ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2015 р.Справа № 922/5387/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків;
до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження", смт. Золочів;
про стягнення 132.442,81 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, довіреність від 20.11.2014 р.;

відповідача - не з"явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 24.11.2014 р. звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" про стягнення грошових коштів в розмірі 99.594,00 грн. в якості основної суми боргу за Договором про надання послуг № б/н від 15.10.2013 року; грошових коштів в розмірі 7.648,27 грн. в якості пені за Договором про надання послуг № б/н від 15.10.2013 року; грошових коштів в розмірі 3.630,80 грн. в якості штрафу за Договором про надання послуг № б/н від 15.10.2013 року; грошових коштів в розмірі 2.676,76 грн. в якості трьох процентів річних на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України; грошових коштів в розмірі 18.892,98 грн. в якості інфляційних нарахувань на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В обгрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем зобов"язань за договором про надання послуг від 15.10.2013 р. б/н в частині повної та своєчасної оплати послуг наданих позивачем за актом здавання-приймання робіт (наданих послуг) від 19.12.2013 р. на суму 99.594,00 грн. (а.с. 17); у зв'язку з чим, окрім суми основного боргу, відповідачу нараховані пеня та штраф, на підставі п.п. 9.2. та 9.4., відповідно, інфляційні та 3% річних, в якості правових підстав позову вказує на норми ст. ст. 549, 625 ЦК України та ст. 193, 216, 230, 232, 343 ГК України.

Представник позивача у судовому засіданні 13.01.2015 р. позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, у запереченнях проти позову (від 12.01.2015 р. вх. № 586) просить суд зменшити розмір штрафу на 1.815,54 грн., розмір пені на 3.824,13 грн., розмір 3% річних на 1.338,38 грн., посилаючись на те, що заявлені до стягнення пеня, штраф та річні є надмірно великими порівняно з сумою боргу і суд має право зменшити розмір неустойки, відмовити в задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат, оскільки позивачем не зазначено за який період здійснено розрахунок та яким чином. Разом із запереченнями надані докази на виконання судової ухвали про порушення провадження у справі, які досліджені судом до матеріалів справи.

За висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення, внаслідок чого справа розглядається відповідно до норм ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимог, суд установив наступне.

Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (замовник) та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Відродження" (виконавець) було укладено договір про надання послуг від 15.10.2013 р. б/н (а.с. 12-15), відповідно до умов розділу 1 якого замовник доручає, а виконавець зобов"язався надати послуги у відповідності до умов даного договору по збиранню урожаю сільськогосподарських культур (послуги), а замовник зобов"язався своєчасно прийняти роботу та оплатити її.

23 листопада 2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до Договору про надання послуг від 15.10.2013 року б/н, згідно з якою сторони узгодили між собою ціну за збір врожаю кукурудзи на рівні 363,08 грн. за 1 га (а.с. 16).

19 грудня 2013 року між сторонами було підписано акт здавання-приймання зобіт (наданих послуг) №б/н (а.с. 17), відповідно до якого встановлено обсяги та вартість виконаних виконавцем робіт (наданих послуг) в розмірі 99.594,00 грн., на підставі якого, у відповідності до п.5.2. договору, здійснюються розрахунки за надані послуги.

За змістом п. 5.7. договору розрахунки за надані послуги проводяться за наслідками збирання врожаю кожної культури згідно п.2.1. протягом 10 днів з моменту закінчення збирання врожаю

Як стверджує позивач у позовній заяві, відповідач, в порушення п. 5.7. договору, не оплатив отримані послуги, у зв'язку із чим заборгованість останнього перед позивачем становить 99.594,00 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

Згідно із приписами ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

В ч.1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України, договір є обов"язковим для виконання сторонами, а зобов"язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач на день розгляду справи будь-яких доказів, які б спростували факти повідомлені позивачем, в тому числі і про погашення заборгованості згідно договору про надання послуг від 15.10.2013 р. б/н, у запереченнях проти позову не заперечує наявність заборгованості перед позивачем, тому, враховуючи вищевказані норми Цивільного та Господарського кодексу України, позовні вимоги про стягнення 99.594,00 грн. основного боргу підлягають задоволенню.

В силу ч.2 ст.20 ГК України захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача або підтверджували сплату вартості отриманих послуг у строк, встановлений п. 5.7.Договору.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що позивачем правомірно заявлено до стягнення три відсотки річних та інфляційні втрати.

Разом з тим під час здійснення розрахунку трьох процентів річних (а.с. 11) позивачем помилково нараховані річні на 327 днів, в той час як правомірним у період обраний позивачем є нарахування на 326 днів : позивач починає нарахування з 29.12.2013 р. по 20.11.2014 р., але 29.12.2013 р. останній день строку, у відповідності до п.5.7. договору, у який відповідач мав здійснити оплату наданих послуг. Крім того, позивачем у п.1. розрахунку вірно вказано, що кількість днів прострочення оплати становить 326 днів, але у п. 4 розрахунку у формулі нарахування трьох процентів річних позивач зазначає кількість днів у розмірі 327.

Враховуючи вказане, суд задовольняє позов про стягнення трьох процентів річних частково - в сумі 2.668,57 за період з 30.12.2013 р. по 20.11.2014 р., в решті позову в цій частині - суд відмовляє, як у заявленому безпідставно.

За розрахунками суду виконаними за допомогою програмно-апаратного комплексу ЛІГА-ЗАКОН розмір інфляційних втрат за період з 30.12.2013 р. по 20.11.2014 р. сума інфляційних втрат відносно 99.594,00 грн. становить 21.113,93 грн.

Таким чином, позивачем в межах вказаної суми правомірно заявлені до стягнення 18.892,98 грн. інфляційних втрат, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення 7.648,27 грн. пені суд зазначає наступне.

У відповідності до п.3, ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Сторонами у п. 9.2. договору про надання послуг від 15.10.2013 р. б/н погоджено наступне: у випадку прострочення проведення розрахунків замовник сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

У відповідності до зазначених норм чинного законодавства та п. 9.2. договору, за порушення строків виконання грошових зобов'язань по договору, позивачем було здійснено нарахування пені, сума якої становить 7.648,27 грн. у період з 29.12.2013 р. по 29.06.2014 р.

За розрахунками суду виконаними за допомогою програмно-апаратного комплексу ЛІГА-ЗАКОН розмір пені, котрий підлягає нарахуванню відповідачеві за договором про надання послуг від 15.10.2013 р. б/н за період з 30.12.2013 р. по 29.06.2014 р. становить 7.700,12 грн.

Таким чином, позивачем в межах вказаної суми правомірно заявлена до стягнення сума пені в розмірі 7.648,27 грн., і тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, враховуючи, що п. 9.4. договору установлено, що за односторонню необгрунтовану відмову від виконання своїх обов"язків протягом дії даного договору винна сторона сплачує штраф у розмірі 10% від суми винагороди за збирання врожаю з площі 100 га за кожне таке порушення, встановлено факт прострочення відповідачем своїх зобов"язань, суд задовольняє позов про стягнення з останнього 3.630,80 грн. штрафу (п. 3 розрахунку, а.с. 11).

Стосовно того, що відповідач у запереченнях просить суд зменшити розмір штрафу на 1.815,54 грн., розмір пені на 3.824,13 грн., розмір 3% річних на 1.338,38 грн., посилаючись на те, що заявлені до стягнення пеня, штраф та річні є надмірно великими порівняно з сумою боргу і суд має право зменшити розмір неустойки, відмовити в задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат, оскільки позивачем не зазначено за який період здійснено розрахунок та яким чином, суд зазначає наступне.

По-перше, щодо того, що позивачем у розрахунку не зазначено за який період здійснено розрахунок, суд зазначає, що у п.1 розрахунку (а.с. 11) зазначено кількість днів прострочення, у п.5 позивачем зазначено яким чином він розраховує інфляційні і відповідачем не було надано свого контррозрахунку інфляційних втрат, відтак таке твердження відповідача базується на припущеннях і не підтверджується матеріалами справи.

По-друге, суд не вправі за клопотанням сторони зменшувати розмір трьох процентів річних і норми ст. 233 ГК України та п.3 ст. 551 ЦК України не застосовуються до трьох процентів річних, а відтак це клопотання відповідача відхиляється судом.

Разом з цим, щодо клопотання відповідача зменшити розмір штрафу та пені, суд вказує на наступне.

Так, згідно п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно приписів статті 233 Господарського кодексу України, якщо штрафні санкції, що підлягають сплаті дуже великі у порівнянні зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Приписами Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. (п. 3.17.4.) встановлено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 223 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

В контексті наведеного, те, що відповідачем не подано жодного доказу на підтвердження вжиття чи ним заходів до виконання зобов'язання за договором від 15.10.2013 р., прострочення зобов"язань є тривалим: з 30.12.2013 р. станом на момент розгляду справи зобов"язання відповідачем по оплаті послуг не виконане, розмір пені та штрафу не перевищують розміру суми заборгованості, яка становить 99.594,00 грн., позов про стягнення штрафу та пені задоволено в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати у даній справі, що складаються з 2.648,86 грн. судового збору, покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 20, 193 ГК України, ст. ст. 11, 509, 526, 530, 611, 612, 625, 629, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" (62203, Харківська область, Золочівський район, смт. Золочів, вул. Піонерська, буд. 40, код 30773463) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61002, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) грошові кошти в розмірі 99.594,00 грн. (дев"яносто дев"ять тисяч п"ятсот дев"яносто чотири гривні 00 коп.) в якості основної суми боргу за Договором про надання послуг № б/н від 15.10.2013 року; грошові кошти в розмірі 7.648,27 грн. (сім тисяч шістсот сорок вісім гривень 27 коп.) в якості пені за Договором про надання послуг № б/н від 15.10.2013 року; грошові кошти в розмірі 3.630,80 грн. (три тисячі шістсот тридцять гривень 80 коп.) в якості штрафу за Договором про надання послуг № б/н від 15.10.2013 року; грошові кошти в розмірі 2.668,57 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят вісім гривень 57 коп.) в якості трьох процентів річних на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України; грошові кошти в розмірі 18.892,98 грн. (вісімнадцять тисяч вісімсот дев"яносто дві гривні 98 коп.) в якості інфляційних нарахувань на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України., та 2.648,70 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. В позові про стягнення 8,19 грн. трьох процентів річних відмовити.

Повне рішення складено 14.01.2015 р.

Суддя О.В. Бринцев

/Справа № 922/5387/14/