ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.01.2015 року Справа № 907/1228/14

За позовом Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до Ужгородського міськрайонного управління юстиції, м. Ужгород

про стягнення 16 621,26 грн., в тому числі 14 234,80 грн. заборгованості по орендній платі та 2 386,46 грн. пені.

Суддя господарського суду -Кривка В.П.

представники:

Позивача - Зеленяк С.С., довіреність №24-12/5 від 05.01.2015 року;

Відповідача - Бєляков М.І., довіреність №01-37/24 від 22.01.2015 року;

СУТЬ СПОРУ: Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород заявлено позов до Ужгородського міськрайонного управління юстиції, м. Ужгород про стягнення 16 621,26 грн., в тому числі 14 234,80 грн. заборгованості по орендній платі та 2 386,46 грн. пені.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що на підставі укладеного між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (правонступник Управління майном міста) та Ужгородським міськрайонним управлінням юстиції договору оренди нежилого приміщення №812/0, позивачем було передано у строкове, платне користування приміщення за адресою: м. Ужгород, вул. Заньковецької,10-12. Проте, відповідач свої договірні зобов'язання щодо сплати орендних платежів належним чином та у встановлені договором строки не виконував. Покликаючись на умови договору та положення закону позивач просить стягнути з відповідача 16 621,26 грн., в тому числі 14 234,80 грн. заборгованості по орендній платі та 2 386,46 грн. пені (заявлений період нарахування заборгованості згідно розгорнутого розрахунку - січень 2007 по січень 2011 рр.).

Уповноважений представник позивача позовні вимоги підтримала та подала витребувані судом документи, і просить суд вирішити спір за наявним у справі матеріалами.

Уповноважений представник відповідача проти позову заперечив, з підстав зазначених у письмовому відзиві на позов, зокрема заявив клопотання про застосування судом строків позовної давності до заявлених позовних вимог, при цьому, наполягає на вирішенні спору по суті.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2006 року між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (правонаступник Управління майном міста) (Орендодавець) та Ужгородським міськрайонним управлінням юстиції (Орендар) було укладено договір оренди нежилого приміщення №812/0 (з послідуючими змінами), згідно якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежиле приміщення за адресою: м. Ужгород, вул. Заньковецької,10-12 для використання площею 26,10 кв.м. (а.с. 11). Сторонами обумовлено, що вступ Орендаря в користування майном настає з моменту підписання сторонами договору оренди та акту приймання -передачі.

Положеннями даного договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна міста, затвердженої рішенням №48 XVI сесії місої ради від 14.05.2003 року із змінами та доповненнями і складає 5% (орендна ставка) від вартості орендованого об'єкту, визначеної згідно незалежної оцінки без ПДВ 1 957,95 грн. в рік. Сума оплати за базовий місяць в т.ч. ПДВ становить 195,79 грн. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. (п.п. 4.1, 4.4 договору).

Відповідно до п. 4.8 та 5.2 Договору орендар зобов'язаний перерахувати своєчасно та в повному обсязі встановлену договором суму орендної плати щомісячно не пізніше 15 числа наступного місяця. При цьому, орендна плата, перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі стягується в бюджет відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України із суми заборгованості за кожен день прострочки (включаючи день оплати) п. 4.9 Договору.

Крім цього, сторони обумовили, що згідно п. 9.4 у разі припинення договору оренди, Орендар зобов'язаний передати Орендодавцеві об'єкт по акту приймання - передачі в належному стані, не гіршому ніж під час передачі його в оренду. Нарахування орендної плати за об'єкт, що орендується припиняється з моменту підписання акту приймання-передачі.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи доказів на виконання умов даного договору, згідно узгодженого сторонами акту прийому - передачі від 10.05.2006 року позивачем було передано, а відповідачем прийнято об'єкт оренди - службові приміщення за адресою: м. Ужгород, вул. Заньковецької,10-12. (а.с. 16). Надалі у зв'язку з припиненням договору вказаний об'єкт оренди відповідачем було повернуто позивачу в установленому договором порядку, про що 01.02.2011 року складено узгоджений сторонами відповідний акт приймання-передачі майна до договору оренди №812/0 від 10.05.2006 року (а.с.17).

Між тим, за даними позивача, у період оренди вищевказаного майна, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати за оренду приміщення проводив не в повному обсязі (заявлений період нарахування заборгованості згідно розгорнутого розрахунку - січень 2007 по січень 2011 рр.), і станом на 17.11.2014 року за ним наявна заборгованість в сумі 14 234,80 грн. основного боргу та 2 386,46 грн. пені. (розгорнутий розрахунок заборгованості в матеріалах справи).

В ході судового розгляду відповідач викладені заявником обставини щодо оренди майна, згідно укладеного договору - не заперечував. Поряд з цим, зазначив, що належних та допустимих доказів в підтвердження виконання оплати за отримане майно подати не може, оскільки відповідно до Наказу Мінюсту України №578/5 від 12.04.2012 року строк зберігання платіжних доручень складає 5 років, і так як договір був укладений в 2006 році та припинив свою дію в січні 2011 року, паперові платіжні доручення не збереглися. В зв'язку з цим, наполягав на застосуванні судом строку позовної давності до заявлених позивачем вимог, про що ним подано письмову заяву. Уповноважений представник позивача проти даної заяви не заперечила, обставин пропуску строку позовної давності не спростовувала, будь-яких клопотань з даного приводу не заявляла.

Аналізуючи правовідносини сторін та встановлюючи дійсні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України від 16.01.03 № 436-IV з наступними змінами та доповненнями (ст. 526 Цивільного кодексу України від 16.01.03 № 435-IV з наступними змінами та доповненнями) господарське зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що за певних умов звичайно ставляться.

Згідно з ч.3 ст.18 ЗУ „Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі, а ч.1 ст.19 цього Закону передбачено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Відповідно до ч.1 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється законодавцем тривалістю в три роки. Перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, при цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). Зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (ст. 266 коментованого Закону)

Відповідач просить та наполягає застосувати строк позовної давності до заявлених позивачем вимог (письмова заява, а.с.30-31).

За таких обставин, враховуючи вищенаведене в сукупності в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, внаслідок спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати суд покладає на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.01.2015 року.

Суддя В.Кривка