КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р. Справа№ 910/9362/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Лавошник Г.В. - представник за дов. №07-67-14 від 08.10.2014р.;

від відповідача1: Ластовецький С.Г. - представник за дов. б/н від 20.01.2015р.;

від відповідача2: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Діві Банк"

на рішення Господарського суду м. Києва від 14.10.2014 р.

у справі № 910/9362/14 (головуючий суддя: Гулевець О.В. судді: Бондаренко Г.П. Пригунова А.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Форвард"

до Публічного акціонерного товариства "Діві Банк"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Поділля"

про стягнення заборгованості в розмірі 18 766 077,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Банк Форвард" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Діві Банк" (далі - відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Поділля" (далі - відповідач 2) про стягнення заборгованості в розмірі 2596 027,64 грн., з яких: 2 250 000,00 грн. - заборгованість по кредиту, 330580,61 грн. - проценти за користування кредитом, 13340,63 грн. - пеня, 2106,40 грн. - штрафні санкції.

Представник позивача - Публічного акціонерного товариства "Банк Руский Стандарт" в судовому засіданні 18.06.2014р. надав суду документи по справі та заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в розмірі 7353393,54 грн., з яких: 7250000,00 грн. - заборгованість по кредиту, 89294,42 грн. - пеня, 14099,12 грн. - штрафні санкції.

Судом першої інстанції встановлено, що заява відповідає вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, а отже подальший розгляд справи здійснюється щодо вимог позивача зазначених в заяві про збільшення позовних вимог.

02.07.2014р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача - Публічного акціонерного товариства "Банк Руский Стандарт" надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в розмірі 16828910,63 грн., з яких: 16338803,23 грн. - заборгованість по кредиту, 335728,83 грн. - заборгованість по процентам, 133326,95 грн. - пеня, 21051,62 грн. - штрафні санкції.

18.09.2014р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача - Публічного акціонерного товариства "Банк Руский Стандарт" надійшла заява від 17.09.2014р. про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в розмірі 18766077,28 грн., з яких: 16338803,23 грн. - заборгованість по кредиту, 1029568,42 грн. - заборгованість по процентам, 1009849,10 грн. - пеня, 132463,94 грн. - штрафні санкції, 255392,59 грн. - інфляційні втрати.

Судом першої інстанції було встановлено, що заява відповідає вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, а отже подальший розгляд справи здійснюється щодо вимог позивача зазначених в заяві про збільшення позовних вимог.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.10.2014 р. позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства "Діві Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Поділля" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Форвард" 16338 803,23 грн. - заборгованості по неповерненому кредиту, 1029 568,42 грн. - заборгованість по сплаті процентів, 1009849,10 грн. - пені, 132463,94 грн. - 3% річних, 255392,59 грн. - інфляційні втрати, 73 080,00 грн. - судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Діві Банк" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2014р. у справі №910/9362/14 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Так, апелянт зазначив що кредитні правовідносини не закріплені у формі письмового договору.

Крім того, апелянт вказав, що матеріали справи не містять первинних документів, що підтверджують заборгованість відповідача 1 перед позивачем, а Угода про міжбанківський кредит не містить всіх необхідних умов.

При цьому, скаржник зазначив, що стягнення 3 % річних є подвійним стягненням, оскільки нарахування відсотків в розмірі 25% річних за користування кредитними ресурсами у повній мірі виконує те завдання, яке законодавець вкладає у зміст ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 12.11.2014 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Діві Банк" було прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 23.12.2014р. розгляд справи було відкладено на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, даною ухвалою розгляд справи було продовжено на 15 днів.

Представник відповідача 2 в засідання Київського апеляційного господарського суду 20.01.2015р. не з'явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 23.12.2014р. на відповідну адресу.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, відповідач 2 не скористався належними йому процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 20.01.2015р., Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача 2 за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2014р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Діві Банк" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11.11.2011 р. між Публічним акціонерним товариством "Банк Руский Стандарт" правонаступником якого є ПАТ "Банк Форвард" та Публічним акціонерним товариством "Діві Банк" було укладено Генеральну угоду про порядок проведення міжбанківських операцій № 11112011, предметом якої є загальні умови та порядок здійснення сторонами міжбанківських операцій на внутрішньому валютному та грошовому ринках України.

Дія даної Генеральної угоди поширюється на будь-які види угод та операції між сторонами, що не суперечать законодавству України, які перелічені в. 4.1.-.4.6 даної Генеральної угоди, за винятком угод, що визначені даною Генеральною угодою як такі, на які не поширюються її умови, а також за винятком укладених між сторонами угод, умовами яких прямо передбачено, що дія даної Генеральної угоди на них не поширюється (п. 1.1.).

Згідно п. 4.1. Генеральної угоди, її сторони можуть укладати угоди з надання міжбанківських кредитів в національній та іноземній валюті.

Відповідно до п. 5.4.2. Генеральної угоди, сторони підтвердили укладення Угоди шляхом направлення відповідного підтвердження в системі SWIFT, ТЕЛЕКС або електронною поштою Національного банку України (в форматі МТ 300, МТ 320).

Відповідно до п. 6.2. Генеральної угоди, уповноважені дилери сторін при наданні МБК/МБД проводять переговори по з'ясуванню наступних істотних умов Угоди: валюта в якій надається або одержується МБК/МБД, сума МБК/МБД, на які укладається Угода; база для розрахунку процентів по МБК/МБД; процентна ставка, дата і час надання та повернення МБК/МБД; платіжні інструкції, реквізити сторін (можлива вказівка типу: стандартні), умови забезпечення МБК/МБД (за необхідності); інші умови за (необхідності).

04.04.2014р., у відповідності до п. п. 4.1., 5.4., 5.6., 6.2. - 6.7. Генеральної угоди було укладено Угоду про міжбанківський кредит, шляхом обміну підтвердженнями по системі SWIFT МТ-320 (далі - Угода), відповідно до якої позивачем було надано відповідачу 1 - ПАТ "Діві Банк" кредит в сумі 19 088 803,23 грн. з датою повернення - 26 серпня 2014 р. та виплатою процентів в розмірі 25 % річних, що складає - 1882 731,28 грн. за весь строк користування кредитом.

Відповідно до умов Угоди, сторони погодили що відповідач 1 - ПАТ "Діві Банк" зобов'язаний здійснити погашення по 1 000 000,00 грн. в наступні дати: 11.04.2014 p., 18.04.2014 p., 25.04.2014 p., 05.05.2014 p.,12.05.2014 р, 19.05.2014 p., 26.05.2014 p., 02.06.2014 p., 10.06.2014 p., 16.06.2014 p., 23.06.2014 p., 27.06.2014 p., 07.07.2014 p., 14.07.2014 p., 21.07.2014 p., 28.07.2014 p., 04.08.2014 p., 11.08.2014 p., 18.08.2014 р.

Відповідно до умов Угоди та п. 6.9.4. Генеральної угоди, нарахування та сплата процентів здійснюється в останній робочий день кожного календарного місяця користування кредитом, а за місяць в якому відповідач 1 повинен повернути загальну заборгованість за міжбанківським кредитом - в день повернення міжбанківського кредиту, якщо інше не передбачено умовами угоди.

Згідно п.п. 6.10.1. Генеральної угоди відповідач 1 - ПАТ "Діві Банк" зобов'язаний повернути суму міжбанківського кредиту та сплатити проценти позивачу за користування ним у терміни та у порядку, визначеними Угодою; сплатити можливі штрафи, пені у випадку невиконання зобов'язань по Угоді; достроково повернути міжбанківський кредит на письмову вимогу позивача, якщо інше не передбачено конкретною Угодою, не пізніше наступного робочого дня з дня отримання такої вимоги.

Відповідно до п. 9.2. Генеральної угоди, за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань за даної Генеральної угоди та Угодою, що укладаються в рамках даної Генеральної угоди, винна сторона сплачує потерпілій стороні пеню в розмірі, розрахованому виходячи з наступного: за операціями у ВКВ - у розмірі 0,05% від суми не виконаного або несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний календарний день прострочення; за операціями у ОКВ - у розмірі подвійної облікової ставки НБУ - емітента валюти від суми не виконаного або несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний календарний день прострочення; за операціями у національній валюті України - у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період за який нараховується пеня від простроченого платежу за кожний день прострочення.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що кредитні правовідносини не були закріплені у формі письмового договору.

04.04.2014 р. з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача 1 - ПАТ "Діві Банк" перед позивачем по Угоді, між Публічним акціонерним товариством "Банк Руский Стандарт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мрія Поділля" (відповідач 2) було укладено Договір поруки № 1, відповідно до умов якого порукою забезпечується виконання зобов'язань перед банком, що виникають з Кредитного договору, а також внесення змін (доповнень) до нього, додатків до нього, що є невід'ємними його частинами, якщо такі будуть укладені між сторонами в подальшому, в тому числі щодо зміни зобов'язань за Кредитним договором щодо вчасного та у повному обсязі повернення кредиту в сумі 19088803,23 грн. та відсотків в сумі 1882731,28 грн., на умовах та у порядку, визначених Кредитним договором, з граничним терміном повернення 26.08.2014 року.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки, у випадку порушення відповідачем 1 взятих на себе зобов'язань за Угодою, відповідач 1 та відповідач 2 несуть солідарну відповідальність перед позивачем у повному обсязі зобов'язань відповідача 1 за Угодою, включаючи повернення кредиту, сплату нарахованих плат за користування кредитом (процентів), комісійних винагород, неустойки (пені, штрафів) та відшкодування збитків, пов'язаних з порушенням виконання зобов'язань позичальником.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач здійснив часткове погашення заборгованості за Угодою на загальну суму 2750 000,00 грн., у зв'язку з чим станом на час звернення до суду першої інстанції заборгованість за Угодою складала 2596027,64 грн., з яких: 2 250 000,00 грн. - заборгованість по кредиту, 330580,61 грн. - проценти за користування кредитом, 13340,63 грн. - пеня, 2106,40 грн. - штрафні санкції.

Позивач, під час розгляду справи, 18.06.2014 р. направив ПАТ "Діві Банк" вимогу про дострокове повернення міжбанківського кредиту за №12/2-03-3195 відповідно до якої ПАТ Діві Банк" повинен був виконати заявлені вимоги у повному обсязі протягом 1 (одного) дня з дати отримання даної вимоги. ПАТ "Діві Банк" 25.06.2014р. отримав вимогу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №146 від 19.06.2014р., описом вкладеного в цінний лист від 19.06.2014р.

Дана вимога про дострокове повернення міжбанківського кредиту, також, була надіслана на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Поділля", що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 19.06.2014р. та фіскальним чеком №5135 від 19.06.2014р. (наявні в матеріалах справи).

Позивач, згідно з заявою про збільшення розміру позовних вимог від 17.09.2014р. та уточненнями, просив суд першої інстанції стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в розмірі 18 766077,28 грн., з яких: 16338803,23 грн. - заборгованість по кредиту, 1029568,42 грн. - заборгованість по процентам, 1009849,10 грн. - пеня, 132463,94 грн. - 3% річних, 255392,59 грн. - інфляційні втрати.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З системного аналізу вищевикладених положень, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що між сторонами склалися кредитні відносини, які регулюються нормами параграфу 2 Розділу ІІІ Книги п'ять Цивільного кодексу України.

В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, позивачем на виконання умов Угоди було надано відповідачу 1 - ПАТ "Діві Банк" кредит в розмірі 19088 803,23 грн., що підтверджується меморіальним ордером №1310584 від 04.04.2014р. та банківськими виписками по особовому рахунку.

Відповідач в свою чергу, в порушення взятих на себе зобов'язань здійснив часткове погашення заборгованості за спірною угодою на загальну суму 2 750000,00 грн., а саме: 11.04.2014 р. позивачем було повернуто 1 000 000,00 грн.; 18.04.2014 р. - 500 000,00 грн., 22.04.2014 р. - 500 000,00 грн.; 28.04.2014 р. - 400 000,00 грн.; 29.04.2014 р. - 200 000,00 грн., 30.04.2014 р. - 150 000,00 грн., а також, проценти за користування кредитом, нараховані за квітень 2014 року були сплачені відповідачем 1 - ПАТ "Діві Банк", 22.05.2014р. в розмірі 330 580,61 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами та банківськими виписками по особовому рахунку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Відповідно до умов Угоди укладеної шляхом обміну підтвердженнями по системі SWIFT МТ-320, сторони погодили що відповідач 1 - ПАТ "Діві Банк" зобов'язаний здійснити погашення по 1 000 000,00 грн. в наступні дати: 11 квітня 2014 p., 18 квітня 2014 p., 25 квітня 2014 p., 05 травня 2014 p.,12 травня 2014 р, 19 травня 2014 p., 26 травня 2014 p., 02 червня 2014 p., 10 червня 2014 p., 16 червня 2014 p., 23 червня 2014 p., 27 червня 2014 p., 07 липня 2014 p., 14 липня 2014 p., 21 липня 2014 p., 28 липня 2014 p., 04 серпня 2014 p., 11 серпня 2014 p., 18 серпня 2014 р. Граничний термін повернення кредиту - 26.08.2014 року.

18.06.2014 р. позивач направив ПАТ "Діві Банк" вимогу про дострокове повернення міжбанківського кредиту за №12/2-03-3195 відповідно до якої ПАТ Діві Банк" повинен виконати заявлені вимоги у повному обсязі протягом 1 (одного) дня з дати отримання даної вимоги. Відповідач 25.06.2014р. отримав вимогу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №146 від 19.06.2014р., описом вкладеного в цінний лист від 19.06.2014р.

Так, твердження скаржника про те, що матеріали справи не містять первинних документів, що підтверджують заборгованість відповідача 1 перед позивачем, а Угода про міжбанківський кредит не містить всіх необхідних умов, не приймаються Київським апеляційним господарським судом до уваги, оскільки в матеріалах справи наявні всі первинні документи, які надані позивачем в підтвердження обставин викладених у позові, а Угода про міжбанківський кредит містить умови щодо суми кредиту, строків повернення кредитних коштів, розміру відсотків.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що позивачем 27.06.2014р. на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 18.06.2014р. було надано банківські виписки по особовому рахунку та оригінал меморіального ордеру №1310584 від 04.04.2014р., яким підтверджується надання коштів відповідачу.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з вимоком суду першої інстанції, що строк повернення кредиту та процентів за користування кредитом настав, у зв'язку з чим, позивачем заявлено до стягнення (в редакції заяви про збільшення позовних вимог від 17.09.2014р.) 16338803,23 грн. - заборгованості по кредиту, 1029568,42 грн. - заборгованості по процентам, що нараховані 01.06.2014р. по 30.06.2014р., 01.07.2014р. по 31.07.2014р., 01.08.2014р. по 26.08.2014р., 27.08.2014р. по 31.08.2014р.

Таким чином, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 16338803,23 грн. та за простроченими процентами у розмірі 1029568,42 грн.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення пені за простроченою сумою кредиту у загальному розмірі 1009849,10 грн., 3% річних у розмірі 132463,94 грн., які нараховані на суму за простроченою сумою кредиту та за простроченими процентами, а також 255392,59 грн. - інфляційних втрат, нарахованих з травня по серпень 2014 року.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до п. 9.2. Генеральної угоди, за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань за даної Генеральної угоди та Угодою, що укладаються в рамках даної Генеральної угоди, передбачено сплату пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період за який нараховується пеня від простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, для всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування штрафних санкцій, річних тощо, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно (аналогічна правова позиція викладена в ч. 1 п. 18 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 № 01-8/344 „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені в доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році).

Київський апеляційний господарський суд, перевіривши суму пені, 3 % річних та інфляційних втрат погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо стягнення 1009849,10 грн. пені, 3% річних у розмірі 132463,94 грн., які нараховані на суму за простроченою сумою кредиту та за простроченими процентами, а також 255392,59 грн. - інфляційних втрат, нарахованих з травня по серпень 2014 року.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що стягнення 3 % річних є подвійним стягненням, оскільки нарахування відсотків в розмірі 25% річних за користування кредитними ресурсами у повній мірі виконує те завдання, яке законодавець вкладає у зміст ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, з огляду на наступне.

Так, в п. 6 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 Цивільного кодексу України.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у ст. 536 Цивільного кодексу України, - це плата за користування чужими коштами.

Підставами для застосування до правовідносин ст. 536 Цивільного кодексу України, є факт користування чужими коштами; встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством. Спільним для цих процентів є те, що вони нараховують саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд приймає як належне твердження позивача викладені в відзиві на апеляційну скаргу, що якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (ст. 536 Цивільного кодексу України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і 3% річних - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2014р. відповідачем 1 - Публічним акціонерним товариством "Діві Банк" було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій у розмір 1 397705,63 грн. на їх повну суму, тобто на 1397705,63 грн.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого Господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач 1 у даній справі може заявляти про зменшення за рішенням суду тільки пені у розмірі 1009849,10 грн., а не інфляційних втрат та 3% річних.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Проте, оцінивши співвідношення розміру заявленої пені, розмір заборгованості, враховуючи майновий стан сторін, положення вищенаведених норм та доводи, якими відповідач 1 - ПАТ "Діві Банк" обґрунтовує необхідність зменшення пені, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені.

04.04.2014 р. з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача 1 - ПАТ "Діві Банк" перед позивачем по спірній угоді, між Публічним акціонерним товариством "Банк Руский Стандарт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мрія Поділля" (відповідач 2) було укладено Договір поруки № 1, відповідно до умов якого порукою забезпечується виконання зобов'язань перед банком, що виникають з Кредитного договору, щодо вчасного та у повному обсязі повернення кредиту в сумі 19 088 803,23 грн. та відсотків в сумі 1882731,28 грн., на умовах та у порядку, визначених Кредитним договором, з граничним терміном повернення 26.08.2014 р.

Пунктом 2.1 Договору поруки, у випадку порушення відповідачем 1 взятих на себе зобов'язань за угодою, відповідач 1 - ПАТ "Діві Банк" та відповідач 2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія Поділля" несуть солідарну відповідальність перед позивачем у повному обсязі зобов'язань відповідача 1 за Угодою, включаючи повернення кредиту, сплату нарахованих плат за користування кредитом (процентів), комісійних винагород, неустойки (пені, штрафів) та відшкодування збитків, пов'язаних з порушенням виконання зобов'язань позичальником.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ч.ч. 1, 2 ст. 543 Цивільного кодексу України).

Відповідачем 2 під час розгляду справи в суді першої інстанції було заявлено клопотання про виключення Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Поділля", як відповідача 2 із процесу розгляду справи № 910/9362/14, у зв'язку з тим, що позивачем у відповідності до п. 2.5., п. 2.8. Договору поруки, не було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Мрія Поділля" вимоги про виконання зобов'язань, що свідчить про відсутність спору між позивачем та відповідачем 2.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому, в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, пред'явлення даного позову є по своїй суті пред'явленням вимоги до поручителя - Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Поділля", а тому заперечення відповідача 2 - ТОВ "Мрія Поділля" як правильно встановлено судом першої інстанції є необґрунтованими.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги факт погашення заборгованості перед позивачем по міжбанківському кредиту, проте відзначає що даний факт не може слугувати підставою для скасування або зміни спірного рішення, оскільки оплата була проведена після винесення спірного рішення, що підтверджується меморіальними ордерами № 20 від 29.12.2014р. та №24 від 29.12.2014р. (наявні в матеріалах справи).

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2014р. у справі №910/9362/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Діві Банк" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Діві Банк" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2014р. у справі №910/9362/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/9362/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун