РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/29567/14 22.01.15
За позовом публічного акціонерного товариства "Львівобленерго"

до Корпорації "Альтіс-Холдинг"

про стягнення 10 435,28 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники сторін:

від позивача: Свідрик Г.Р.(дов. від 19.12.2014)

від відповідача: не з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Львівобленерго" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Корпорації "Альтіс-Холдинг" про стягнення 10 435,28 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності оплати вартості спожитої електричної енергії згідно умов Договору на постачання електричної енергії №50725 від 09.03.2010.

З цих підстав, позивач просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 8824,65 грн. - боргу за спожиту активну електричну енергію, 111,85 грн. - боргу за спожиту реактивну електричну енергію, 719,63 грн. - пені, 84,79 грн. - 3% річних, 694,36 грн. - інфляційних втрат, 1 827,00 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 31.12.2014 порушено провадження у справі №910/29567/14 та призначено до розгляду на 22.01.2015.

В судовому засіданні 22.01.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представники відповідача в судове засідання 22.01.2015 не з'явилися, причин не явки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Ухвала суду від 31.12.2014 отримана відповідачем 09.01.2015, що підтверджується відміткою на звороті ухвали та повідомленням про вручення поштового відправлення № 03 1(в матеріалах справи).

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 22.01.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши представника позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.03.2010 між ВАТ "Львівобленерго", перейменоване в подальшому у ПАТ «Львівобленерго»(далі позивач, постачальник) укладено із Корпорацією «Альтіс-Холдинг» (далі відповідач, споживач)Договір № 50725 про постачання електричної енергії.

За цим договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Відповідно до п.2.2.2 Договору Постачальник зобов'язується постачати Споживачу електроенергію, як різновид товару, в обсягах та відповідно до умов цього Договору та Додатків до нього.

Відповідно до п.2.3.3 Договору Споживач зобов'язується оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатків №2 «Порядок розрахунків» та №9 «Графік занять показів засобів обліку електричної енергії». Згідно з п.2.3.3. Договору Споживач зобов'язується здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача згідно з Додатком №7а «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Під час виконання умов Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електроенергії (далі ПКЕЕ) (п.2.1 Договору).

Відповідно до Додатку № 2 до Договору рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються Постачальником електроенергії та надаються Споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 10 операційних днів з дня отримання рахунку.

Однак, в порушення умов Договору, відповідач не здійснив оплати за поставлену йому електричну енергію, відповідно заборгованість становить 8824,65 грн. за активну електроенергію (за період з 01.03.2014 до 01.12.2014) та 111,85 грн. за реактивну електроенергію (за період з 01.06.2014 до 01.12.2014).

Позивач в обґрунтування позовних вимог та на виконання вимог ст. 33 ГПК України надає суду копії актів про використану активну/реактивну електричну енергію за звітний період, рахунки та рахунки-розшифровки про використану активну/реактивну електричну енергію за спірний період, акти надання послуг з перетікання реактивної електроенергії, акти прийняття-передавання товарної продукції, довідку про надходження коштів в погашення боргу за спожиту електричну енергію, що є первинними документами, на яких грунтуються позовні вимоги.

Між позивачем та відповідачем виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його" підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму, що підтверджується документами, копії та оригінали яких знаходяться у матеріалах справи.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В даному випадку факт та момент передачі товару підтверджується актами про обсяги переданої споживачу електричної енергії, наданий позивачем з чітким зазначенням обсягу спожитої електричної енергії та періоду споживання. Дані акти підписані відповідачем, а відсутність його печатки обґрунтовується листом відповідача позивачу, де зазначено, що відсутність печатки обумовлюється перенесенням основної документації у центральний офіс в м. Києві.

Позивачем при розрахунку вартості спожитої активної електричної енергії та послуг з перетікання реактивної електроенергії застосовуються тарифи, які встановлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України.

Отже, позивач взяті на себе зобов'язання виконав. У відповідача виник борг за спожиту активну електричну енергію в сумі 8824,65 грн. за активну електроенергію (за період з 01.03.2014 до 01.12.2014) та 111,85 грн. за реактивну електроенергію (за період з 01.06.2014 до 01.12.2014).

Вищенаведене свідчить про порушення Відповідачем цивільного законодавства України та законодавства про енергетику.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що договір, укладений між сторонами є договором енергопостачання.

Згідно ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 ст. 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, поставляв споживачу електричну енергію та надавав послуги з компенсації перетікання реактивної енергії згідно умов Договору, а відповідач в супереч умовам Договору не сплатив вартість спожитої електричної енергії в сумі 8824,65 грн. за активну електроенергію (за період з 01.03.2014 до 01.12.2014) та 111,85 грн. за реактивну електроенергію (за період з 01.06.2014 до 01.12.2014).

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 8824,65 грн. за активну електроенергію (за період з 01.03.2014 до 01.12.2014) та 111,85 грн. за реактивну електроенергію (за період з 01.06.2014 до 01.12.2014) нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач припустився прострочення платежу, а тому позивач, керуючись п. 4.2.1. Договору просить суд стягнути з відповідача на свою користь 719,63 грн. - пені.

Згідно з п. 4.2.1. Договору, за внесення платежів з порушенням термінів споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення платежу; враховуючи день фактичної оплати.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 719,63 грн. - пені, нараховані відповідно до законодавства, тому підлягають задоволенню.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 84,79 грн. - 3% річних, 694,36 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Згідно розрахунку позивача, 3% річних становлять 84,79 грн., інфляційні збитки складають 694,36 грн. В цій частині суд задовольняє позовні вимоги.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов публічного акціонерного товариства "Львівобленерго" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Корпорації "Альтіс-Холдинг" (03146, м. Київ, вул. Качалова, буд. 5-в, ) на користь публічного акціонерного товариства "Львівобленерго" (79026, м. Львів, вул. Козельницька, буд. 3, ) 8824 (вісім тисяч вісімсот двадцять чотири) грн. 65 коп. заборгованості за спожиту активну енергію, 111 (сто одинадцять) грн. 85 коп. заборгованості за спожиту реактивну енергію, 719(сімсот дев'ятнадцять) грн. 63 коп. - пені, 84 (вісімдесят чотири) грн. 79 коп. - 3% річних, 694(шістсот дев'яносто чотири) грн. 36 коп. - інфляційних втрат, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Видати наказ.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення - 27.01.2015