ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.01.15р. Справа № 904/8989/14
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета", м. Харків

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Дніпропетровський втормет", м. Дніпропетровськ

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мет-Ком", м. Донецьк

про визнання договору поставки № 315 від 19.03.12р. недійсним

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: Шейко В.І., дов.№ 27 від 01.12.14р.;

від відповідача-1: Сириця І.Ю., дов. № 49 від 03.12.14р.;

від відповдача-2: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мета" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір поставки № 315 від 19.03.12р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Інтерпайп Дніпропетровський втормет" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мет-Ком".

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ТОВ „Мета" на підставі договору поруки від 30.09.2013р., укладеним із ТОВ "Мет-Ком, є поручителем перед останнім за належне виконання грошових зобов'язань ПАТ "Інтерпайп Дніпропетровський втормет" за договором поставки № 315 від 19.03.2012р. 25.04.2014р. на адресу позивача від відповідача-2 надійшов лист з вимогою сплатити за боржника - відповідача-1 його заборгованість в сумі 6 448 грн. 11 коп. за сказаним договором поставки. Позивач вважає, що спірний договір поставки є недійсним за ознакою його фіктивності з огляду на те, що на його думку ТОВ "Мет-Ком", не маючи достатньо потужної транспортної бази - автомобілів-ломовозів, не мав можливості поставити на склад ПАТ "Інтерпайп Дніпропетровський втормет" ту кількість металобрухту, яка була відображена у первинній документації до договору. У період дії договору поставки ТОВ "Мет-Ком" не укладало з компаніями-перевізниками договорів на транспортування металобрухту на адресу відповідача-1. Крім того позивач стверджує, що за умов відсутності у нього відповідних документальних даних, металобрухт придбаний ПАТ "Інтерпайп Дніпропетровський втормет" фактично від невстановлених осіб та на підставі дефектних документів, тобто безкоштовно. Господарська операція з придбання останнім металобрухту існувала лише на папері і не мала на меті досягти реального правового результату. Наведене вважає підставами для визнання договору поставки № 315 від 19.03.12р. недійсним на підставі ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Відповідач-1 позовні вимоги не визнав, у відзиві на позов зазначив, що позовні вимоги ТОВ „Мета" необґрунтовані та не підтверджені належними доказами; висновки позивача щодо безкоштовного придбання металобрухту відповідачем-1 у відповідача-2 через невстановлених осіб за відсутності документального підтвердження вважає безпідставним. На підтвердження викладених у відзиві заперечень та виконання сторонами спірного договору своїх договірних зобов'язань долучив до матеріалів справи копії актів приймання металів чорних (вторинних), копії актів про джерело походження металів чорних (вторинних), товарно-транспортні накладні, посвідчення про вибухобезпечність, хімічну та радіаційну безпечність металів чорних (вторинних), довідку банку від 11.12.14р. про списання грошових коштів з рахунку ПАТ „Інтерпайп Дніпропетровський втормет" на користь ТОВ „Мет-Ком" грошових коштів по контракту № 315 від 19.03.12р. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідач-2 явку свого повноважного представника в призначені судові засідання не забезпечив та не надав витребувані судом документи. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог частини першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України за адресою, зазначеною у позові, яка збігається з адресою місцезнаходження відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 19.11.2014р., а саме: м. Донецьк, вул. Вахрушева, б. 50.

За змістом пункту 5 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/1290/14 від 12.09.2014р. "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" у разі подання заяви (в т.ч. позовної) або скарги, стосовно якої ГПК передбачено обов'язкове надсилання її копії і копій доданих до неї документів іншим учасникам судового процесу, що знаходяться на території проведення АТО і на адресу яких у зв'язку з цим неможливо надіслати відповідні копії, господарський суд: приймає заяву (скаргу), про що виносить ухвалу; тією ж ухвалою покладає на заявника обов'язок подати документ, яким підтверджується неможливість надсилання копії заяви і доданих до неї документів іншому учасникові судового процесу, що знаходиться на території проведення АТО. Якщо згаданий документ наявний у суду, його витребування у заявника не здійснюється.

За інформацією Укрпошти, розміщеною на її офіційному веб-сайті, з 27 листопада Укрпошта припинила приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, зокрема пересилання пошти не здійснюється в тому числі і до/з міста Донецьк.

Підпунктами третім та четвертим пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/1290/14 від 12.09.2014р. "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" передбачено, що учасник судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством зв'язку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством зв'язку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. За неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вичиняється його підпис.

За неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу, судом було розміщено відповідну інформацію про час та місце розгляду справи через мережу Інтернет на офіційному веб-порталі "Судова влада в Україні" (www.court.gov.ua/sudy/).

Відповідно до абзацу другого пункту 6 зазначеного Інформаційного листа Вищого господарського суду України якщо господарським судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 11110 ГПК.

За вказаних обставин відсутність представника відповідача-2 у судовому засіданні не є перешкодою у розгляді справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представник позивача та відповідача-1, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

19.03.2012р. між Відкритим акціонерним товариством „Дніпропетровський Втормет", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Дніпропетровський втормет" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мет-Ком" (постачальник) укладений договір поставки № 315 (надалі - Договір поставки), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити брухт і відходи чорних металів - метали чорні вторинні за видами і підвидами, передбаченими ДСТУ 4121-2002, брухт і відходи кольорових металів і сплавів, передбачені ДСТУ 3211-95 (ГОСТ 1639-93), надалі іменовані як „Товар" (п. 1.1 Договору поставки).

Згідно п. 9.1 Договору поставки в редакції додаткової угоди № 4 від 25.12.13р., договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2014 року.

Ціна товару вказується у специфікаціях або додаткових угодах, оформлених у вигляді Додатків до даного договору без урахування податку на додану вартість, який нараховується в порядку, передбаченому розділами V і XX Податкового кодексу України. Ціна товару визначається з урахуванням умов поставки, зазначених у специфікаціях або додаткових угодах до даного договору. Специфікації та додаткові угоди є невід'ємними частинами цього договору (пункт 2.1 Договору поставки).

Загальна сума договору визначається кількістю і вартістю, поставляється за даним договором товару і становить орієнтовно 5 000 000,00 грн. (пункт 2.2 Договору поставки).

За умовами п. 4.1 Договору поставки покупець здійснює оплату поставленої партії товару на банківський рахунок постачальника протягом семи банківських днів з моменту надходження товару до покупця, на підставі акту приймання.

У забезпечення виконання зобов'язань Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Дніпропетровський втормет" (боржник) за договором поставки товару в частині його оплати, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мета" (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мет-Ком" (кредитор) був укладений договір поруки від 30.09.2013р. (надалі - Договір поруки), відповідно до пункту 1.1. якого поручитель зобов'язався перед кредитором за виконання всіх зобов'язань боржника, що виникли з договору № 315 від 19.03.2012р. (основний договір), який був укладений між кредитором та боржником.

За пунктом 3.1 Договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов'язання за весь термін дії договору. Але в любому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розміру забезпеченого зобов'язання, зазначеного в п. 4 цього Договору.

Згідно з пунктом 3.2 Договору поруки поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов'язання за основним договором у повному обсязі.

За умовами п. 4.1 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником, згідно основного договору, у сумі, що дорівнює сумі заборгованості за поставлену партію товару, а також за відшкодування кредитору збитків та сплату неустойки.

Відповідно до п.п. 5.1.1 Договору поруки при порушенні боржником зобов'язання перед кредитором за основним договором, поручитель повинен виконати за боржника зобов'язання у 30-ти денний строк з дня отримання вимоги від кредитора.

Відповідно до акту звірки розрахунків за період з 01.01.2014р. по 01.04.2014р, складеного відповідачами, заборгованість відповідача-1 перед відповідачем-2 за Договором поставки станом на 01.04.2014р. складає 6 448 грн. 11 коп.

У зв'язку з невиконанням відповідачем-1 зобов'язань в частині сплати вказаної заборгованості відповідач-2, посилаючись на п.п. 5.1.1 Договору поруки, звернувся до позивача з вимогою від 21.04.2014р. про погашення заборгованості в сумі 6 448 грн. 11 коп., що виникла на підставі спірного договору поставки.

З підстав, зазначених у позові, позивач вважає договір поставки недійсним, що і є причиною виникнення спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Основні засади господарювання в Україні визначає Господарський кодекс України, який регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання (ст. 1 ГК України).

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу, зокрема шляхом визнання правочину недійсним.

За змістом частини другої статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, у тому числі шляхом визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно наведеної правової норми, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).

Частина третя статті 215 ЦК України передбачає, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до нормативних положень ст..ст. 207, 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Судом встановлено, що зміст спірного договору поставки викладено в одному документі, підписаному у двох автентичних примірниках: з боку покупця (відповідача-1) - головою правління, з боку постачальника (відповідача-2) - директором. Підписи сторін скріплені печатками підприємств, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Доказів щодо відсутності з боку відповідачів вільного волевиявлення під час укладання спірного договору поставки позивач суду не надав.

Спрямованість договору поставки на реальне настання правових наслідків, обумовлених його умовами, підтверджується наступним.

Так, пунктом 3.1 Договору поставки передбачено, що поставка товару здійснюється постачальником на умовах, зазначених у специфікаціях до даного договору. Кожна партія товару передається на підставі акту приймання металів чорних (вторинних) або акту прийняття брухту і відходів кольорових металів (далі - Акт приймання). Також можлива передача товару від постачальника до покупця на підставі накладної.

За умовами п. 3.5 Договору поставки разом з товаром та відповідними супровідними документами постачальник додатково надає покупцеві наступні документи:

- при постачанні залізницею - акт про походження товару, посвідчення про вибухобезпеки, хімічної та радіаційної безпеки (додаток „Г" до ДСТУ 4121-2002), засвідчені в установленому порядку;

- при постачанні автотранспортом - акт приймання, що відповідає вимогам автоматизованої обробки з актом про походження товару і посвідченням про вибухобезпеки, хімічної та радіаційної безпеки (додаток „Г" до ДСТУ 4121-2002), завіреними в установленому порядку, товарно-транспортну накладну.

Датою поставки, у разі постачання товару автомобільним транспортом, приймається дата оформлення акту приймання або накладної (абзац перший пункту 3.8 Договору поставки).

Як вбачається з наданих відповідачем-1 в матеріали справи документів, поставка брухту була здійснена відповідачу-1 автомобільним транспортом на умовах поставки "CPT, склад Покупця", що передбачає включення вартості перевезення у вартість поставленого металобрухту. Доказами на підтвердження вказаного є відповідні товарно-транспортні накладні (а.с. 103, 106, 109, 112) із зазначенням назви продукції (відомостей про вантаж), марки автомобіля та прізвища водія, вантажовідправника (ТОВ "Мет-Ком") та вантажоодержувача (ПАТ "Інтерпайп Дніпропетровський втормет"), а також з відображенням даних про прийняття вантажу до перевезення водієм-експедитором та отримання вантажу одержувачем, підписаних представниками та скріплених відповідними печатками і штампами.

Джерело походження металів чорних (вторинних), поставлених за спірним договором, та їх вибухобезпечність, хімічна та радіаційна безпечність підтверджуються наданими відповідачем-1 актами та посвідченнями (а.с. 102, 105, 108, 111).

Оригінали зазначених документів були оглянуті в судовому засіданні, що свідчить про реальне виконання постачальником (відповідачем-2) прийнятих на себе зобов'язань у період господарських відносин між сторонами за спірним договором поставки.

Відповідно до положень статті 4 Закону України "Про металобрухт", пункту 2.6. розділу 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з заготівлі, переробки, металургійної переробки металобрухту кольорових і чорних металів приймання промислового металобрухту від юридичних осіб оформляється актом приймання із зазначенням найменування юридичної особи, кількості та джерел походження металобрухту. Оформлення документів, що засвідчують набуття права власності на металобрухт, та актів приймання металобрухту є обов'язковим.

Як вже зазначалося, представником відповідача-1 для огляду суду були надані приймально-здавальні акти на металобрухт, що був переданий відповідачем-2 у власність відповідача-1 за період дії договору поставки № 315 від 19.03.2012р.

Слід зазначити, що відповідач-1 використовує спеціалізовану форму приймально-здавального акту, що містить такі реквізити: дата заповнення; брухтоотримувач; брухтоздавач; транспорт (державний номер); номер дорожнього листа; інформацію про вантаж; інформацію про вантажно-розвантажувальні роботи; особистий підпис осіб, відповідальних за здійснення господарської операції.

Вказані документи мають усі необхідні реквізити первинного документа, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує факт її здійснення, як це передбачено статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а саме: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, документи, надані відповідачем-2 покупцеві металобрухту (тобто відповідачу-1), повністю відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" щодо порядку оформлення первинних бухгалтерських документів, на підставі яких господарські операції можуть бути відображені в обліку підприємства.

Отже, доводи позивача про фіктивність господарської угоди, безтоварність у зв'язку з відсутністю у сторін спірного договору можливості перевезення металобрухту від відповідача-2 на адресу відповідача-1 під час розгляду справи не знайшли підтвердження.

Твердження позивача щодо безкоштовного придбання відповідачем-1 металобрухту у відповідача-2 є безпідставним. Заборгованість відповідача-1 перед відповідачем-2 за спірним договором поставки на суму 6 448 грн. 11 коп. не може бути доказом безкоштовного придбання товару.

Таким чином, посилання позивача на фіктивність спірного договору поставки є безпідставним.

За приписами п. 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Поданими до матеріалів справи доказами (копіями актів приймання металів чорних (вторинних), копіями актів про джерело надходження металів чорних (вторинних), копіями товарно-транспортних накладних) підтверджується реальне виконання сторонами зобов'язань за спірним договором поставки, а відтак спростовується наявність у сторін договору умислу щодо недосягнення правового результату.

За встановлених обставин, посилання позивача на фіктивність оспорюваного договору поставки, як на підставу визнання його недійсним, на думку суду є необґрунтованим, у зв'язку із чим господарський суд вважає, що спірний договір поставки № 315 від 19.03.13р. укладений відповідно до норм чинного законодавства та правові підстави для визнання зазначеного правочину недійсним відсутні.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами, та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Оскільки позивачем при зверненні до суду із даним позовом зайво сплачені 1 827 грн. 00 коп. судового збору, вказана сума підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України на підставі п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір" шляхом винесення судом відповідної ухвали.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 36, 43, 45, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Мета" (61030, м. Харків, вул. Біологічна, б. 7, ) з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір у розмірі 1 827 грн. 00 коп. (одну тисячу вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.), перерахований згідно платіжного доручення № 1473 від 07.11.14р., яке знаходиться в матеріалах справи № 904/8989/14.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя І.А. Рудь
Повне рішення складено - 27.01.15р.