ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2015 р. Справа № 911/5258/14

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістральсервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бориспільміськбуд" про стягнення боргу,

за участю представників:

позивача: Яковлєва Ю.Ю. (дов. б/н від 22.12.2014), Білоцький В. Ю. (керівник);

відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістральсервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бориспільміськбуд" про стягнення боргу.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором субпідряду № 26/11-2012 від 26.11.2012.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.12.2014 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 23.12.2014.

Ухвалою від 23.12.2014 розгляд справи було відкладено на 13.01.2015.

В судовому засіданні 13.01.2015 суд заслухав пояснення представника позивача, він підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про судове засідання та те, що реалізація норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом у сторін документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб'єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права подавати та витребовувати через суд докази, а також враховуючи положення п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

В судовому засіданні 13.01.2015 суд, після виходу з нарадчої кімнати в порядку ст. 82-1 Господарського процесуального кодексу України, проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача-2, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

Установив:

26.11.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільміськбуд» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Магістральсервіс" (підрядник) було укладено договір субпідряду № 26/11-2012, відповідно до п. 1.1. якого підрядник приймає на себе зобов'язання виконати власними силами, якісно та у встановлені строки і здати замовнику роботу та виконавчу документацію на роботи.

Договірна ціна є твердою та визначається у додатку № 1, що є невід'ємною частиною договору (п. 2.1. договору)

Згідно розрахунку договірної ціни загальна вартість робіт складає 119254,80 грн (додаток № 1 до договору).

Оплата робіт здійснюється шляхом проведення замовником попередньої оплати підряднику авансу на закупівлю та/або матеріалів 10000,00 грн. Початок фінансування не пізніше 3 банківських днів після підписання договору (п. 4.1.1. договору).

Замовник зобов'язується розрахуватися з підрядником за виконані роботи, згідно підписаних сторонами Актів виконаних робіт форми КБ-2в, та довідок про вартість виконаних робіт форми КБ-3, не пізніше 7 банківських днів з моменту двостороннього підписання Акту виконаних робіт форми КБ-2в, та довідки про вартість виконаних робіт форми КБ-3 за відповідний період, шляхом перерахування коштів на рахунок підрядника (п. 4.3. договору).

Так, відповідно до Довідки про вартість виконаних робіт форми КБ-3 та Акту виконаних робіт форми КБ-2в від 26.12.2012 вартість робіт склала 116546,36 грн. Копії підписаних сторонами довідки та акту містяться в матеріалах справи. Відтак, сторони зафіксували, що роботи виконані якісно, в строк та в повному об'ємі, замовник претензій до якості виконаних робіт не мав.

Таким чином суд встановив, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором субпідряду № 26/11-2012 від 26.11.2012.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав обумовлені зобов'язання належним чином. А відтак, у відповідача виник обов'язок оплатити вартість прийнятих робіт у повному обсязі.

Як було встановлено судом, відповідач неналежним чином виконує свої договірні зобов'язання щодо оплати прийнятих робіт.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач оплатив прийняті роботи лише частково у сумі 84700,00 грн, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 31846,36 грн, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, наданими ПАТ «Укрсоцбанк», що містяться в матеріалах справи.

Позивач звертався до відповідача з претензійним листом, в якому просив погасити суми існуючої заборгованості. Проте, вказаний лист залишений відповідачем без відповіді та задоволення.

Враховуючи наведене, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 31846,36 грн обґрунтованою, документально підтвердженою, відповідачем не спростованою, так такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 9770,53 грн пені, 5397,96 грн втрат від інфляції, 1798,23 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.3. договору у випадку прострочення оплати згідно п. 4.3. договору, якщо таке сталося з вини замовника, замовник зобов'язаний сплатити підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

Перевіривши розрахунок 3% річних та пені, наданий позивачем, суд встановив, що він складений без врахування положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (щодо нарахування пені), а також позивачем невірно визначено період нарахування 3% річних та пені, а саме не враховано положення п. 4.3. договору, згідно якого розрахунок здійснюється не пізніше 7 банківських днів з моменту двостороннього підписання Акту виконаних робіт форми КБ-2в, та довідки про вартість виконаних робіт форми КБ-3 за відповідний період.

Склавши власний розрахунок, суд встановив, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та пені підлягають задоволенню частково у сумі 1730,17 грн 3 % річних та 2355,76 грн пені.

Щодо розрахунку втрат від інфляції, то він також є арифметично невірним. Склавши власний розрахунок, суд встановив, що розмір втрат від інфляції є більшим ніж заявлено позивачем, проте, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. З аналізу даної норми вбачається, що господарський суд не має права з власної ініціативи виходити за межі заявлених позовних вимог. Відтак, вказана вимога підлягає задоволенню повністю у сумі 5397,96 грн втрат від інфляції.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бориспільміськбуд" () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістральсервіс" () 31846,36 грн боргу, 1730,17 грн 3 % річних, 2355,76 грн пені, 5397,96 грн втрат від інфляції, а також 1827,00 грн судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 20.01.2015.

Суддя А.Ф. Черногуз