ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р. Справа № 911/4769/14

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прушиньскі";

до Приватного акціонерного товариства "Оздоровчий центр "Ярина";

про стягнення 11 841,80 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: Власов Є.А. (довіреність б/н від 15.01.2014 року);

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прушиньскі" до Приватного акціонерного товариства "Оздоровчий центр "Ярина" про стягнення 11 841,80 грн. з яких 9 832,25 грн. основного боргу, 377,40 грн. 3 % річних та 1 632,15 грн. інфляційних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.11.2014 року порушено провадження у справі № 911/4769/14 та призначено справу до розгляду на 24.11.2014 року.

В судові засідання, які відбулись 24.11.2014 року, 23.12.2014 року та 05.01.2015 року представник відповідача не з'явився, сторони вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 10.11.2014 року не виконали, у зв'язку з чим, розгляд справи відкладався до 23.12.2014 року, до 05.01.2015 року та до 20.01.2015 року.

Крім того, в судовому засіданні, яке відбулось 05.01.2015 року, представником позивача, в порядку ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, було подано клопотання про продовження строку розгляду спору, яке задоволено судом і продовжено строк розгляду спору.

14.01.2015 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач збільшив період нарахування і просить стягнути 411,34 грн. 3% річних та 2580,76 грн. інфляційних на заявлену в позові суму боргу.

В судовому засіданні 20.01.2015 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 20.01.2015 року не з'явився, про причини неявки господарський суд не повідомив, письмовий відзив на позов не надав.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання відповідача суд не повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених в позові обставин та підтверджується матеріалами справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Прушинські" (позивач, Постачальник) відпущено, а Приватним акціонерним товариством "Оздоровчий центр "Ярина" (відповідач, Покупець) прийнято товар за видатковою накладною № ЧК-0001417 від 21.08.2013 року на суму 9 832,25 грн.

08.08.2013 року позивач виставив для оплати відповідачу Рахунок-фактуру № ЧК-0001417 від 08.08.2013 року на суму 9 832,25 грн., що відповідає вартості фактично поставленого товару.

Для отримання вказаного у рахунку-фактури товару, відповідачем видано довіреність на отримання ТМЦ № 532470 від 17.08.2013 року на ім'я Крячок Дмитро Михайлович .

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем було укладено договір у спрощений спосіб, про що свідчить отримання відповідачем товару від позивача та підписання товаророзпорядчих документів на нього, внаслідок чого у сторін виникають відповідні права та обов'язки, в тому числі зобов'язань з приводу поставки товару та його своєчасної і належної оплати.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Покупець повинен сплатити повну ціну переданого товару. Тобто, відповідно до вимог вказаної норми закону, покупець зобов'язаний був оплатити товар прийнявши його, і засвідчивши цей факт підписанням видаткових накладних на поставку товару, проте оплату до цього часу не провів.

З метою досудового врегулювання спору, 31.10.2014 позивач надіслав на адресу відповідача претензію б/н від 30.10.2014 року, яка повернулась відправнику 05.11.2014 року з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується витягом із офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», з вимогою погасити існуючий борг в сумі 9 832,25 грн. та додатково сплати інфляційні та 3 % річних (копія витягу знаходиться в матеріалах справи).

Таким чином, відповідач своїх зобов'язань щодо оплати поставленого Товару не виконав, у зв'язку з чим, за ним рахується заборгованість в сумі 9 832,25 грн., що відповідачем не заперечено та не спростовано.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання з оплати товару, позивач на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача 3 % річних в сумі 411,34 грн. та інфляційні в сумі 2580,76 грн. за період з 22.08.2013 року по 12.01.2015 року (згідно заяви про збільшення позовних вимог).

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, нарахування 3% річних та інфляційних проведено виходячи із фактичної суми заборгованості, що існувала на відповідну дату, за фактичний період заборгованості (з наступного дня після отримання товару, як передбачено ст.. 692 Цивільного кодексу України) таким чином, вимога позивача про стягнення 3% річних та інфляційних підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Оздоровчий центр "Ярина" (08711, Київська обл., Обухівський р-н, смт. Козин, вул. Солов'яненка, буд. 308-А, код 31432333) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Прушиньскі" (07600, Київська обл., смт. Згурівка, вул. Чкалова, 135 А, код 32925902) 9 832 грн. (дев'ять тисяч вісімсот тридцять дві гривні) 25 коп. основного боргу, 411 грн. (чотириста одинадцять гривень) 34 коп. 3 % річних та 2580 грн. (дві тисячі п'ятсот вісімдесят гривень) 76 коп. інфляційних та 1827 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень) 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 26.01.2015 р.

Суддя Т.П. Карпечкін