КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2015 р. Справа№ 910/15319/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2, довіреність № 291 від 27.01.2014;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду міста Києва від 09.10.2014 у справі № 910/15319/14 (суддя Ломака В.С.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до комунального підприємства "Промінь в Святошинському районі міста Києва" про стягнення 40 894,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до комунального підприємства "Промінь в Святошинському районі міста Києва" про стягнення основної заборгованості в сумі 35 200 грн. 00 коп., пені в сумі 1 588 грн. 32 коп., 3% річних в сумі 359 грн. 55 коп. та інфляційних втрат в сумі 3 746 грн. 45 коп.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.10.2014 у справі № 910/15319/14 позов задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача основну заборгованість в сумі 5 450 грн. 00 коп., пеню в сумі 1 131 грн. 28 коп., 3% річних в сумі 221 грн. 22 коп. та інфляційні в сумі 1 161 грн. 39 коп.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що позивачем доведено надання послуг відповідачу з перевезення лише на суму 5 450 грн. 00 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 09.10.2014 у справі № 910/15319/14 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не досліджено всі обставини справи, зокрема, письмових пояснень водіїв, що здійснювали перевезення вантажу за спірними актами.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні 19.01.2015 підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Відповідач правом на участь свого представника в судовому засіданні не скористався, хоча про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Разом з тим, від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю представника прибути в засідання суду через перебуванні у відпустці.

Колегія суддів, розглянувши зазначене клопотання відповідача дійшла висновку про його відхилення, з огляду на наступне.

Обставини, викладені у клопотанні відповідача жодними доказами не підтверджені.

Крім цього, неможливість прибуття в засідання суду одного представника не перешкоджає на уповноваження іншого.

Також, слід зазначити, що у будь-якому разі відкладення розгляду справи не можливе через сплив двухмісячного строку, встановленого ч. 1 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України для розгляду апеляційних скарг на рішення господарського суду та 15-денного строку, на який було продовжено розгляд скарги.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Позивач, посилаючись на невиконання відповідачем умов договору в частині оплати наданих транспортних послуг, звернувся до суду з позовом про стягнення з комунального підприємства "Промінь в Святошинському районі міста Києва" заборгованості в сумі 35 200 грн. 00 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що ним за період з січня по липень 2014 року було надано відповідачу послуги з перевезення на загальну суму 95 200, 00 грн.

На підтвердження зазначеної обставини позивачем надано до матеріалів справи наступні Акти приймання-здачі виконаних робіт: № 03-2014 від 31.01.2014 р. на суму 7 650, 00 грн., № 04-2014 від 31.01.2014 р. на суму 7 650, 00 грн., № 07-2014 від 27.02.2014 р. на суму 11 050, 00 грн., № 08-2014 від 27.02.2014 р. на суму 10 200, 00 грн., № 11-2014 від 31.03.2014 р. на суму 8 500, 00 грн., № 12-2014 від 31.03.2014 р. на суму 8 500, 00 грн., № 13-2014 від 29.04.2014 р. на суму 10 200, 00 грн., № 14-2014 від 29.04.2014 р. на суму 10 200, 00 грн., № 15-2014 від 30.05.2014 р. на суму 8 500, 00 грн., № 16-2014 від 30.05.2014 р. на суму 8 500, 00 грн., № 17-2014 від 23.06.2014 р. на суму 4 250, 00 грн.

Крім того, позивачем було надано виставлені ним відповідачу рахунки-фактури № СФ-02-2014 від 31.01.2014 р. на суму 15 300, 00 грн., № СФ-04-2014 від 05.03.2014 р. на суму 21 250, 00 грн., № СФ-03-2014 від 31.03.2014 р. на суму 17 000, 00 грн., № СФ-06-2014 від 05.05.2014 р. на суму 20 400, 00 грн., № СФ-08-2014 від 30.05.2014 р. на суму 17 000, 00 грн., № СФ-09-2014 від 01.07.2014 р. на суму 4 250, 00 грн.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив, зокрема, з тих підстав, що частина вказаних вище актів не була ним підписана, оскільки визначені в них послуги позивачем не надавались.

Судом першої інстанції, з метою перевірки зазначених обставин, було зобов'язано позивача надати докази надання послуг за непідписаними відповідачем актами.

Позивачем належних доказів надано не було. Лише письмові пояснення водіїв, оформлені не належним чином.

При цьому, позивач підтвердив, що товарно-транспортні накладні відносно спірних перевезень не складались.

Суд першої інстанції, розглянувши у сукупності всі докази, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог лише в частині стягнення з відповідача 5 450 грн. 00 коп.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, як перевізником та комунальним підприємством "Промінь в Святошинському районі міста Києва", як замовником 13.01.2014 укладено договір про надання транспортно-експедиторських послуг № 13.

Згідно предмету даного договору за заявками замовника перевізник надає транспортні послуги по перевезенню вантажів, а замовник здійснює оплату наданих автотранспортних послуг відповідно до умов даного договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору ціна за надані автотранспортні послуги з 13.01.2014 р. встановлюється в розмірі 850 (вісімсот п'ятсот) гривень 00 копійок за 1 (один) робочий день перевезення.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що розрахунки за перевезення вантажів проводяться замовником протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту здійснення перевезень та виставлення рахунку-фактури, на підставі розцінок, зазначених у п. 4.1 даного договору.

Згідно п. 5.3 договору передбачено, що у випадку прострочення оплати за надані автотранспортні послуги замовник зобов'язаний сплатити перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення до моменту повного розрахунку.

Надання позивачем на виконання умов договору автотранспортних послуг по перевезенню вантажу на загальну суму 65 540 грн. 00 коп. підтверджується оформленими належним чином наступними Актами приймання-здачі виконаних робіт: № 03-2014 від 31.01.2014 р. на суму 7 650, 00 грн., № 04-2014 від 31.01.2014 р. на суму 7 650, 00 грн., № 07-2014 від 27.02.2014 р. на суму 11 050, 00 грн., № 08-2014 від 27.02.2014 р. на суму 10 200, 00 грн., № 11-2014 від 31.03.2014 р. на суму 8 500, 00 грн., № 13-2014 від 29.04.2014 р. на суму 10 200, 00 грн. та № 14-2014 від 29.04.2014 р. на суму 10 200, 00 грн.

Відповідачем зобов'язання з оплати вказаних послуг перевезення виконані частково на загальну суму 60 000 грн. 00 коп.

Так, відповідачем було перераховано позивачу 20 000, 00 грн. - 01.04.2014 р., 30 000, 00 грн. - 24.04.2014 р. та 10 000, 00 грн. - 20.05.2014 р., що підтверджується виписками з банківського рахунку.

Решта боргу в сумі 5 450 грн. 00 коп. відповідачем оплачена не була.

Крім того, позивачем на адресу відповідача надсилались Акти приймання-здачі виконаних робіт № 12-2014 від 31.03.2014 р. на суму 8 500, 00 грн., № 15-2014 від 30.05.2014 р. на суму 8 500, 00 грн., № 16-2014 від 30.05.2014 р. на суму 8 500, 00 грн. та № 17-2014 від 23.06.2014 р. на суму 4 250, 00 грн.

Відповідач листом від 28.07.2014 № 125 відмовився від підписання зазначених актів, у зв'язку з неотриманням за такими актами послуг від позивача.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є змішаним договором перевезення та договором транспортного експедирування.

Статтею 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтею 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За приписами частини 1 статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування, одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ст. 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.2 договору встановлено, що розрахунки за перевезення вантажів проводяться замовником протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту здійснення перевезень та виставлення рахунку-фактури, на підставі розцінок, зазначених у п. 4.1 даного договору.

Відповідачем зобов'язання з оплати послуг перевезення виконані частково на загальну суму 60 000 грн. 00 коп.

Так, відповідачем було перераховано позивачу 20 000, 00 грн. - 01.04.2014 р., 30 000, 00 грн. - 24.04.2014 р. та 10 000, 00 грн. - 20.05.2014 р., що підтверджується виписками з банківського рахунку.

Решта боргу в сумі 5 450 грн. 00 коп. відповідачем оплачена не була.

Враховуючи вищевикладене, на момент звернення позивача з даним позовом до суду строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати грошових коштів у загальній сумі 5 450 грн. 00 коп. настав, проте зобов'язання виконано так і не було.

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Факт наявності заявленого до стягнення боргу станом на день подачі позову до суду підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 5 450 грн. 00 коп.

Колегія суддів погоджується з відмовою у задоволенні решти позовних вимог з огляду на недоведеність позивачем надання відповідачу послуг з транспортного перевезення, з наступних підстав.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що документами для юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, зокрема є товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363, із змінами і доповненнями, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за №128/2568 визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

Відповідно до п.11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом) (п.11.4 зазначених Правил).

Пунктом 11.5 вказаних Правил передбачено, що товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Згідно із п.11.6 Правил перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Відповідно до п.13.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні ("Правила здачі вантажів") перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною.

За наведених обставин, оформлення товарно-транспортної накладної у даному випадку є обов'язковим.

Крім цього, п. 3.5 договору встановлено обов'язок замовника оформляти належним чином і в термін шляхові і товарно-транспортні документи.

Отже, відповідач у випадку отримання послуг з перевезення був зобов'язаний оформити відповідні товарно-транспортні накладні, тому саме ТТН у розумінні ст. 32 Господарського процесуального кодексу України є належними доказами на підтвердження спірних обставин з перевезення вантажу.

Статтею 52 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що перевізник вправі відмовитись від приймання вантажу для перевезення, якщо замовником не підготовлено вантаж чи необхідні документи.

Таким чином, у випадку не оформлення відповідачем товарно-транспортних накладних позивач міг відмовитись від здійснення перевезення.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відсутність товарно-транспортних накладних в даному випадку унеможливлює встановлення факту надання позивачем відповідачу послуг з перевезення за спірними актами.

Крім того, як вже зазначалось вище, відповідач заперечує отримання зазначених послуг за не підписаними актами.

Доводи апелянта щодо підтвердження обставин перевезень за спірними актами поясненнями водіїв, відхиляються колегією суддів, у зв'язку з тим, що письмові пояснення таких осіб оформлені не належним чином, оскільки за обставин не прибуття їх особисто в судове засідання для дачі пояснень, письмові пояснення мали б бути нотаріально посвідченні.

При цьому, виклик та допит свідків Господарським процесуальним кодексом України не передбачено.

Таким чином, позивачем доведено надання послуг відповідачу з перевезення вантажу, які неоплачені відповідачем, лише на 5 450 грн. 00 коп. У задоволенні решти вимог по стягненню основного боргу судом першої інстанції вірно відмовлено за необґрунтованістю.

Також, окрім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 1 588 грн. 32 коп., 3% річних в сумі 359 грн. 55 коп. та інфляційні втрати в сумі 3 746 грн. 45 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що у випадку прострочення оплати за надані автотранспортні послуги замовник зобов'язаний сплатити перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення до моменту повного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

З урахуванням того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання за договором, в частині доведеної суми боргу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 1 131 грн. 28 коп., 3% річних в сумі 221 грн. 22 коп. та інфляційних в сумі 1 161 грн. 39 коп., розрахунок яких перевірений судом та не суперечить чинному законодавству.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 09.10.2014 у справі № 910/15319/14 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи № 910/15319/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко