РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/25811/14 14.01.15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Т КАПІТАЛ»

до Публічного акціонерного товариства "ТЕРРА БАНК»

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання договору недійсним

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

Від позивача Ночка І.П. - по дов. №б/н від 17.11.2014р.

Від відповідача Логінов К.Є. - по дов. №305 від 05.12.2014р.

Від третьої особи Музичук Л.В. - по дов. У№09-14688/14 від01.12.2014р.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Т КАПІТАЛ" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ТЕРРА БАНК" про визнання недійсним кредитного договору №КЛ/14/7-34 від 25.02.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2014р. порушено провадження у справі №910/25811/14, розгляд справи призначено на 17.11.2014р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17112014р. розгляд справи було відкладено у зв'язку із залученням до участі у справі третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Представник позивача позовні вимоги в судовому засіданні підтримав в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, надавши кредит в сумі 110 000 000,00 грн. погодився на забезпечення вартістю всього 30 000 000,00 грн., тобто кредит надано без забезпечення. Відповідач видав кредит позивачу без вимагання якого-небудь ліквідного забезпечення та без отримання яких-небудь гарантій щодо того, що кредит буде повернено в строк, а також без підтвердження платоспроможності позичальника. Позивач, вважає, що відповідач (банк) уклав кредитний договір, умови якого передбачають надання позивачу (клієнту) переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. У відповідності до положень ст. 38 ч. 3 п. 6) Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" якщо банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, то такі правочини є нікчемними. Вважає також, що договір суперечить вимогам ст. 1052 Цивільного кодексу України та ст.ст. 345, 346 Господарського кодексу України. Зазначає, що укладення такого договору могло стати однією з причин неплатоспроможності відповідача, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію.

Відповідач у поданому 14.01.2015 до відділу діловодства суду відзиві проти позову заперечує та зазначає, що у ПАТ "Терра Банк" запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Відповідно до абз. 3) п. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду та має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку, продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій, зокрема, має право повідомляти сторони, за договорами, зазначеними у частині 2 ст. 38 Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів. Протягом дії тимчасової адміністрації саме і виключно уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених банком) протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 статті 38 Закону. У даному випадку позивач без будь-яких підстав перебрав на себе функції, якими він не наділений відповідно до законодавства, у питанні застосування норм Закону України "Про систему гарантування фізичних осіб" щодо визнання правочинів нікчемними. Прерогатива щодо визнання нікчемними вказаних договорів, із вказаних позивачем підстав, належить виключно Уповноваженій особі Фонду, а вказаною особою ніяких дій, спрямованих на визнання нікчемним договору № КЛ/14/10-34 від 26.02.2014 не вчинялося. Отже, у даному випадку позивач звертається до суду за захистом права, яке йому взагалі не належить та яке не підлягає захисту в силу такої неналежності, а, отже, у даній справі позивач є неналежним позивачем. Відтак, за даних обставин відсутній предмет спору, що є підставою для припинення провадження у справі.

Третя особа на наданих суду письмових поясненнях проти задоволення позову заперечувала. Заперечення мотивовані тим, що Постановою Правління Національного банку України № 518 від 21.08.2014 р. ПАТ «ТЕРРА БАНК» було віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування 21.08.2014 р. прийнято рішення №72 «Про запровадження тимчасової» адміністрації у ПАТ «ТЕРРА БАНК», відповідно до якого в ПАТ «ТЕРРА БАНК» з 22.08.2014р. була запровадження тимчасова адміністрація та призначено уповноважену особу Фонду гарантування на тимчасову адміністрацію.

Відповідно до частини четвертої статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування прийняла рішення № 122 від 20.11.2014 про продовження строку здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ТЕРРА БАНК» на один місяць до 22 грудня 2014 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування на здійснення тимчасової адміністрації в ГІАТ «ТЕРРА БАНК».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 23.12.2014 № 831 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТЕРРА БАНК» виконавчою дирекцією Фонд гарантування прийнято рішення від 24.12.2014 № 159 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ТЕРРА БАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ТЕРРА БАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ТЕРРА БАНК» Ірклієнка Юрія Петровича строком на 1 рік з 24.12.2014 по 23.12.2015 включно.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить вказаному Закону.

Отже, у спорах пов'язаних з виконанням банком. у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно із статтею 29 Закону Фонд гарантування набуває право кредитора банку на всю суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам такого банку відповідно до Закону на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, а також на суму нарахованого, але не сплаченого регулярного збору до Фонду. Фонд також набуває прав кредитора на суму сплачених Фондом витрат, пов'язаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також на суму цільової позики, наданої банку протягом дії тимчасової адміністрації.

В судовому засіданні 14.01.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, та третьої особи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.02.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Т - КАПІТАЛ" (позичальник) та Публічним акціонерним товариством "Терра Банк" (банк) було укладено кредитний договір № КЛ/14/7-34 (далі - кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк відкриває позивальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію (далі - кредит) з загальним лімітом в сумі 110 00 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в межах строку кредитування, встановленого в п. 1.3. цього договору, в розмірі 24, 5% річних та сплачувати інші платежі, передбачені цим договором.

Цільове використання (мета) кредиту для поповнення оборотних коштів (п. 1.2. кредитного договору).

Згідно з п. 1.3. договору кредитного строк кредитування:

1.3.1. кредитна лінія відкривається з 25.02.2014 по 24.02.2015 (включно).

1.3.2. позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в строки (терміни) по 24.02.2015 (включно).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28.02.2014 між Публічним акціонерним товариством "Терра Банк" (заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Консалтингова компанія "Всесвіт" (заставодавець) було укладено договір застави майнових прав № МП/14/9-34 (далі - договір застави).

Відповідно до п. 2.1. договору застави предметом застави за цим договором є майнові права на грошові кошти, які належать заставодавцю за договором банківського вкладу (депозиту) № 02/Д/14/02-34 "Пунктуальний" від 28.02.2014, укладеним між заставодавцем та Публічним акціонерним товариством "Терра Банк" строком дії до 27.02.2015 на суму 30 000 000,00 грн.

З урахуванням того, що майнові права по договору банківського вкладу (депозиту) № 02/Д/14/02-34 від 28.02.2014 передаються в заставу частково, сторони за взаємною згодою оцінили (визначили заставну вартість) предмета застави в сумі 4 000 000,00 грн.

Позивач вказує на те, що кредитний договір укладено відповідачем (банком) на умовах надання позивачу (клієнту) переваг (пільг), а тому кредитний договір є нікчемним в силу ст. 38 закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Правління Національного банку України № 518 від 21.08.2014 Публічне акціонерне товариство "Терра Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21.08.2014 прийнято рішення № 72 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Терра Банк", згідно якого в ПАТ "Терра Банк" з 22.08.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, з 22.08.2014 по 22.11.2014.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014 прийнято рішення № 122 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Терра Банк" до 22.12.2014 включно.

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 148 від 21.08.2014 призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Терра Банк" - Ірклієнка Юрія Петровича (далі - уповноважена особа) з 22.08.2014 по 22.11.2014 включно.

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 232 від 21.11.2014 повноваження уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації продовжено до 22.12.2014 включно.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними зокрема з таких підстав:

- банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

- банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

Згідно з ч. 4. ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Таким чином, положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що обов'язок з перевірки правочинів на предмет їх нікчемності за наявності обставин визначених цим Законом та право на вчинення дій щодо повідомлення сторін про їх нікчемність покладено саме на уповноважену особу Фонду.

Відповідно до п. 2.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Позивачем належними засобами доказування не доведено порушення його прав та в чому ці порушення полягають з боку відповідача щодо укладення кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Т КАПІТАЛ" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 17.01.2015 р.

Суддя Трофименко Т.Ю.