РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24814/14 13.01.15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»

До Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна»

Про стягнення 22 089,99 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Чайковська Л.Б. представник за довіреністю № б/н від 16.10.14.

Від відповідача: Подкуйко О.Ю. представник за довіреністю № 8 від 02.01.15.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (далі - відповідач) про стягнення 22 089,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, як страховиком виплачено страхувальнику страхове відшкодування, внаслідок чого позивачем в порядку статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.14. порушено провадження у справі № 910/24814/14 та призначено її до розгляду на 27.11.14.

В судовому засіданні 27.11.14. відповідачем було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» проти позову заперечує з підстав, викладених в відзиві та просить суд застосувати строк позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.14. в судовому засіданні 27.11.14. було оголошено перерву до 23.12.14., та було витребувано докази.

В судовому засіданні 23.12.14. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 13.01.15., про що сторони були повідомлені під розписку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.14. на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

01.12.14. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові заперечення на відзив відповідача.

В судовому засіданні 13.01.15. позивачем було підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.01.15. проти позову заперечував.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/24814/14.

В судовому засіданні 13.01.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.07.11. між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» (Страховиком) та Горобченко Олегом Григоровичем (Страхувальником) було укладено Договір № 205.0078581 добровільного страхування наземного транспорту (далі - Договір), відповідно до якого Страховик прийняв під страховий захист автомобіль марки Opel, д.р.н. АА0414НМ.

08.09.11. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась в м. Києві по вул. Довженко, 3, автомобіль марки Opel, д.р.н. АА0414НМ отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою відділу ДАІ з обслуговування Шевченківського району міста Києва № 8875771 (вих № 31067 від 15.09.11.).

Дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм автомобіля марки Hyundai, д.р.н. АА3698ІК Веклич Михайлом В'ячеславовичем вимог Правил дорожнього руху України, що встановлено постановою Апеляційного суду міста Києва від 11.11.11. в адміністративній справі № 3-9495/11.

При цьому, постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 13.10.11. у справі № 3-9495/11, на яку посилається відповідач в своєму письмовому відзиві, та якою встановлено, що Горобченко Олена Юріївна (яка керувала автомобілем марки Opel, д.р.н. АА0414НМ) є винною у вчиненні ДТП з автомобілем марки Hyundai, д.р.н. АА3698ІК, була скасована зазначеною постановою Апеляційного суду міста Києва від 11.11.11.

Крім того, постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 07.12.11. в адміністративній справі № 3-11338/11 провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності Горобченко Олени Юріївни за ст. 124 КУпАП було закрито в зв'язку з наявністю по тому самому факту щодо особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу про накладення адміністративного стягнення.

Щодо законності підстав керування транспортним засобом Opel, д.р.н. АА0414НМ, на які посилається відповідач, суд відзначає, що ості в судовому порядку не встановлено та сторонами не доведено, що Горобченко О.Ю. в день ДТП 08.09.11. перебувала за кермом автомобіля марки Opel, д.р.н. АА0414НМ без законних на те підстав. Крім того, як вбачається з переліку додатків до претензії № 728 від 04.04.12., що була направлена Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» відповідачу, Страховиком було направлено відповідачу, крім іншого, копію свідоцтва про реєстрацію автомобіля марки Opel, д.р.н. АА0414НМ, копію посвідчення водія Горобченко О.Ю. та копію паспорту ат ідентифікаційного коду Горобченко О.Г.

Відповідно до Звіту № 128 від 23.09.11. про оцінку автомобіля марки Opel, д.р.н. АА0414НМ, вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля Opel, д.р.н. АА0414НМ та вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Opel, д.р.н. АА0414НМ з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу склала 107 389,50 грн.

Далі, судом встановлено, що на підставі страхового акту Страховик, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 78 920,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи: платіжним дорученням № 6434 від 30.11.11. на суму 25 820,02 грн., платіжним дорученням № 6562 від 01.12.11. на суму 30 000,00 грн. та видатковим касовим ордером від 08.02.12. на суму 23 099,98 грн.

Вказані платіжні документи є реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику (вказану правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 23.08.11. у справі № 42/92).

Зазначене спростовує доводи відповідача про те, що позивачем не додано документів, що підтверджують його рішення про проведення виплати страхового відшкодування в розмірі 78 920,00 грн. При цьому, судом враховано, що виплата проводилась Страховиком за Договором, а не позивачем.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Крім того, відповідно до пункту 22.1. ст. 22 та ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За змістом статті 34 вказаного Закону розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути визначено як експертом, так і аварійним комісаром, визначення яких містяться в пункту 2 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.1998р. №8 та Положенні щодо укладення угоди на проведення експертної оцінки майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 08.01.1998р. №16.

Таким чином, належним доказом розміру відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу може бути висновок особи, яка згідно чинного законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна (суб'єкт оціночної діяльності або аварійний комісар).

При цьому, документи виконавця робіт по відновленню транспортного засобу (рахунок, акт виконаних робіт тощо) не можуть вважатися належним підтвердженням розміру відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу.

З огляду на викладене, до Страховика перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/5114572 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки Hyundai, д.р.н. АА3698ІК, яким спричинено ДТП, застрахований у відповідача.

Строк дії полісу № АА/5114572 з 02.07.11. по 01.07.12. При цьому, ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майно за вказаним полісом становить 50 000,00 грн.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина Веклич М.В., який керував автомобілем марки Hyundai, д.р.н. АА3698ІК, встановлена у судовому порядку.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло у межах фактично здійсненої страхової виплати право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою.

Згідно пункту 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Далі, 25.03.14. між Страховиком (далі - Первісний кредитор) та позивачем (далі - Новий кредитор) було укладено Договір № 2503 про відступлення права вимоги (далі - Договір № 2503) відповідно до умов якої Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої права вимоги (права грошової вимоги Первісного кредитора до боржників, які виникли внаслідок заподіяння збитків страхувальникам Первісного кредитора, які уклали договір страхування з Первісним кредитором) до боржників (особи, що винні/відповідальні за завдання матеріальних збитків, за фактом настання яких Первісний кредитор визнав завдані матеріальні збитки страховими випадками та здійснив страхові виплати/страхові відшкодування на користь страхувальників по укладеним договорам добровільного страхування наземного транспорту перелік яких зазначено в додатку № 1 до Договору № 2503 - реєстрі прав вимог), а Новий кредитор набуває права вимоги Первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору (п. 2.1 Договору № 2503).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України).

Згідно додатку № 1 до Договору № 2503 Первісний кредитор передав позивачу регресну вимогу за об'єктом страхування за Договором.

Приписами ст. 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за вказаним правочином Страховик відступив позивачу належні йому права вимоги, які він мав до відповідача, як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм транспортного засобу.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Розмір франшизи, тобто суми, на яку зменшується страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, встановленої полісом № АА/5114572 становить 510,00 грн.

Крім того, судом враховано, що відповідачем було сплачено позивачу частину суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 27 400,01 грн.

Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 22 089,99 грн. страхового відшкодування в порядку регресу (50 000,00 грн. - 27 400,01 грн. - 510,00 грн.).

Стосовно клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Приписами ч. 6 ст. 261 ЦК України встановлено, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

За таких обставин, саме з моменту виконання позивачем свого зобов'язання за договором добровільного страхування у нього виникає право подати регресний позов до суду (правова позиція, що викладена в постанові Судової палати у господарський справах Верховного суду України № 58/168 від 27.03.12.).

У відповідності до наявних в матеріалах справи: платіжного доручення № 6434 від 30.11.11. на суму 25 820,02 грн., платіжного доручення № 6562 від 01.12.11. на суму 30 000,00 грн. та видаткового касового ордеру від 08.02.12. на суму 23 099,98 грн. Страховик своє зобов'язання за Договором виконував 30.11.11., 01.12.11. та 08.02.12.

Крім того, відповідач частково сплачував грошові кошти в розмірі 27 400,01 грн. після 04.04.12., а Договір № 2503 про відступлення права вимоги було укладено 25.03.14.

При цьому, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу (ст. 260 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Оскільки відповідно до відмітки відділу діловодства Господарського суду міста Києва вх. № 24814/14 позовна заява № 249 від 24.10.14. була подана до суду 10.11.14., то, в силу положень ч. 4 ст. 51 Господарського процесуального кодексу України та п. 2 ст. 255 Цивільного кодексу України, позивачем не пропущено строк позовної давності про звернення з даним позовом до господарського суду.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 22 089,99 грн. страхового відшкодування, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (01054, м. Київ, вул. Боровського, 33; ідентифікаційний код 16285602) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (01133, м. Київ, вул. Кутузова, б. 13; ідентифікаційний код 38750239) 22 089 (двадцять дві тисячі вісімдесят дев'ять) грн. 99 коп. - страхового відшкодування в порядку регресу, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.01.15.

Суддя Т.М. Ващенко