ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2015 р. Справа № 920/607/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі - Деппа-Крівіч А.О

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Парфененко М.С., довіреність № 2602/02.02.02-17 від 26.12.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №4243С/1-43) на рішення господарського суду Сумської області від 16.10.2014 року у справі № 920/607/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Суми;

до Сумської міської ради, м. Суми;

про визнання недійсними рішень Сумської міської ради від 19.12.2012 р. №1943-МР та від 06.03.2013 р. №2180-МР

ВСТАНОВИЛА:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Сумської області з позовом до Сумської міської ради про визнання недійсним рішення Сумської міської ради від 19.12.2012 р. №1943-МР "Про затвердження містобудівної документації "Проект внесення змін до генерального плану міста Суми" та внесення змін до генерального плану міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 16.10.2002 року №139-МР" в частині віднесення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0984 га, кадастровий №050070153 до рекреаційної зони озеленених територій загального користування. Також просить визнати недійсним рішення Сумської міської ради від 06.03.2013 р. №2180-МР "Про затвердження містобудівної документації "План зонування території міста Суми" в частині віднесення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,0984 га кадастровий №050070153 до рекреаційної зони озеленених територій загального користування.

Рішенням господарського суду Сумської області від 16.10.2014 року у справі № 920/607/14 (суддя Коваленко О.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 16.10.2014 року у справі № 920/607/14 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача 13.01.2015 року надіслав до суду заперечення на апеляційну скаргу відповідача (вх.№322), в якому зазначає, що рішення господарського суду Сумської області від 16.10.2014 року у справі № 920/607/14 є законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Про час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка на повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.105).

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка представника позивача не була визнана обов'язковою, а також те, що його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначеного представника за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

02 лютого 2011 р. між Сумською міською радою і Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки (далі за текстом - "Договір"), відповідно до умов якого відповідач на підставі рішень Сумської міської ради від 04.07.2008 р. №1712-МР "Про надання в оренду, продовження терміну користування земельними ділянками підприємствам, установам, організаціям і підприємцям" та від 24.06.2009 р. №2763-МР "Про затвердження розмірів відсотків від грошової оцінки землі, що застосовуються для обчислення орендної плати за користування земельними ділянками на території м. Суми" надав, а позивач прийняв в оренду земельну ділянку (об'єкт оренди), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0984 га, з категорії земель комерційного використання, під розміщення торгово-офісного будинку. Земельна ділянка вільна від забудови.

Земельна ділянка передається в оренду за актом прийому-передачі, який оформлюється у термін не пізніше семи днів з моменту підписання цього договору та вступає в силу з моменту набуття ним чинності (п.2.3. Договору).

Вказана земельна ділянка була передана позивачу на підставі акту прийому-передачі, підписаного сторонами (а.с. 13).

Згідно п. 2.2. Договору він укладений терміном до 04 липня 2013 р.

Договір зареєстрований управлінням Держкомзему у м. Суми Державного комітету із земельних ресурсів України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.07.2011 р. №00123.

Як зазначено позивачем в позові та в апеляційній скарзі, він належним чином виконував умови Договору, проте відповідач рішенням Сумської міської ради від 19.12.2012 р. №1943-МР "Про затвердження містобудівної документації "Проект внесення змін до генерального плану міста Суми" та внесення змін до генерального плану міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 16.10.2002 р. №139-МР та рішенням від 06.03.2013 р. №2180-МР "Про затвердження містобудівної документації "План зонування території міста Суми" в частині віднесення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 до рекреаційної зони озеленених територій загального користування, незаконно змінив функціональне та цільове призначення земельної ділянки, яка надана в оренду позивачу. Вказані рішення були прийняті під час дії умов договору оренди спірної земельної ділянки, чим порушено його права як орендаря земельної ділянки.

Згідно ст. 1 Закон України "Про регулювання містобудівної документації" генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Відповідно до ст. 16 цього ж Закону планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Зі змісту ч.2 ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" вбачається, що генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно ст. 51 ЗК України земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів належать до складу земель рекреаційного призначення, а не до категорії земель житлової та громадської забудови.

Відповідно до ч.3 ст. 52 ЗК України на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Частиною1 ст. 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту ч.5 ст. 188 ГК України вбачається, що якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Оцінюючи надані докази в їх сукупності, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги про визнання недійсними рішень Сумської міської ради від 19.12.2012 р. №1943-МР та від 06.03.2013 р. №2180-МР не підлягають задоволенню, зважаючи на таке.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, що в провадженні господарського суду Сумської області перебувала справа №5021/171/12 за позовом Сумської міської ради до відповідача: ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки №861 від 02.02.2011 р., укладеного між сторонами, зареєстрованого в Управлінні Держкомзему у місті Суми за №0123.

Рішенням від 29.10.2012 р. в цій же справі позов Сумської міської ради було задоволено, а договір оренди земельної ділянки №861 від 02.02.2011 р. розірвано. Повний текст рішення був підписаний 30.10.2012 р.

Відповідно до ч.5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Згідно ч.1 ст. 93 ГПК України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Судом встановлено, що протягом строку, визначеного ГПК апеляційну скаргу позивачем подано не було. Письмовими матеріалами справи підтверджується факт прийняття апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 на рішення господарського суду Сумської області від 29.10.2012 р. у справі №5021/171/12 до провадження Харківським апеляційним господарським судом лише 27 березня 2013 р. із задоволенням клопотання ФОП ОСОБА_2 про відновлення пропущеного строку апеляційного оскарження. Крім того, відбиток штампу із зазначенням вхідного номера та дати надходження кореспонденції - апеляційної скарги на рішення господарського суду Сумської області від 29.10.2012 р. - до канцелярії виконавчого комітету Сумської міської ради свідчить про її подачу тільки у березні 2013 р. (а.с. 47).

Спірні рішення Сумської міської ради були прийняті відповідно 19 грудня 2012 р. №1943-МР від 19.12.2012 р. "Про затвердження містобудівної документації "Проект внесення змін до генерального плану міста Суми" та внесення змін до генерального плану міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 16.10.2002 №139-МР, яким затверджено містобудівну документацію "Проект внесення змін до генерального плану міста Суми", а також внесено відповідні зміни до генерального плану міста Суми, а також 06 березня 2013 р. №2180-МР "Про затвердження містобудівної документації "План зонування території міста Суми", яким затверджено містобудівну документацію "План зонування території міста Суми".

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що на момент подання апеляційної скарги та прийняття Сумською міською радою оскаржуваних рішень, рішення господарського суду Сумської області у пов'язаній справі №5021/171/12 за позовом Сумської міської ради до відповідача: ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки, яким вказаний договір оренди було розірвано, було чинним.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом України.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів зазначає, що наведені позивачем доводи не спростовують висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, а господарським судом першої інстанції правильно оцінені обставини справи, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення та задоволення апеляційної скарги позивача колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 43, 85, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 16.10.2014 року у справі № 920/607/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складений та підписаний 15.01.2015 р.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.