РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24988/14 15.01.15
За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брок-Енергія»

про стягнення 7 085 522,92 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача не з'явився;

Від відповідача Комісар С.П. - по дов.

Потоцький С.М. - по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення з останнього на свою користь боргу зі сплати природного газу в сумі 5 473 600 грн., пені в розмірі 713 637,18 грн., втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в сумі 738 474,03 грн. та 3% річних в розмірі 159 811,71 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення Відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №13/3458-ТЕ-29 від 29.01.2013р. (надалі - Договір) в частині проведення своєчасної оплати за фактично переданий газ за період з січня по грудень 2013 року та січень 2014 року.

В зв'язку з допущеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Брок-Енергія» порушенням умов Договору та норм чинного законодавства України, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» керуючись приписами ст. ст.549, 625 Цивільного кодексу України нараховувало пеню, інфляційні втрати та 3% річних в зазначених вище розмірах.

Відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що умовами договорів №58/30 від 11.02.2014р., №431/30 від 26.09.2014р. про організацію взаєморозрахунків сторонами було вирішено погасити заборгованість Відповідача перед Позивачем за спірним Договором в сумі 7 589 200 грн. за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевому бюджету для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії.

Оскільки, як зазначає Товариство з обмеженою відповідальністю «Брок-Енергія» прострочення оплати на умовах спільних протокольних рішень та зазначених вище договорів про організацію взаєморозрахунків Відповідачем допущено не було, останнім, з урахуванням періодів нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних представлено суду власний контррозрахунок.

Ухвалою господарського суду м. Києва порушено провадження у справі №910/24988/14 та призначено її до розгляду на 18.12.2014р.

У ході проведення судового засідання 18.12.2014р. представник Позивача заявив усне клопотання про оголошення перерви для можливості ознайомлення з відзивом Відповідача.

Одночасно, у тому ж судовому засіданні представником Відповідача подано клопотання про продовження строку вирішення спору, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 18.12.2014р. продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 15.01.2015р.

На призначене судове засідання 15.01.2015р. представник Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не з'явився, хоча про дату та час його проведення повідомлений належним чином. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

За змістом п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Таким чином, враховуючи присутність повноважного представника Позивача в судовому засіданні 18.12.2014р., що підтверджується, зокрема протоколом судового засідання та розпискою від 18.12.2014р., суд дійшов висновку, про належне повідомлення вказаного учасника судового процесу про дату та час проведення наступного судового засідання, тобто 15.01.2015р.

Розглянувши надані учасником судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника Позивача та Відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.01.2013р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Брок-Енергія» (Покупець) укладено Договір, відповідно до п.1.1 якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупця у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України Публічним акціонерним товариством «Національною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 21 00 00, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно з п.1.2 Договору газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх релігійними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробництва комерційної діяльності).

Відповідно до п.5.1 укладеного між сторонами правочину, ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування встановлюється НКРЕ.

Ціна за 1 000 куб.м природного газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 куб.м природного газу - 1 091,00 грн., крім того ПДВ -20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1 309,20 грн. (п.5.2 Договору).

У розділі 6 укладеного між контрагентами правочину, останні погодили порядок та умови проведення розрахунків.

Так, у п.6.1 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Згідно з п.11.1 вказаного вище правочину, останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013р. і діє в частині поставки газу до 31.12.2013р., а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов Договору протягом січня - грудня 2013 року Позивач передав, а Відповідач отримав природний газ в обсязі 5 561,881 тис.м куб. на загальну суму 17 506 923,54 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2013р. на суму 2 642 743,28 грн., від 28.02.2013р. на суму 2 540 848,24 грн., від 31.03.2013р. на суму 2 484 070,84 грн., від 30.04.2013р. на суму 1 221 492,77 грн., від 31.05.2013р. на суму 526 904,56 грн., від 30.06.2013р. на суму 284 223,39 грн., від 31.07.2013р. на суму 525 025,86 грн., від 24.01.2014р. на суму 444 557,19 грн., від 24.01.2014р. на суму 443 648,60 грн., від 24.01.2014р. на суму 1 663 917,27 грн., від 24.01.2014р. на суму 2 086 786,25 грн., від 24.01.2014р. на суму 2 642 705,29 грн.

Нормами ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України, приписи якої кореспондуються з приписами ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно, згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до приписів ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Договором, згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Договір, згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи все вищезазначене, господарським суд дійшов висновку, що за період з січня 2013 року по січень 2014 року Публічним акціонерним товариством Національною компанією «Нафтогаз України» було передано у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Брок-Енергія» природний газ на загальну суму 17 506 923,54 грн.

За твердженням Позивача, Відповідач за поставлений природний газ за період з січня 2013 року по січень 2014 року розрахувався не у повному розмірі, тому Публічне акціонерне товариство Національною компанією «Нафтогаз України» звернулось до суду з розглядуваним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства Національною компанією «Нафтогаз України» підлягає частковому задоволенню. При цьому, господарський суд виходить з такого.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно з ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Нормами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець, згідно з ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як стверджує Відповідач, для отримання можливості розрахуватись за природний газ останній вимушений був чекати врегулювання процедури отримання заборгованості Державного бюджету по субвенціях на надання пільг, субсидій та компенсацій по теплопостачанню, щоб погасити заборгованість за газ та просити Позивача погодитись на погашення боргу таким чином.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р. «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Сумській області (Сторона 1), Головним фінансовим управлінням Сумської ОДА (Сторона 2), Охтирською філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Брок-Енергія» (Сторона 3) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України (Сторона остання) підписано ряд спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання.

Так, між вказаними учасниками було підписано 7 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, а саме: 15 лютого 2013 р. (спільне протокольне рішення № 368), 19 березня 2013 р. (спільне протокольне рішення № 685), 12 квітня 2013 р.(спільне протокольне рішення № 823), 17 травня 2013 р. (спільне протокольне рішення № 1067), 16 вересня 2013 р. (спільне протокольне рішення № 1584), 19 листопада 2013 р. (спільне протокольне рішення № 2021), 16 грудня 2013 р. (спільне протокольне рішення № 2215) спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Відповідно до умов указаних вище спільних протокольних рішень сторони дійшли згоди погасити заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Брок-Енергія» перед Позивачем за спірним Договором наступному у розмірі:

- 710 000 грн., спільним протокольним рішенням № 368 від 15.02.2013р.,

- 165 000 грн., спільним протокольним рішенням № 685 від 19.03.2013р.,

- 330 000 грн., спільним протокольним рішенням № 823 від 12.04.2013р.,

- 140 000 грн., спільним протокольним рішенням № 1067 від 17.05.2013р.,

- 125 000 грн., спільним протокольним рішення № 1584 від 16.09.2013р.,

- 1 024 000 грн., спільним протокольним рішенням № 2021 від 19.11.2013 р.,

- 700 000 грн., спільним протокольним рішенням № 2215 від 16.12.2013р. за рахунок коштів субвенції з державного бюджету на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Факт перерахування грошових коштів в сумі 3 194 000 грн. підтверджується представленими Товариством з обмеженою відповідальністю «Брок-Енергія» платіжними дорученнями: №49 від 20.12.2013р. на суму 700 000 грн., №8 від 19.02.2013р. на суму 710 000 грн., №13 від 21.03.2013р. на суму 165 000 грн., № 17 від 22.05.2013р. на суму 330 000 грн., №18 від 29.07.2013р. на суму 140 000 грн., №33 від 19.09.2013р. на суму 125 000 грн. та №96 від 25.11.2013р. на суму 1 024 000 грн.

Таким чином, усього за рахунок коштів субвенції з державного бюджету на надання пільг, субсидій та компенсацій заборгованість Відповідача перед Позивачем була погашена на загальну суму 3 194 000 грн.

Також на виконання п.2 ст.16 Закону України « Про Державний бюджет України на 2014 рік між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Сумській області, Департаментом фінансів Сумської обласної державної адміністрації, Управлінням фінансів Охтирської міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства Охтирської міської ради, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Брок-Енергія» були укладені договори: №58/30 від 11.02.2014р. та № 431/30 від 26.09.2014р. про організацію взаєморозрахунків, предметом яких була організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції державного бюджету місцевим бюджетах на погашення заборгованості з різниці тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджували та/бо погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30.

Згідно з умовами указаних вище договорів сторони дійшли згоди погасити заборгованість Відповідача перед Позивачем за спірним Договором у розмірі 7 589 200 грн. за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевому бюджету для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії.

За змістом ч.2 ст.604 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

З огляду на добровільну згоду сторін змінити попереднє зобов'язання іншим, суд дійшов висновку, що чинне законодавство, з метою правової визначеності містить у ст. 604 Цивільного кодексу України імперативну умову про припинення усіх додаткових зобов'язань, що пов'язані із зміненим, якщо сторони при такій добровільній зміні зобов'язань не передбачили іншого.

Таким чином, сторони у справі відповідно до вимог ст.604 Цивільного кодексу України замінили первісне зобов'язання про оплату природного газу на умовах договору поставки природного газу новими зобов'язаннями про оплату Відповідачем на користь Позивача обсягів газу вартістю 10 783 200 грн. за рахунок коштів субвенції з державного бюджету, припинивши первісне зобов'язання в цій частині.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України у постановах від 09.09.2014р. по наступним справам: №5011-35/1533-2012-19/522-2012, №5011-35/1272-2012-42/527-2012, №5011-1/1043-201242/528-2012.

Вказані вище постанови Верховного Суду України згідно із положеннями ч.1 ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України. Останні зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із вказаними рішеннями Верховного Суду України

Одночасно, за умовами договорів №58/30 від 11.02.2014р. та №431/30 від 26.09.2014р про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.2 ст.16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік») строк виконання нового зобов'язання пов'язаний з моментом перерахування територіальним органом Казначейства грошових коштів з державного бюджету.

Наразі, факт перерахування Відповідачем Позивачу грошових коштів у сумі 7 589 200 грн., підтверджується наданими платіжними дорученнями №57 від 31.03.2014р. на суму 2 115 600 грн. та №104 від 31.10.2014р. на суму 5 473 600 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що заборгованість з оплати природного газу вартістю 5 473 600 грн. погашена Відповідачем у повному обсязі, на підтвердження чого суду було надано вказані вище платіжні доручення, правових підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення боргу зі сплати природного газу в сумі 5 473 600 грн., господарський суд не вбачає.

Відтак, враховуючи викладене, позовні вимоги в частині з Товариства з обмеженою відповідальністю «Брок-Енергія» боргу зі сплати природного газу в сумі 5 473 600 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вимога Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брок-Енергія» про стягнення інфляційних втрат 738 474, 03 грн. є також такою, що не підлягає задоволенню. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 3 п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р. визначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Частиною 2 п.3.2 вказаної вище Постанови Пленуму Вищого господарського суду України передбачено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Як встановлено судом, прострочення зобов'язання мало місце за періоди: з 14.04.2013р. по 24.04.2013р. та з 14.01.2014р. по 30.01.2014р.

Виходячи з того, що зобов'язання з оплати природного газу на умовах спірного Договору учасниками судового процесу припинено за домовленістю сторін, а також період виникнення прострочення зобов'язання, суд дійшов висновку, що прострочення оплати на умовах договорів про організацію взаєморозрахунків Відповідачем допущено не було, оскільки, як зазначалось вище строк виконання нового зобов'язання пов'язаний з моментом перерахування територіальним органом Казначейства грошових коштів з державного бюджету.

Відтак, у задоволенні позовних Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в сумі 738 474,03 грн., відповідно до вимог ст.ст.604, 625 Цивільного кодексу України слід відмовити.

Що стосується вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брок-Енергія» про стягнення пені в розмірі 713 637,18 грн. та 3% річних в сумі 159 811,71 грн. господарський суд зазначає наступне.

Статтею 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з пунктом 1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст.550 Цивільного кодексу України встановлюється загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 цього договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем п.6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Враховуючи, що прострочення перерахування коштів на умовах Договору та спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків Відповідачем не допущено, а також перевіривши наданий Позивачем розрахунок та представлений Відповідачем контр розрахунок пені та 3% річних, заявлених Публічним акціонерним товариством «Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» дат та сум здійснених Відповідачем проплат та враховуючи суми і призначення погашення заборгованості згідно вище перелічених спільних протокольних рішень по періодах, за висновками суду арифметично вірна сума 3% річних становить 457,26 грн. та пеня 2 231,59 грн.

Відтак, приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брок-Енергія» про стягнення з останнього на свою користь боргу зі сплати природного газу в сумі 5 473 600 грн., пені в розмірі 713 637,18 грн., втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в сумі 738 474,03 грн. та 3% річних в розмірі 159 811,71 грн. є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у сумах зазначених вище.

Судовий збір згідно з ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Брок-Енергія» (01021, м. Київ, Кловсьий узвіз, 9/2, кв. 40, ідентифікаційний код 19360787) на користь Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 3% річних в сумі 457 (чотириста п'ятдесят сім) грн. 26 коп., пеню 2 231 (дві тисячі двісті тридцять одну) грн. 59 коп., а також судовий збір в сумі 27 (двадцять сім) грн. 73 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 21.01.2015р.

Суддя І.І.Борисенко