ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2015 Справа № 917/2244/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нобл Ресорсіз Україна", вул. Щорса, буд. 32Б, офіс 1019, м. Київ, 01133

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-УТР" (попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "Амарант"), вул. Лучанська, буд. 1-Б, с. Юсківці, Лохвицький р-н. Полтавська обл., 37222

про стягнення 23 155 846,25 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від позивача: Охрименко М.І., довіреність № 283 від 24.11.2014 р., паспорт серії АМ№ 1325104, виданий Дніпропетровським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області 22.05.2001 р.;

від відповідача: Драч Т.П., довіреність № 87 від 18.11.2014 р., паспорт серії НБ № 262196, виданий Шепетівським МР ВУ МВС України в Хмельницькій області 20.06.2003 р..

13.01.2015 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Нобл Ресорсіз Україна" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амарант" 23 155 846,25 грн. збитків у вигляді вартості переданого на зберігання та втраченого зерна кукурудзи у кількості 9 749,830 тн, що виникли внаслідок порушення останнім умов укладеного між сторонами 30.10.2013 р. Договору складського зберігання № 301001.

Судовий процес за задоволеним судом клопотанням позивача вх. № 16783 від 16.12.2014 р. фіксується технічними засобами відповідно до положень ч. 3 ст. 44 ГПК України та відображається у протоколі судового засідання на підставі положень ст. 81-1 ГПК України.

До судового засідання, що відбулося 25.11.2014 р., відповідачем надано суду клопотання вх. № 15669 від 25.11.2014 р. про призначення судової почеркознавчої експертизи, вирішення якого судом відкладено до початку з'ясування фактичних обставин справи.

У судовому засіданні 13.01.2015 р. представником відповідача клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи було відкликано (дана обставина зафіксована у протоколі судового зсідання та технічному записі судового процесу) та заявлено суду клопотання № б/н від 25.11.2014 р. (вх. № 247 від 13.01.2015 р.) про призначення технічної експертизи документів.

Суд відхиляє дане клопотання як таке, що є необґрунтованим за обґрунтуванням наведеним у мотивувальній частині даного рішення.

Представник позивача на позовних вимогах наполягає за мотивами позовної заяви, пояснення до позовної заяви № 1776/02 від 20.11.2014 р. (вх. № 15708 від 26.11.2014 р.), заперечення на відзив вх. № 17198 від 23.12.2014 р..

.

Відповідач позов не визнає за мотивами відзиву на позов вх. № 15644 від 25.11.2014 р. та додаткових письмових пояснень вх. № 248 від 13.01.2015 р..

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд,

встановив:

30.10.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Амарант" (Зерновий склад) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Нобл Ресорсіз Україна" (Поклажодавець) було укладено Договір складського зберігання зерна №301001 (далі - Договір складського зберігання зерна, том справи 1, а.с. 204-207), за яким Поклажедавець зобов'язався передати Продукцію, а Зерновий склад зобов'язався прийняти її на зберігання на умовах, визначених Договором (п. 1.1 Договору складського зберігання зерна). Судом було оглянуто оригінал укладеного між сторонами Договору та встановлено, що залучена до позовної заяви копія відповідає оригіналу.

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- Зерновий склад надає послуги Поклажодавцю по прийманню Продукції, доведенню до базисних кондицій по сміттєвій домішці і вологості, збереженню та відвантаженню на залізничний /автомобільний транспорт (п. 1.2. Договору складського зберігання зерна);

- індивідуальне зберігання зерна в окремому сховищі не передбачено (п. 2.2 Договору складського зберігання зерна);

- Зерновий склад зобов'язаний забезпечити лабораторний аналіз, зважування, збереження, сушку, активне вентилювання, очистку прийнятої Продукції з доведенням її до базисних кондицій. Якість Продукції встановлює лабораторія Зернового складу згідно ДСТУ та ГОСТу (п. 2.4.1 та ч. 1 п.2.4.2 Договору складського зберігання зерна);

- при прийманні Продукції Поклажодавцю не пізніше наступного робочого дня видаються складські документи (п.2.4.3 Договору складського зберігання зерна);

- Зерновий склад зобов'язаний проводити заходи по оздоровленню Продукції для забезпечення стійкості в зберіганні у відповідності з Інструкцією по зберіганню (п.2.4.5 Договору складського зберігання зерна).

- зерно, передане на зберігання, є власністю Поклажодавця. Зерновий склад не має права розпоряджатися зерном, крім випадків, передбачених Законом (п. 9.1, 9.2 Договору складського зберігання зерна);

- строк зберігання зерна - до подання Поклажодавцем вимоги про його повернення, але не довше ніж строк до 31.03.2014 р. (граничний термін зберігання). Договір набирає чинності з моменту його укладання діє до виконання сторонами своїх зобов'язань. Зерновий склад зобов'язаний письмово не пізніше ніж за сім днів до закінчення граничного строку зберігання зерна попередити Поклажодавця за 10 (десять) робочих днів до його закінчення і визначити строк витребування зерна (п.8.1 та п. 8.3 Договору складського зберігання зерна).

- представники Поклажодавця мають право оглядати приміщення, де зберігається продукція Поклажодавця, здійснювати інспектування схоронності продукції (п. 9.3 Договору складського зберігання зерна з урахуванням Протоколу розбіжностей).

30.10.2013 р. сторонами було укладено (підписано представниками сторін та скріплено печатками сторін) наступне :

- Додаткова угода № 1 до Договору складського зберігання зерна в якій останні узгодили, що виконавець зобов'язується повернути зерно замовника зі зменшенням у показниках вологості, сміттєвої домішки та залишків третьої категорії разом не більше ніж 1% проти кондицій, встановлених державними стандартами та/або Договором та не вимагати від замовника відшкодування витрат, пов'язаних з таким покращенням якості. Якщо показники поліпшення якості зерна перевищуватимуть сукупно 1%, то виконавець зобов'язується повернути замовнику кількість зерна у вазі, меншій від прийнятої в результаті такого покращення якості не більше ніж на 1% незалежно від фактичних показників вологості та сміттєвої домішки (том справи 1, а.с. 210);

- протокол розбіжностей до договору складського зберігання зерна № 301001 від 30.10.2013 р. (том справи 1, а.с. 209).

У період з 29 жовтня по 27 листопада 2013 року на підставі Договорів поставки № 20248 від 2013 р., № 20237 від 29.10.2013 р., № 20328 від 05.11.2013 р., № 20378 від 07.11.2013р., № 20391 від 08.11.2013 р., № 20474 від 14.11.2013 р., № 20476 від 14.11.2013 р., № 20585 від 20.11.2013 р., № 20713 від 27.11.2013 р., № 20714 від 27.11.2013 р., № 20715 від 27.11.2013 р. позивач придбав у TOB "Амарант" та TOB "Регіон-Юртрейд" (за договором № 20324 від 04.11.2013 р.), шляхом переоформлення, кукурудзу 3-го класу врожаю 2013 р. загальною кількістю 25 000,000 тон (копії договорів поставки наявні у матеріалах справи).

Відповідно до матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю "Нобл Ресорсіз Україна" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Амарант" (Зерновий склад) прийняло на зберігання 25 000 000,00 кг зерна кукурудза 3 кл. 2013 р. врожаю. Дані обставини підтверджуються складською квитанцією на зерно серії АФ № 442423 № 187 від 30.10.2013 р. (кукурудза 3 кл. 2013 р. врожаю у кількості 1 000 000,00 кг, том справи 2, а.с. 52), складською квитанцією на зерно серії АФ № 442957 № 261 від 30.10.2013 р. (кукурудза 3 кл. 2013 р. врожаю у кількості 1 500 000,00 кг, том справи 2, а.с. 48), складською квитанцією на зерно серії АХ № 049391 № 619 від 30.10.2013 р. (кукурудза 3 кл. 2013 р. врожаю у кількості 1 000 000,00 кг, том справи 2, а.с. 50), складською квитанцією на зерно серії АФ № 442424 № 773 від 30.10.2013 р. (кукурудза 3 кл. 2013 р. врожаю у кількості 1 500 000,00 кг, том справи 2, а.с. 37), складською квитанцією на зерно серії АХ № 054507 № 220 від 05.11.2013 р. (кукурудза 3 кл. 2013 р. врожаю у кількості 5 000 000,00 кг, том справи 2, а.с. 60), складською квитанцією на зерно серії АФ № 442988 № 291 від 05.11.2013 р. (кукурудза 3 кл. 2013 р. врожаю у кількості 1 500 000,00 кг, том справи 2, а.с. 58), складською квитанцією на зерно серії АХ № 053502 № 305 від 08.11.2013 р. (кукурудза 3 кл. 2013 року врожаю у кількості 1 000 000,00 кг, том справи 2, а.с. 54), складською квитанцією на зерно серії АХ № 053505 № 309 від 08.11.2013 р. (кукурудза 3 кл. 2013 р. врожаю у кількості 1 000 000,00 кг, том справи 2, а.с. 56), складською квитанцією на зерно серії АХ № 054527 № 242 від 14.11.2013 р. (кукурудза 3 кл. 2013 р. врожаю у кількості 1 500 000,00 кг, том справи 2, а.с. 45), складською квитанцією на зерно серії АХ № 054528 № 243 від 14.11.2013 р. (кукурудза 3 кл. 2013 р. врожаю у кількості 500 000,00 кг, том справи 2, а.с. 42), складською квитанцією на зерно серії АХ № 053188 № 343 від 15.11.2013 р. (кукурудза 3 кл. 2013 р. врожаю у кількості 1 500 000,00 кг, том справи 2, а.с. 39), складською квитанцією на зерно серії АХ № 055025 № 957 від 20.11.2013 р. (кукурудза 3 кл. 2013 р. врожаю у кількості 1 500 000,00 кг, том справи 2, а.с. 62), складською квитанцією на зерно серії АХ № 055027 № 959 від 20.11.2013 р. (кукурудза 3 кл. 2013 р. врожаю у кількості 1 500 000,00 кг, том справи 2, а.с. 64), складською квитанцією на зерно серії АХ № 054580 № 294 від 27.11.2013 р. (кукурудза 3 кл. 2013 р. врожаю у кількості 1 000 000,00 кг, том справи 2, а.с. 70), складською квитанцією на зерно серії АХ № 054581 № 295 від 27.11.2013 р. (кукурудза 3 кл. 2013 р. врожаю у кількості 1 500 000,00 кг, том справи 2, а.с. 66), складською квитанцією на зерно серії АХ № 055116 № 1046 від 27.11.2013 р. (кукурудза 3 кл. 2013 р. врожаю у кількості 1 000 000,00 кг, том справи 2, а.с. 68).

У період з листопада 2013 р. по лютий 2014 р. на виконання умов Договору складського зберігання зерна за розпорядженнями позивача відповідачем проводилися часткові відвантаження належного позивачу зерна кукурудзи, яке зберігалося у відповідача на підставі Договору. Проте, за даними позивача у лютому 2014 р. темпи вантаження зерна були дуже повільними, що не відповідало планам Поклажодавця. З огляду на зазначене, 13.02.2014 р. позивач листом звернувся до Зернового складу (відповідача) з проханням прискорити відвантаження зерна, а також просив у строк до 12.00 години 14.02.2014 р. узгодити графік відвантаження до кінця місяця. 20.02.2014 р. позивач повторно листом просив відповідача надати графік відвантаження всього об'єму зерна кукурудзи, належного Поклажодавцю та переданого на зберігання (копії наявні у матеріалах справи).

За даними позивача зазначені звернення позивача лишалися без відповіді відповідача, прискорення темпу відвантаження зерна з боку Зернового складу, не відбулося, графік відвантаження усієї продукції - Зерновий склад не надав.

Складською квитанцією № 1279 від 01.03.2014 р. (бланк серії АХ № 055346) підтверджується, що станом на 01.03.2014 року на зберіганні ТОВ "Амарант" на складі, розташованому за адресою: Полтавська область, Лохвицький район, с. Юсківці, вул. Лучанська, буд.1-б, залишилося 14 824,398 тн. зерна кукурудзи врожаю 2013 р., належного позивачу (Поклажодавцю).

В порушення умов п. 8.1 Договору по закінченню граничного строку зберігання зерна, не повернувши позивачу його залишків, відповідач не повідомив Поклажодавця про закінчення строку зберігання зерна, строк повернення Поклажодавцеві зерна не визначив.

Як зазначає позивач, з метою недопущення невиконання своїх експортних контрактів у лютому - березні 2014 р., зірвані відповідачем відвантаження зерна кукурудзи останній вимушено замістив зерном з інших складів.

Враховуючи викладене 21.03.2014 р. між сторонами було досягнуто домовленості щодо викупу відповідачем залишків зерна кукурудзи, що залишилося невідвантаженим на складі ТОВ "Амарант" шляхом укладання між ТОВ "Нобл Ресорсіз Україна" та ТОВ "Амарант" Договору поставки зерна № б/н, за яким ТОВ "Амарант" зобов'язався прийняти і оплатити кукурудзу врожаю 2013 р. на умовах EXW "Франко-елеватор Постачальника" Полтавська обл., Лохвицький район, в загальній заліковій вазі 14 870,000 тн.. 11.04.2014 р. до даного Договору поставки було укладено Додаткову угоду №1, згідно з якими загальну кількість Товару, що постачається партіями, його ціну, загальну вартість та строки поставки сторони узгодили визначати в кожному окремому договорі поставки на кожну окрему партію.

Відповідно до цієї домовленості протягом квітня - травня 2014 року на підставі договорів поставки № 51426 від 14.04.2014 р., № 51432 від 30.04.2014 р., № 51435 від 08.05.2014р., № 51442 від 29.05.2014 р. (належним чином завірені копії наявні у матеріалах справи), відповідач здійснив частковий викуп зерна кукурудзи позивача шляхом переоформлення, внаслідок чого на зерновому складі ТОВ "Амарант" залишилося 9 749,830 тн. зерна кукурудзи, належного позивачу. Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями Актів приймання-передачі зерна кукурудзи, а саме : № 02AM1200135 від 23.04.2014 р., № 02АМ1200138 від 05.05.2014 р., № 02АМ1200143 від 12.05.2014 р. та № 02АМ1200172 від 12.06.2014 р..

20.05.2014 р. Поклажодавець отримав від ТОВ "Амарант" лист № 745 з повідомленням про неможливість провести відвантаження зернової продукції у зв'язку з істотним зниженням її якості та запропонував Поклажедавцеві провести відшкодування у розмірі ринкової вартості продукції.

22.05.2014 р. позивач направив відповідачу претензію № 1624/03 (том справи 1, а.с. 218) з вимогою відшкодування завданих збитків шляхом відшкодування вартості Продукції відповідно до ринкових цін, існуючих на дату виставлення претензії - загалом в сумі 35 458 948,29 грн.. Відповідач погодився з зазначеною вимогою, прийнявши претензійні вимоги у повному обсязі, та зобов'язався здійснити відшкодування в повному обсязі протягом 7-ми банківських днів. Дана претензія була отримана 23.05.2014 р. представником відповідача (Генеральним директором ТОВ "Амарант" Харченко P.M.), про що свідчить резолюція щодо визнання претензійних вимог засвідчена його особистим підписом. Втім, за даними позивача в послідуючому жодних платежів в рахунок компенсації нанесених позивачу збитків відповідач не здійснив.

21.08.2014 р. представники ТОВ "Нобл Ресорсіз Україна" з метою здійснення інспекції залишків кукурудзи прибули до зерносховища, яке належить ТОВ "Амарант" Лохвицький район Полтавської області, с. Юсківці, вул. Луганська, 1-6, але у перевірці наявності зерна на складі їм було відмовлено. 15.09.2014 р. представники позивач, повторно прибули для інспектування, але також не змогли здійснити інспекцію залишків зерна, оскільки знов не були допущені на територію підприємства. Таким чином, в порушення зобов'язань за Договором відповідач відмовився як повертати зерно кукурудзи Поклажодавцеві, так і позбавив можливості позивача пересвідчитися у фактичній наявності на складі належного позивачу на праві власності зерна кукурудзи.

19.09.2014 р. позивач листом № б/н звернувся до ДП "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків" з запитом про надання інформації про рівень закупівельних цін на внутрішньому ринку України на кукурудзу фуражну в період з 21-28 травня 2014 р. (копія наявна у матеріалах справи). У відповідь на зазначений запит позивач отримав від ДП "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків" Довідку № 1084 від 29.09.2014р. (копія наявна у матеріалах справи), відповідно до якої орієнтовний рівень закупівельних цін на внутрішньому ринку України на кукурудзу фуражну у вищезазначений період складав 2250-2500 грн. за тонну (середня ціна - 2375 грн/тонну).

Враховуючи невиконання відповідачем вимоги та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом з вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амарант" 23 155 846,25 грн. збитків у вигляді вартості переданого на зберігання та втраченого зерна кукурудзи у кількості 9 749,830 тн, що виникли внаслідок порушення останнім умов укладеного між сторонами 30.10.2013 р. Договору складського зберігання № 301001.

Під час розгляду справи судом встановлено, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців було внесено запис щодо зміни найменування юридичної особи - відповідача, з огляду на що назвою останнього слід вважати Товариство з обмеженою відповідальністю "Луксор-УТР" (дана обставина підтверджується спеціальним витягом з ЄДР, том справи 2, а.с. 109).

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтями 202, 205 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. При цьому відповідно до ст. 207 Цивільного Кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (ст. 207 Цивільного Кодексу України в редакції, яка діяла на момент укладання Договору складського зберігання зерна). За приписами ст. 180 Господарського кодексу України (в редакції, яка діяла на момент укладання Договору складського зберігання зерна) господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Загальний порядок укладення господарських договорів унормовано у ст. 181 Господарського кодексу України, зокрема, п. 1, п. 6 якої визначено наступне : господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини зі складського зберігання.

Згідно зі ст. 294 Господарського кодексу України зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України. За приписами ст. 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво (ст. 961 Цивільного кодексу України). При цьому згідно зі ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості, річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Зберігач зобов'язаний передати плоди та доходи, які були ним одержані від речі. Тотожність речі, яка була прийнята на зберігання, і речі, яка була повернута поклажодавцеві, може підтверджуватися свідченням свідків(ст. 949 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення вказаних норм права та умов Договору складського зберігання зерна відповідач на вимогу позивача прийняте на зберігання зерно кукурудзи повернув не у повному обсязі. Дана обставина відповідачем не спростована.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. При цьому боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ст. 623 Цивільного кодексу України).

За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця (п. 1, 2 ст. 950 Цивільного кодексу України).

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повернення відповідачем наданого на зберігання позивачем за умовами укладеного між сторонами Договору складського зберігання зерна у кількості 9 749,830 тн.. Отже, матеріалами справи підтверджується неналежне виконання зобов'язання відповідача за вищезазначеним Договором складського зберігання зерна щодо повернення на вимогу поклажедавця переданого на зберігання зерна, а також відсутність реагування на претензію позивача та відшкодування завданих йому збитків. Дані обставини відповідачем не спростовані.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т.ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст. 224 Господарського кодексу України).

Як визначено ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальним правилом, закріпленим у ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, для притягнення до цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді відшкодування заподіяних ним збитків є наявність складу правопорушення : протиправна поведінка особи, шкода, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

За викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доводиться наявність складу правопорушення у діях відповідача, розмір збитків визначений позивачем з дотриманням норм матеріального права, підтверджується допустимими доказами та перебуває у причинно-наслідковому зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, останнім не доведено відсутність його вини у втраті (нестачі) переданого на зберігання належного позивачу зерна кукурудзи, а тому позовні вимоги щодо стягнення завданих відповідачем збитків в розмірі 23 155 846,25 грн. підлягають задоволенню.

Суд не оцінює як обґрунтовані посилання відповідача в заперечення проти позову на те, що Договір складського зберігання зерна є неукладеним з огляду на наявність сумнівів щодо вчинення підписів представником відповідача на даному Договорі та додатках до нього, на складських квитанціях на зерно АФ № 442423, АФ № 442957, АХ № 049391, АФ № 442424, АФ № 442988, АХ № 054507, АХ № 053502, АХ № 053505, АХ № 054527, АХ № 054528, АХ № 053188, АХ № 055025, АХ № 055027, АХ № 054580, АХ № 054581, АХ № 053590, АХ № 055116 та на АХ № 055346, на договорах поставки № 20585 від 20.11.2013 р., № 20328 від 05.11.2013 р., № 20378 від 07.11.2013 р., № 20391 від 08.11.2013р., № 20474 від 14.11.2013р., № 20476 від 14.11.2013 р., № 20713 від 27.11.2013 р., № 20714 від 27.11.2013р., № 20715 від 27.11.2013 р., № 51432 від 30.04.2014 р., та на додатковій угоді № 2 до договору поставки № 51442 від 29.05.2014 р., на актах приймання-передачі № 02ФМ1200135 від 23.04.2014 р. № 02АМ12001138 від 05.05.2014 р., № 02АМ1200143 від 12.05.2014 р., № 02АМ1200172 від 12.06.2014 р. за наступного мотивування.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин (до якого відноситься й договір) є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

Згідно із ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу (ст. 937 Цивільного кодексу України). Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Правові відносини зберігання зерна регламентуються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та Законом України № 37-ІV від 04.07.02 р. "Про зерно та ринок зерна в Україні" (із подальштими змінами та доповненнями). Відповідно до ст. 26 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа. Зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів : подвійне складське свідоцтво, просте складське свідоцтво, складську квитанцію. Складський документ на зерно виписується після передачі зерна на зберігання не пізніше наступного робочого дня (ст. 37 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні").

Матеріалами справи підтверджується те, що після підписання Договору сторони вчиняли дії, спрямовані на виконання цього Договору складського зберігання зерна, а саме : відповідач прийняв від позивача зерно на зберігання, виставляв позивачу рахунки за зберігання зерна та отримував плату за свої послуги, а також частково повернув належне позивачу зерно кукурудзи. Зокрема, на підтвердження прийняття від позивача зерна на зберігання на підставі Договору складського зберігання зерна відповідач видавав позивачу (поклажодавцю) складські квитанції на зерно на бланках АФ № 442423, АФ № 442957, АХ № 049391, АФ № 442424, АХ № 054507, АФ № 442988, АХ № 053502, АХ № 053505, АХ № 054527, АХ № 054528, АХ № 053188, АХ № 055025, АХ № 055027, АХ № 054580, АХ № 054581, АХ № 053590, АХ № 055116, АХ 055346.

Порядок видачі та обігу складських квитанцій регламентований Положенням про обіг складських документів на зерно, затвердженим Наказом Міністерства аграрної політики України № 198 від 27.06.2003 р. та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.07.2003 р. за № 605/7926. Відповідно до пп. 1.1 - 1.4 Положення складська квитанція є складським документом на зерно. Виготовлення, отримання, доставка, облік, зберігання, видача, списання складських документів проводяться згідно з чинним законодавством. Кожний примірник бланків складських документів має свої індивідуальні номер і серію. Відповідно до Положення про обіг складських документів на зерно, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України № 198 від 27.06.2003 р. бланки складських документів на зерно реалізуються зерновим складам за плату. Зерновий склад сплачує вартість бланків складських документів на зерно державному підприємству "Держреєстри України". Бланки складських документів на зерно видаються зерновим складам державним підприємством "Держреєстри України" після письмового замовлення й оплати рахунку. За згодою сторін (зернового складу та поклажодавця) вартість бланків складських документів на зерно може бути включена до загальної суми вартості послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки, що надаються зерновим складом (п.1.6. Положення №198.) пунктом 1.5 Положення № 198 від 27.06.2003 р. унормовано, що облік надходження і використання бланків складських документів здійснюється в електронному вигляді в Реєстрі складських документів на зерно державним підприємством "Держреєстри України". Внесення до Реєстру складських документів на зерно інформації про використання бланків складських документів здійснюється відповідно до вимог та порядку, які визначаються Кабінетом Міністрів України у відповідності до положень статті 45 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні".

Статтею ст. 45 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" визначено, що зернові склади ведуть реєстр складських документів на зерно. Пунктом 2.5.4 Положення № 198 встановлено обов'язок зернового складу щоденно звітувати державному підприємству "Держреєстри України" щодо виданих та погашених зерновим складом протягом попереднього робочого дня складських документів на зерно.

Витягами, отриманими Позивачем на підставі Договору з ДП "Держреєстри України", підтверджується внесення до Реєстру складських квитанцій на бланках : АФ № 442423, АФ № 442957, АХ № 049391), АФ № 442424, АХ № 054507, АФ № 442988, АХ № 053502, АХ № 053505, АХ № 054527, АХ № 054528, АХ № 053188, АХ № 055025, АХ № 055027, АХ № 054580, АХ № 054581, АХ № 053590, АХ № 055116, АХ № 055346 на підставі Договору складського зберігання зерна № 301001 від 30.10.2013р. (копії витягів наявні у матеріалах справи). Окрім цього, у відповідь на адвокатський запит ДП "Держреєстри України" листом від 11.12.2014 р. за № 337 повідомило, що ДП "Держреєстри України" здійснило продаж та перебачу зерновому складу ТОВ "Амарант" вищезазначених бланків складських квитанцій на зерно. Разом з цим ДП "Держреєстри України" повідомило також, що серед вищевказаних бланків складських квитанцій на зерно не має бланків, які були визнані не дійсними та/або такими, що підлягають поверненню. Всі ці бланки були використані для виписки складських квитанцій на зерно, в т.ч. бланк серії АХ №055346, який було використано ТОВ "Амарант" для видачі ТОВ "Нобл Ресорсіз Україна" складської квитанції на зерно № 1279 від 01.03.2014р.

Таким чином, вказані вище бланки складських квитанцій були придбані ТОВ "Амарант" у ДП "Держреєстри України", дані бланки не є втраченими або зіпсованими, заповнення бланків складських квитанцій здійснювалося представниками ТОВ "Амарант", а відповідна інформація про прийняття на зберігання зерна від ТОВ "Нобл Ресорсіз Україна", яка внесена до складських квитанцій, після заповнення бланків складських квитанцій, внесена до Основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання. Тобто, вищевказані складські квитанції, за якими засвідчено отримання відповідачем зерна на зберігання за Договором складського зберігання зерна, були оформлені саме ТОВ "Амарант". Квитанції були оформлені на чинних, у встановленому порядку переданих для використання в господарській діяльності (зберігання зерна) ТОВ "Амарант" бланках та завірені печаткою ТОВ "Амарант".

Правовідносини по Договору складського зберігання зерна щодо проведення відповідачем позивачу неодноразових часткових відвантажень зерна кукурудзи 3-го класу врожаю 2013 року протягом періоду з листопада 2013 р. по лютий 2014 р. підтверджуються також наступним :

1) Довідкою ТОВ "Транс-Груп" № 22/12 від 18.12.2014 p., яке на підставі Договору №11-2013 від 01.07.2013 року надавало ТОВ "Нобл Ресорсіз Україна" транспортно-експедиційні послуги, також підтверджується отримання та перевезення зерна кукурудзи, належної позивачу від відповідача зі станцій Сенча, Лохвиця, Сула, Юсківці, в кількості 10122,48 тон (копія наявна у матеріалах справи, том справи 3 а.с. 80).

2) звітом за Формою № 3ХС-37 з додатком "Реєстр руху та залишків зерна" за власниками, який ведеться зерновими складами відповідно до розділу VII інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах (Наказ Міністерства аграрної політики України від 13.10.2008 p. № 661). Згідно з п.7.3. Інструкції складський облік (форма № 3ХС-37) ведеться загальний за обліковими партіями з додатком реєстру руху та залишків за власниками, що відповідає формі № 3ХС-37 (кожного дня при русі зерна). До форми № 3ХС-37 бухгалтерією підприємства додається додаток "Реєстр руху та залишків зерна" за власниками за формою № 3ХС-37 (з відміткою виду руху зерна - видатки, надходження, переоформлення).

3) формою № 36, яку зернові склади ведуть облік на кожного окремого власника (особові рахунки). В дану форму на підставі первинних документів, що додаються до форми 3ХС № 37 в розрізі власників, заносяться дані про рух хлібопродуктів власника (надходження на підприємство та відпуск за його межі, переоформлення, списання відходів при проведенні доробки зерна, відпуск у переробку). Кількісно-якісні показники переоформлення в надходженні та видатковій частині усіх особових рахунків партії повинні бути ідентичні.(п. 7.10 Інструкції.)

Крім того, наявність на складі ТОВ "Амарант" зерна кукурудзи 3-го класу врожаю 2013 р. в кількості 14 824,398 тон належної ТОВ "Нобл Ресорсіз Україна" станом на 28.02.2014 р. підтверджується Актом звірки наявності продукції, складеним, підписаним та завіреним печатками сторін від 04.03.2014 року (копія наявна у матеріалах справи). Оглянутий судом оригінал складської квитанції серії АХ № 055346 № 1279 від 04.03.2014 р. не містить відмітки щодо її погашення.

Про наявність правовідносин зберігання свідчить також той факт, що протягом листопада 2013 року - лютого 2014 року ТОВ "Нобл Ресорсіз Україна" регулярно сплачувало рахунки ТОВ "Амарант", виставлені ним за зберігання зерна кукурудзи 3-го класу врожаю 2013 року на підставі Договору (копії рахунків та платіжних доручень наявні у матеріалах справи).

Крім того, в ході виконання Договору складського зберігання зерна ТОВ "Амарант" складало та видавало ТОВ "Нобл Ресорсіз Україна" податкові накладні (копії наявні у матеріалах справи), в яких міститься посилання на Договір складського зберігання зерна № 301001 від 30.10.2013 р., та зазначається вид наданих послуг - "зберігання" або "відвантаження" зерна кукурудзи.

Відповідно до ст. 201.7 Податкового кодексу України "податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс)". Видача податкових накладних з боку ТОВ "Амарант" свідчить, що сторони визнавали наявність між ними правовідносин по Договору складського зберігання зерна, даний договір сторонами виконувався, послуги зберігання надавалися та сплачувалися.

Судом також не приймаються як правомірні твердження відповідача стосовно того, що "обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін", оскільки нова редакція ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, якою відповідач обґрунтовує своє твердження, була прийнята 15.04.2014 р. (з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку відкриття бізнесу") та набула чинності 06.11.2014 р.. Отже, станом на момент укладення та виконання Договору складського зберігання зерна, засвідчення печаткою складських квитанцій, договорів та всіх інших документів, на які посилається позивач по даній справі, було обов'язковим в силу ч. 2 ст. 207 ЦК України.

Відповідно до п. 5.26 Національного стандарту України "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 p. № 55 відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи.

Наявність печатки ТОВ "Амарант" на Договорі складського зберігання зерна, договорах поставки та на інших документах, виданих на виконання цих договорів, є доказом волевиявлення юридичної особи.

Відповідно до Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998 р., печатки і штампи з повним найменуванням організацій підлягають обов'язковому обліку. Особи, що персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Облік печаток і штампів ведеться у журналі за формою 11 (додаток 11), бланків - у журналі за формою 12 (додаток 12) окремо за видами бланків. Печатки і штампи повинні зберігатися у сейфах або металевих шафах. У разі втрати печаток і штампів керівники організацій зобов'язані негайно повідомити про це органи МВС та вжити заходів для їх розшуку ( п. 64-66, п. 68, п. 73 Інструкції № 1893).

Отже, наведеними вище нормами чинного законодавства України передбачено, що відповідальність за печатки, штампи, бланки та їх використання несе саме суб'єкт господарювання, а також уповноважені ним особи.

Таким чином, сукупність наведених обставин, а саме : документально підтверджене прийняття відповідачем зерна на зберігання, оформлення відповідачем на чинних бланках складських квитанцій, що засвідчують прийняття на зберігання зерна кукурудзи, внесення Відповідачем інформації про прийняття зерна на зберігання до державного Реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, виставлення Відповідачем рахунків за зберігання зерна та щомісячне прийняття ТОВ "Амарант" грошових коштів від ТОВ "Нобл Ресорсіз Україна" в оплату послуг зберігання зерна, видача Відповідачем податкових накладних з посиланням на Договір складського зберігання зерна, оформлення ТОВ "Амарант" актів приймання-передачі послуг за Договором складського зберігання зерна, а також скріплення Договору складського зберігання зерна додатків до нього, складських квитанцій та всіх інших документів, спрямованих на виконання Договору складського зберігання зерна, печаткою ТОВ "Амарант", свідчить про існування правовідносин між сторонами, укладення та часткове виконання Договору складського зберігання зерна.

Посилання відповідача щодо того, що Договір складського зберігання зерна зі сторони ТОВ "Нобл Ресорсіз Україна" підписаний не уповноваженою на це особою (менеджером з логістики Костоглодом B.C.), судом не приймаються як правомірні, оскільки спростовуються Довіреністю № 205/2013 від 17.05.2013 р. (копія наявні у матеріалах справи), згідно якої останньому надано право на вчинення даної дії з боку позивача.

Крім того, відповідно до Постанови Пленмуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (із змінами та доповненнями) спір про неукладеність договору може мати місце лише під час переддоговірних відносин, в той час як Договір складського зберігання зерна, укладеність якого ставить під сумнів відповідач, фактично виконувався сторонами. Дані обставини відповідачем не спростовані.

Посилання відповідача на припинення зобов'язань за Договором складського зберігання зерна шляхом новації з огляду на укладання 21.03.2014 р. між стронами Договору поставки зерна, суд не оцінює як праовмірні, оскільки відповідно до приписів ч. 2 ст. 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов'язання іншим. Отже, закріплення у письмовій формі домовленості про припинення первісного зобов'язання та заміну його новим зобов'язанням є обов'язковим для договору новації.

Договір поставки зерна не змінює зобовязання за Договором зберігання зерна, тобто не відповідає приписам ст. 604 Цивільного кодексу України. Позивач зазначає, що у даному випадку жодної домовленості між ТОВ "Нобл Ресорсіз Україна" та ТОВ "Амарант" про припинення первісного зобов'язання та його заміну новим зобов'язанням не існує.

Як вже зазначалось у вступній частині даного рішення, 13.01.2015 р. відповідач надав суду клопотання № б/н від 25.11.2014 р. (вх. № 247 від 13.01.2015 р.) про призначення технічної експертизи документів. В обґрунтування даного клопотання відповідач посилається на те, що підпис Генерального директора Харченка P.M. на Договорі складського зберігання зерна № 301001 від 30.10.2013 p., додатках до нього та договорах поставки вчинений засобом факсиміле. Обґрунтовуючи необхідність проведення експертиз відповідач зазначає, що від вирішення питання про належність або неналежність Харченку Р.М підписів на зазначених документах та чи зроблені дані підписи засобом факсиміле, залежить вирішення питання, чи є укладеним Договір складського зберігання зерна та чи отримував відповідач "будь-який товар за цими, чи виникли у зв'язку з цим зобов'язання у сторін". Одночасно, відповідач зазначив, що на підставі висновку експертиз може бути вирішено питання про визнання правочинів недійсними на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Суд відхиляє дане клопотання як таке, що є неправомірним, з огляду на наступне.

Статтею 41 ГПК України визначено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Відповідно до ст. 32 ГПК України експертний висновок є доказом нарівні з іншими письмовими та речовими доказами, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно з ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими ст. 43 ГПК України.

Судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що мають значення для вирішення спору, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

Суд не вбачає дійсної потреби в проведенні технічної експертизи вказаних документів, оскільки відповідач ставить під сумнів підпис Генерального директора Харченка P.M. на Договорі складського зберігання зерна № 301001 від 30.10.2013 p., додатках до нього та договорах поставки, проте останній не спростовує проти достовірності підпису з боку відповідача та печатки останнього на складських квитанціях, які підтверджують приймання відповідачем на зберігання зерна належного позивачу та обсяг неповернутих відповідачем залишків вищезазначеного зерна на його Зерновомуу складі.

Як зазначалося вище, спір про неукладеність договору може мати місце лише під час переддоговірних відносин.

За приписами ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України угода визнається недійсною у разі, коли вона суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

При вирішенні питання про визнання правочину недійсним, необхідно встановлення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Відповідно до приписів статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Оскільки, в матеріалах справи достатньо доказів, які свідчать про визнання та виконання відповідачем оспорюваного ним Договору та для вирішення питання щодо їх укладення та чинності, суд приходить до висновку, що проведення технічної експертизи документів є недоцільним.

Крім того, суд розцінює дане клопотання, як таке що спрямоване на затягування судового процесу, оскільки останнє заялене відповідачем в останній день визначеного ст. 69 ГПК України строку розгляду спору, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 69 ГПК України.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що на підставі заяви представника позивача приватним підприємством "Експертно-консалтінгова фірма "ЛЛМ" (судовим експертом Лішко Ларисою Миколаївною - Свідоцтво про підтвердження кваліфікації Міністерства юстиції України № 976 до 23.03.2015р., стаж експертної роботи 11 років) було проведено експертне економічне дослідження. За результатами даного дослідження було складено висновок №28-14 експертного економічного дослідження від 22.11.2014 р., відповідно до якого встановлено наступне :

1) документальне підтвердження придбання зерна кукурудзи 3 класу врожаю 2013 р. ТОВ "Нобл Ресорсіз Україна" у ТОВ "Амарант" за договорами поставки №20248 від 29.10.13 p., № 20237 від 29.10.13 p., № 20238 від 05.11.13 p., № 20391 від 08.11.13 p., № 20474 від 14.11.13 p., №20476 від 14.11.13 p., № 20585 від 20.11.13 p., № 20713 від 27.11.13 p., № 20714 від 27.11.13 p., №20715 від 27.11.13 p. та за договором поставки № 20324 від 04.11.13 р. укладеним з ТОВ "Регіон-Юртрейд" у загальній кількості 25000,0 тон.

2) приймання ТОВ "Амарант" (Зерновий склад) на зберігання від ТОВ "Нобл Ресорсіз Україна" кукурудзи 3 класу, врожаю 2013 р. на підставі Договору складського зберігання зерна № 301001 від 30.10.2013 р., складських квитанцій на зерно на загальну вагу 25000,0 тон (25 000 000 кг). Первинні документи, які підтверджують здійснення фінансово-господарських операцій ТОВ "Нобл Ресорсіз Україна" по взаємовідносинам з ТОВ "Амарант", а саме акти прийому-передачі товару, складські квитанції відповідають вимогам чинних нормативних актів. За даними бухгалтерського обліку ТОВ "Нобл Ресорсіз Україна" - аналітичний журнал-ордер по рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками та підрядниками" здійснення господарських операцій з ТОВ "Амарант" за договором складського зберігання №301001 від 30.10.2013р. відображено в повному обсязі у відповідності з вимогами статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

3) частковий відпуск товару (українська кукурудза врожаю 2013 року, що знаходився на зберіганні згідно договору № 301001 від 30.10.2013 р.), з Зернового складу ТОВ "Амарант" контрагенту (поклажодавцю) ТОВ "Нобл Ресорсіз Україна" за період з листопада 2013 р. по лютий 2014р. складає у кількості 10 122,48 тон.

4) ТОВ "Амарант" придбано товар (українська кукурудза врожаю 2013 року, що знаходилася на зберіганні згідно договору № 301001 від 30.10.2013 р. у контрагента (постачальника) ТОВ "Нобл Ресорсіз Україна" за період з квітня по червень 2014 р. згідно договорів поставки №51426 від 14.04.2014 р., № 51432 від 30.04.2014 р., № 51435 від 08.05.2014 р., № 51442 від 29.05.2014 р., у загальній кількості 5 074,568 т. на суму 12 499 630,20 грн.

5) залишок зерна кукурудзи, яке знаходилося на зберіганні згідно договору №301001 від 30.10.2013 у ТОВ "Амарант" після часткового відпуску та продажу складає станом на 01.12.2014р. - 9 750,0 тон., що на 170 кг більше ніж враховується за обліковими даними підприємства. Розбіжності виникли в результаті списання кількості кукурудзи при перевірці відповідності кількісних і якісних облікових даних, що підтверджується відповідними актами-розрахунками.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача та призначення судової технічної експертизи документів у даній справі.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення відповідача спростовуються вищевикладеним, інших допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

З огляду на викладене, позовні вимоги відповідають нормам матеріального права та підтверджуються поданими доказами, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову.

Понесені позивачем при пред'явленні позову судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. 43, ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-УТР" (попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "Амарант", вул. Лучанська, буд. 1-Б, с. Юсківці, Лохвицький р-н, Полтавська обл., 37222, ідентифікаційний код юридичної особи 31801166) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нобл Ресорсіз Україна" (вул. Щорса, буд. 32Б, офіс 1019, м. Київ, 01133, ідентифікаційний код юридичної особи 35919521) - 23 155 846,25 грн. збитків та 73 080,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

Повне рішення складене 19.01.2014 р.

Суддя О.В.Ківшик

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.