.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОПТОС» (позивач, продавець) та Республіканським вищим училищем фізичної культури Міністерства освіти і науки України (відповідач, замовник) був укладений договір №23-1/05 про закупівлю товарів за державні кошти, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується у 2014 році поставити та передати у власність замовникові «Культури овочеві плодоносні, інші» (ДК -16-2010-01.12.3) (товар), в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (додаток №1), що додається до цього договору і є його невід'ємною частиною, а замовник - прийняти і оплатити товар.

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Додатком №1 до договору (специфікація) сторони погодили асортимент, кількості та ціни товару.

Сума цього договору становить 30 450,00 грн., без ПДВ (п. 3.1); розрахунки за поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку згідно видаткових накладних (п.3.3).

Відповідно до п. 5.5 договору товар вважається поставленим замовнику, з моменту підписання замовником видаткової накладної на відповідну партію товару.

Пунктом 4.2 договору сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом оплати замовником, після пред'явлення продавцем, оформлених належним чином (підписи, печатки тощо) рахунка на оплату та видаткової накладної (далі - рахунок, до рахунка обов'язково надаються видаткові накладні.

Згідно з п. 4.4 договору оплата товару здійснюється в продовж 15 календарних днів з дати підписання рахунку та за умови, що продавець виконав умови п.4.3 договору.

Умовами п. 4.3 договору сторони погодили, що ціна товару, що вказана в рахунку, який надається продавцем замовнику, повинен відповідати специфікації цього договору.

Згідно з п. 4.5 договору у випадку, якщо продавець не виконав умови п. 4.2 договору оплата за поставлений товар здійснюється в продовж 15 календарних днів з дати надання замовнику всіх належним чином оформлених документів згідно п.4.2.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками (п.10.1); строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 10.1 цього договору та діє до 30.06.2014 року, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами зобов'язань за даним договором (п.10.2).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що на виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар загалом на суму 20 704,10 грн., що підтверджується видатковими накладними: №2 від 29.05.2014 року на суму 8 845,00 грн., №3 від 02.06.2014 року на суму 2 849,70 грн., №4 від 12.06.2014 року на суму 3 548,50 грн., №6 від 27.06.2014 року на суму 1 472,00 грн., №7 від 07.07.2014 року на суму 1 383,90 грн., №8 від 23.07.2014 року на суму 2 605,00 грн.

Проте відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого товару виконав частково на суму 11 859,10 грн., у зв'язку з чим станом на момент подання позову заборгованість за договором складає 8 845,00 грн.

02.12.2014 року позивач надіслав відповідачеві претензію щодо сплати заборгованості №1 від 02.12.2014 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення у лист від 02.12.2014 року та фіскальним чеком поштової установи від 02.12.2014 року. Однак, як зазначав позивач, зазначена претензія залишена відповідачем без задоволення.

У зв'язку з тим, що відповідачем було прострочено виконання грошового зобов'язання з оплати поставленої продукції, позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача 8 845,00 грн. основного боргу, 1 129,74 грн. пені, 967,49 грн. інфляційних нарахувань та 143,72 грн. 3 % річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору №23-1/05 про закупівлю товарів за державні кошти від 25.05.2014 року позивач поставив відповідачу товар на суму 20 704,10 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних №2 від 29.05.2014 року на суму 8 845,00 грн., №3 від 02.06.2014 року на суму 2 849,70 грн., №4 від 12.06.2014 року на суму 3 548,50 грн., №6 від 27.06.2014 року на суму 1 472,00 грн., №7 від 07.07.2014 року на суму 1 383,90 грн., №8 від 23.07.2014 року на суму 2 605,00 грн.

Проте відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого товару виконав частково на суму 11 859,10 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень: №478 від 05.06.2014 року на суму 2 849,70 грн., №548 від 24.06.2014 року на суму 3 548,50 грн., №584 від 14.07.2014 року на суму 1 472,00 грн., №574 від 08.07.2014 року на суму 1 383,90 грн., №612 від 24.07.2014 року на суму 2 605,00 грн., у зв'язку з чим станом на момент подання позову заборгованість за договором поставки складає 8 845,00 грн.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи те, що відповідачем під час розгляду справи не наведено жодних обставин, які б були підставою для перешкоджання виконувати грошові зобов'язання за договором, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню повністю в сумі 8 845,00 грн.

Позивач за прострочення строків сплати за поставлений товар, керуючись пунктом 7.4 договору, нарахував та просить стягнути з відповідача 1 129,74 грн.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п.1. статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що відповідачем прострочено виконання свого обов'язку по своєчасній оплаті отриманого товару за договором №23-1/05 про закупівлю товарів за державні кошти від 23.05.2014 року, адже всупереч умов наведеного договору у визначений строк договором строк не було здійснено у повному обсязі оплату за отриманий товар, що є підставами для застосування до відповідача господарських санкцій, обумовлених договором, та відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Умовами п. 7.4 договору сторони погодили, що за порушення умов договору замовник (крім обставин зазначених в п.7.2 договору), останній сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості наданого товару.

Відповідно до п. 7.2 договору замовник звільняється від відповідальності за порушення строків оплати за цим договором у випадку затримки державного фінансування видатків.

Здійснивши перерахунок пені, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання, порядку розрахунків погодженого сторонами та з огляду на те, що відповідачем під час розгляду справи не наведено жодних обставин, які б звільняли відповідача від відповідальності за порушення строків оплати за договором, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме, в сумі 1 056,07.

Позивач просить суд також стягнути з відповідача 143,72 грн. три відсотки річних та 967,49 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню частково, а саме, 130,13 грн. та 862,40 грн., відповідно.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Республіканського вищого училища фізичної культури Міністерства освіти і науки України (місцезнаходження: 02156, м. Київ, вул. Матеюка, буд. 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОПТОС» (місцезнаходження: 08132, Київська обл., м. Вишневе, вул. Машинобудівників, буд. 15, кв. 141, ) 8 845 (вісім тисяч вісімсот сорок п'ять) грн. 00 коп. - основного боргу, 1 056 (одну тисячу п'ятдесят шість) грн. 07 коп. - пені, 130 (сто тридцять) грн. 13 коп. - 3% річних, 862 (вісімсот шістдесят дві) грн. 40 коп. - інфляційних втрат, 1 795 (одну тисячу сімсот дев'яносто п'ять) грн. 30 коп. - судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Спичак О.М.

Повне рішення складено

19.01.2015 р.