ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 р. Справа № 909/1323/14

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кавлак І.П., при секретарі судового засідання: Манів-Головецькій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства "O.L.KAR-АгроЗооВетСервіс"

вул. Леніна, 272В, м. Шаргород, Вінницька область, 23500

до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю "УПГ-Інвест"

вул. Чорновола, 21/5, м. Коломия, Івано-Франківська область, 78200

про стягнення 2 196 грн. 45 коп., з яких: 2 120 грн. 29 коп. - основна

заборгованість та 76 грн. 16 коп. - 3 % річних

Представники сторін в судове засідання не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "O.L.KAR-АгроЗооВетСервіс" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УПГ-Інвест" про стягнення 2 196 грн. 45 коп., з яких: 2 120 грн. 29 коп. - основна заборгованість, 76 грн. 16 коп. - 3 % річних.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов»язань з оплати отриманого товару, у зв»язку з чим у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 2120 грн. 29 коп. З огляду на прострочку виконання грошового зобов»язання позивачем нараховано 3% річних в сумі 76 грн. 16 коп.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 26.11.14 порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 09.12.14.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 09.12.14 розгляд справи відкладено на 22.12.14.

15.12.14., через канцелярію господарського суду Івано-Франківської області, надійшов відзив на позов (вих. №08/12-1 від 08.12.14; вх.№ 19940/14; а.с. 20). Відповідач проти позову заперечує, мотивуючи сплатою заборгованості в сумі позову до порушення провадження у справі (докази сплати долучені до матеріалів відзиву). На думку відповідача, вимога про сплату будь-яких штрафних санкцій є безпідставною, оскільки строки виконання зобов»язання по оплаті товару не зазначено, а позивач з відповідною вимогою до відповідача не звертався.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 22.12.14 розгляд справи відкладено на 22.01.15.

Представники сторін жодного разу в судове засідання не з»явилися, причин неприбуття суду не повідомили, хоча належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи ухвалами суду від 26.11.14, від 09.12.14 та від 22.12.14.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22 серпня 2013 року відповідачем отримано у позивача товар на загальну суму 2120 грн. 29 коп. Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи накладною № РФ-0120996 від 22 серпня 2013, яка підписана представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб (а.с.9).

Статтею 1 України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну № 88 від 24.05.1995 первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити.

Наявна в матеріалах справи накладна досліджена судом та відповідає вимогам зазначеного вище нормативного акту.

Оскільки накладна є первинним документом, фіксує факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних відносин, є всі підстави для покладення на відповідача обов'язку по проведенню розрахунків за отриманий товар. Зазначену вище накладну суд вважає належним доказом, що підтверджує домовленість двох сторін про передачу товару.

Крім того, в якості доказу передання відповідачеві товару позивачем до матеріалів справи додана податкова накладна (а.с. 10), яка підтверджує сплату позивачем податку на додану вартість, згідно наявної в матеріалах справи накладної.

На вищевказаній податковій накладній, як вид цивільно-правового договору зазначено договір поставки від 22.08.2013 № 14369/11 на який посилається позивач в позовній заяві.

З огляду на вищевикладене, позивач шляхом відпуску товару за наявною в матеріалах справи накладною (а.с. 10), а відповідач шляхом одержання товару, вказаного у накладній, створили певні права та обов'язки, отже у відповідача виник обов'язок по оплаті вартості отриманого товару.

3 червня 2014 року, з метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача направлено претензію від 30.05.14 щодо оплати товару в сумі 2120 грн. 29 коп. Проте, станом на час порушення провадження у справі, відповідач свої грошові зобов'язання перед позивачем з оплати отриманого товару не виконав, тобто станом на 26.11.14 (порушення провадження у справі) у ТзОВ "УПГ-Інвест" наявна заборгованість перед ПП "O.L.KAR-АгроЗооВетСервіс" в розмірі 2120 грн. 29 коп.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст.175 ГК України. Згідно до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно приписів ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Положеннями ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

На час прийняття рішення відповідачем погашена сума основного боргу в розмірі 2120 грн. 29 коп.

Як вбачається з платіжного доручення № 28 від 08 грудня 2014 року (а.с.22), заборгованість в сумі 2120 грн. 29 коп. сплачена після порушення провадження у даній справі та відповідно до п.1-1 ст. 80 ГПК України є підставою для припинення провадження у справі в цій частині вимог у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Згідно приписів абзацу 3 пп. 4.4. п.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Заперечення відповідача наведені у відзиві не можуть слугувати підставою для відмови в позові, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи документальними доказами.

При дослідженні матеріалів справи, судом встановлено, що на накладній № РФ-0120996 від 22 серпня 2013 узгоджений термін оплати до 29.08.13, тобто сума основного боргу відповідачем своєчасно не сплачена і має місце прострочення виконання грошового зобов»язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов»язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (ст.ст. 612, 625 ЦК України).

Зважаючи на те, що факт прострочки виконання зобов»язання підтверджується матеріалами справи, вимога позивача щодо стягнення 3% річних за період з 29.08.2013 по 10.11.2014 обґрунтована та підлягає задоволенню. Судом перевірено правильність нарахування позивачем 3 % річних, за період з 29.08.2013 по 10.11.2014, згідно наявного в матеріалах справи розрахунку позивача (а.с. 3) і виявлено, що при розрахунку допущено арифметичну помилку щодо кількості днів прострочення.

Згідно з вірним арифметичним розрахунком проведеним судом в системі ІПС "Законодавство" (розрахунок додається) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в сумі 76 грн. 50 коп., яка перевищує заявлену до стягнення позивачем, отже, суд задовольняє 3% річних в межах заявлених позовних вимог в сумі 76 грн. 16 коп.

Частиною 4 статті 49 ГПК України передбачено що, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір доведено до судового розгляду з вини відповідача, суд дійшов висновку, що судовий збір слід покласти на відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "УПГ-Інвест".

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст. 124 Конституції України, ст.ст. 175, 193 ГК України, ст.ст. 526, 625, 692 ЦК України, керуючись ст.ст. 4-3, 33, 43, 49, 75, ст. 82, ст.ст. 83-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов приватного підприємства "O.L.KAR-АгроЗооВетСервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "УПГ-Інвест" про стягнення 2 196 грн. 45 коп., з яких: 2 120 грн. 29 коп. - основна заборгованість, 76 грн.16 коп. - 3 % річних задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УПГ-Інвест" ( вул. Чорновола, 21/5, м. Коломия, Івано-Франківська область, 78200; код 33418719) на користь Приватного підприємства "O.L.KAR-АгроЗооВетСервіс" (вул. Леніна, 272В, м. Шаргород, Вінницька область, 23500; код 33437883) - 3 % річних в сумі 76(сімдесят шість) грн.16 коп. за період з 29.08.2013 по 10.11.2014 та 1827(одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

В частині позову Приватного підприємства "O.L.KAR-АгроЗооВетСервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "УПГ-Інвест" про стягнення основного боргу в сумі 2120(дві тисячі сто двадцять) грн. 29 коп. провадження припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.01.15

Суддя І.П. Кавлак

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ Кавлак І. П. 27.01.15