РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24088/14 12.01.15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Глобус ВСП»
доПриватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту»
простягнення 412 622,36 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Теплюк В.С., Ковригіна В.Є.
від відповідача:Дудченко С.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобус ВСП» (надалі - ТОВ «Глобус ВСП») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (надалі - ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ») про стягнення 412 622,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе за договором №10 від 04.03.2013 р. грошових зобов'язань по оплаті поставленого товару, у зв'язку з чим у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 369 915,71 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 32 798,58 грн. та 3% річних у розмірі 9 908,07 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.11.2014 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 10.12.2014 р.

09.12.2014 р. від представника відповідача надійшли пояснення по справі, в яких відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував в частині стягнення вартості транспортних послуг, а також вказував на неотримання ним рахунків на оплату, що зумовило ненастання строку виконання грошового зобов'язання.

В судовому засіданні 10.12.2014 р. судом оголошувалась перерва на 12.01.2015 р.

Представники позивача в судове засідання з'явилися, надали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, вимоги ухвал суду виконав, проти задоволення позовних вимог заперечував повністю з огляду на викладені у письмових поясненнях обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.03.2013 р. між ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» (покупець) та ТОВ «Глобус ВСП» (продавець) було укладено договір №10 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов'язується в порядку на умовах, визначених цим договором, поставити покупцю (передати у власність покупця) матеріали верхньої будови колії згідно зі специфікаціями, які підписуються двома сторонами та є невід'ємною частиною цього договору, а покупець зобов'язується на умовах та в порядку, визначених цим договором, прийняти товар та оплатити його.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що ціни на товар та асортимент товару, що буде закуповуватися по цьому договору, визначені у специфікаціях до договору.

Згідно з п. 4.2 Договору покупець здійснює оплату по факту поставки окремої партії товару, що оформлюється видатковою накладною. Загальний строк оплати покупцем товару не може бути більше 15 банківських днів з дня отримання покупцем відповідного рахунку-фактури.

На виконання умов Договору позивачем поставлявся, а відповідачем приймався та частково оплачувався товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними та банківськими виписками з рахунку позивача.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов'язання по оплаті товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 369 915,71 грн.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (видаткові накладні та акти приймання-передачі товару за період з 12.03.2013 р. по 25.11.2013 р.) підтверджується факт поставки позивачем та прийняття відповідачем товару на загальну суму 1 297 068,56 грн.

Крім того, на виконання умов Договору позивачем було надано відповідачу послуги з транспортування на загальну суму 43 449,40 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000001 від 25.04.2013 р., №ОУ-0000002 від 05.06.2013 р., №ОУ-0000003 від 06.06.2013 р., №ОУ-0000004 від 25.09.2013 р., №ОУ-0000005 від 27.09.2013 р., №ОУ-0000006 від 03.10.2013 р., №ОУ-0000007 від 07.10.2013 р., №ОУ-00000008 від 16.10.2013 р., №ОУ-0000010 від 06.11.2013 р., №ОУ-0000011 від 07.11.2013 р., №ОУ-0000012 від 12.11.2013 р., №ОУ-0000013 від 15.11.2013 р. та №ОУ-0000015 від 25.11.2013 р.

Твердження відповідача про те, що вартість наданих послуг з транспортування не повинні включатися до суми заборгованості судом відхиляється з огляду на наступне.

Пунктом 5.3 Договору визначено, що поставка товару здійснюється силами, транспортом та за рахунок постачальника.

Таким чином відповідач вказує, що умовами Договору не було передбачено його обов'язку як покупця за таким договором оплачувати вартість транспортних послуг.

В той же час, пунктом 3.3 Договору визначено, що ціни на товар та асортимент товару, що буде закуповуватися по цьому договору, визначені у специфікаціях до договору.

Специфікаціями №3 за квітень 2013 р., №6 та №7 за червень 2013 р., №8 за вересень 2013 р., №9 за жовтень 2013 р. та №10 за листопад 2013 р. було визначено найменування, кількість та вартість продукції, що поставлялася, а також вартість транспортних послуг, які покупець мав сплатити на користь постачальника. Вказані специфікації є невід'ємними частинами Договору.

Більш того, за наслідками наданих послуг між сторонами було складено акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000001 від 25.04.2013 р., №ОУ-0000002 від 05.06.2013 р., №ОУ-0000003 від 06.06.2013 р., №ОУ-0000004 від 25.09.2013 р., №ОУ-0000005 від 27.09.2013 р., №ОУ-0000006 від 03.10.2013 р., №ОУ-0000007 від 07.10.2013 р., №ОУ-00000008 від 16.10.2013 р., №ОУ-0000010 від 06.11.2013 р., №ОУ-0000011 від 07.11.2013 р., №ОУ-0000012 від 12.11.2013 р., №ОУ-0000013 від 15.11.2013 р. та №ОУ-0000015 від 25.11.2013 р. про надання позивачем відповідачу транспортних послуг, які підписані уповноваженими особами ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» без зауважень.

Тобто, матеріалами справи підтверджується факт погодження сторонами вартості та кількості послуг, які будуть надаватися позивачем, їх прийняття без зауважень та часткова оплата відповідачем, що свідчить про визнання ним свого обов'язку оплатити вартість транспортних послуг у відповідності до умов Договору (а саме його специфікацій).

За таких обставин суд приходить до висновку про доведеність позивачем наявності обов'язку відповідача з оплати не тільки вартості поставленого товару на суму 1 297 068,56 грн., а й наданих транспортних послуг на суму 43 449,40 грн., що підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 4.2 Договору покупець здійснює оплату по факту поставки окремої партії товару, що оформлюється видатковою накладною. Загальний строк оплати покупцем товару не може бути більше 15 банківських днів з дня отримання покупцем відповідного рахунку-фактури.

Відповідач стверджує, що рахунки-фактури №СФ-0000464 від 06.11.2013 р., №СФ-0000467 від 07.11.2013 р., №СФ-0000473 від 12.11.2013 р., №СФ-0000482 від 15.11.2013 р., №СФ-0000488 від 20.11.2013 р. та №СФ-0000491 від 25.11.2013 р. ним отримані не були, а відтак не настав строк оплати поставленого за ними товару та наданих послуг.

В той же час, у видаткових накладних №РН-0000339 від 07.11.2013 р., №РН-0000335 від 06.11.2013 р., №РН-0000345 від 12.11.2013 р., №РН-0000357 від 15.11.2013 р., №РН-0000366 від 20.11.2013 р. та №РН-0000370 від 25.11.2013 р., за якими позивачем передані, а відповідачем, через представника одержані товари, зазначено підстави передачі товару - рахунки-фактури №СФ-0000464 від 06.11.2013 р., №СФ-0000467 від 07.11.2013 р., №СФ-0000473 від 12.11.2013 р., №СФ-0000482 від 15.11.2013 р., №СФ-0000488 від 20.11.2013 р. та №СФ-0000491 від 25.11.2013 р. відповідно, а отже, у відповідача була наявна інформація про рахунки-фактури та можливість їх одержання.

Більш того, пунктом 4.2 Договору було визначено обов'язок покупця здійснювати оплату по факту поставки партії товару на підставі видаткових накладних, а відтак суд приходить до висновку про те, що в даному випадку визначальним для оплати є саме факт поставки позивачем товару.

Відтак, відсутність рахунку-фактури не є перешкодою для оплати поставлених позивачем товарів, зважаючи на зазначення їх вартості у накладних.

Аналогічні висновки містяться у постанові Київського апеляційного господарського суду від 30.04.2014 р. у справі №910/16972/13.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що відповідач неодноразово здійснював розрахунки з позивачем за поставлений товар і мав дані щодо реквізитів рахунку позивача. Окрім того, відповідачем не доведено того факту, що він звертався до позивача у зв'язку з неможливістю виконати зобов'язання внаслідок не надання рахунків.

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар та надані послуги на загальну суму 971 402,25 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками з рахунку позивача та оборотно-сальдовою відомістю за період з 01.10.2013 р. по 14.10.2014 р.

Таким чином суд вважає доведеним факт існування у відповідача перед позивачем заборгованості за поставлену на виконання умов Договору продукцію та надані послуги у розмірі 369 115,71 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача грошових коштів у розмірі 369 115,71 грн. на підставі Договору за переданий товар та надані послуги. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Глобус ВСП» про стягнення з ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» заборгованості у розмірі 369 115,71 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом в цій частині.

Позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 800,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутні докази поставки товару та/або надання послуг за Договором на вказану суму.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 32 798,58 грн. та 3% річних у розмірі 9 908,07 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 01.01.2014 р. по 21.10.2014 р.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2.2 Договору передбачено, що на вимогу постачальника покупець у разі несвоєчасної оплати за товар, обумовленої цим договором, зобов'язаний сплатити постачальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період невиконання зобов'язань, від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше суми заборгованості.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснює перерахунок заявлених до стягнення з відповідача пені та 3% річних з урахуванням підстав для відмови у задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості у розмірі 800,00 грн.

За перерахунком суду розмірі пені та 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, становить 32 740,44 грн. та 9 889,56 грн. відповідно.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 369 115,71 грн., пені у розмірі 32 740,44 грн. та 3% річних у розмірі 9 889,56 грн.

В іншій частині (заборгованість у розмірі 800,00 грн., пеня у розмірі 58,14 грн. та 3% річних у розмірі 18,51 грн.) в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобус ВСП» задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (02092, м. Київ, вул. Алма-Атинська, 37; ідентифікаційний код 04737111) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобус ВСП» (02091, м. Київ, вул. Вербицького, 1-Р; ідентифікаційний код 38327883) заборгованість у розмірі 369 115 (триста шістдесят дев'ять тисяч сто п'ятнадцять) грн. 71 коп., пеню у розмірі 32 740 (тридцять дві тисячі сімсот сорок) грн. 44 коп., 3% річних у розмірі 9 889 (дев'ять тисяч вісімсот вісімдесят дев'ять) грн. 56 коп. та судовий збір у розмірі 8 234 (вісім тисяч двісті тридцять чотири) грн. 91 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.01.2015 р.

Суддя В.П. Босий