Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "20" січня 2015 р. Справа № 906/1639/14

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я. ,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" (м. Львів)

до Фізичної особи-підприємця Літвінова Михайла Михайловича (м. Житомир)

про стягнення 60817,50 грн.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 60817,50грн., з яких: 40545,00грн. - основного боргу та 20272,50грн. - штрафу. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача. Крім того, просить стягнути з відповідача 6000,00грн. витрат на оплату послуг адвоката. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається, що відповідач не провів оплату за поставлений товар на підставі договору поставки №29/02307 від 23.07.2013.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. В адресованому господарському суду клопотанні від 12.01.2015 позивач просить здійснювати розгляд справи без участі представника позивача, за наявними матеріалами справи (а.с.45).

Відповідач в судове засідання не з'явився, представника в судове засідання не направив, витребуваних судом документів та письмових пояснень не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та у встановленому законом порядку. Ухвали суду, що направлялися на адресу відповідача, вказану в позовній заяві, повернулись до суду з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

З урахуванням ст. 64 ч.1 ГПК України та п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вважається, що ухвали вручені відповідачу належним чином.

Отже, судом вчинено усі можливі дії для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи.

Крім того, відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

З урахуванням наведеного вище та відповідно до ст.75 ГПК України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 23 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тропік" (постачальник/позивач) та Фізичною особою-підприємцем Літвіновим М.М. (покупець/відповідач) укладено договір №29/02307 (а.с.8-9), за умовами якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця фрукти та (або) овочі, відповідно до переданої постачальником комерційної пропозиції або замовлень покупця окремими партіями за цінами, в асортименті та кількості, що остаточно погоджуються сторонами в накладних та (або) специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього грошову суму відповідно до умов, передбачених договором (п.1.1 договору).

Пунктом 3.3 договору встановлено, що право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання представниками сторін відповідної накладної чи іншого документу, який підтверджує отримання покупцем товару.

Оплата товару покупцем здійснюється за договірною ціною за кожну отриману ним партію товару протягом 7 (семи) календарних днів з дати здійснення поставки, шляхом перерахування повної вартості партії товару на розрахунковий рахунок постачальника (п.4.3 договору).

Відповідно до п.9.2 договору, цей договір набуває чинності в день його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2014.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 40545,00грн., що підтверджується видатковою накладною №118859 від 28.10.2014 (а.с.10).

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару на підставі договору №29/02307 від 23.07.2013 не виконав.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, за останнім утворилась заборгованість за отриманий товар в сумі 40545,00грн.

У зв'язку з несвоєчасною оплатою поставленого товару, позивач 13.11.2014 на адресу відповідача направив вимогу про оплату боргу (а.с.11-12), яка залишена без відповіді та задоволення .

За вказаних обставин, позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості.

Відповідно до ч.1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем є правовідносинами з поставки товару.

Відповідно до ч.1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як передбачено ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначалось вище, п.4.3 договору визначений обов'язок покупця оплатити товар протягом 7 (семи) календарних днів з дати здійснення поставки.

Враховуючи, що позивач свої договірні зобов'язання виконав, передав у власність покупця товар, натомість відповідач, в порушення умов договору, не оплатив позивачеві вартості товару у встановлені договором №29/02307 від 23.07.2013 терміни, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 40545,00грн. заборгованості обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, за несвоєчасне виконання зобов'язань позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 20272,50грн.(а.с.3).

Відповідно до п.6.2 договору за несвоєчасну або неповну оплату поставленого товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення. А за прострочення понад 20 (двадцять) календарних днів, додатково стягується штраф у розмірі 50% від суми заборгованості.

Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Перевіривши розрахунок штрафу (а.с.3), суд вважає його обґрунтованим, оскільки штраф у розмірі 20072,50грн. нарахований відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач заперечень проти позову не надав, доводів позивача не спростував.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, підтверджується належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягає задоволенню на суму 60817,50грн., з яких: 40545,00грн. - основного боргу та 20272,50грн. - штрафу.

Також позивач просить стягнути з відповідача 6000,00грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Обґрунтовуючи вимогу про відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката, позивач долучив до матеріалів справи копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №3800/10 від 28.11.2008.

Розглянувши вимогу щодо стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката в сумі 6000,00 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що до судових витрат віднесено, зокрема, витрати на оплату послуг адвоката, пов'язаних з розглядом справи. При цьому, згідно норм ч. 5 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката, пов'язані з розглядом судового процесу, покладаються при задоволенні позову на відповідача.

В пункті 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-то угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Таким чином, визначальним та достатнім для відшкодування стороні витрат по оплаті послуг адвоката є факт здійснення такої оплати за умовами відповідного договору, підтверджений платіжними документами, а також факт надання послуг саме адвокатом, а не іншим представником.

Проте, позивачем не долучено жодних доказів в підтвердження витрат, понесених ним на правову допомогу.

Відтак, суд прийшов до висновку про відмову позивачу у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача вартості послуг адвоката у розмірі 6000,00грн.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,75, 82-85ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Літвінова Михайла Михайловича (10024, м. Житомир, вул. Вітрука, 10, кв. 187, код )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" (79008, м. Львів, вул. Пекарська, 5, кв.4, код 20831737)

- 40545,00грн. - основного боргу;

- 20272,50грн. - штрафу;

- 1827,00грн. судового збору.

3. В частині стягнення 6000,00грн. витрат на оплату послуг адвоката відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати: 1 - в справу, 2, 3 - сторонам (рек. з повід.)