ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2015 р.Справа № 922/4971/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод будівельних матеріалів АСТОР", м. Харків
до Публічного акціонерного товариства "Реал-банк" м. Харків
про визнання недійсним договору про надання кредитної лінії №4188/09-2-06 01.08.2008 року
за участю представників сторін:

позивача - Шовков О.С., довіреність від 17.09.2014р.:

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський завод будівельних матеріалів АСТОР", м. Харків (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Реал-банк" м. Харків про визнання недійсним договору про надання кредитної лінії №4188/09-2-06 01.08.2008 року укладеного між позивачем та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на приписи ст. ст. 207, 215, 237 Цивільного кодексу України, ст.ст. 180, 181 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.11.2014 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 03.12.2014 року о 10:30 годині.

У судовому засіданні 03.12.2014 року було оголошено перерву до 22.12.2014 року о 11:30 год.

У судовому засіданні 22.12.2014 року було оголошено перерву до 13.01.2015 року о 10:45 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.01.2015 року розгляд справи було відкладено на 16.01.2015 року о 11:45 год.

Представник позивача у судове засідання з'явився, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та визнати недійсним договір про надання кредитної лінії №4188/09-2-06 01.08.2008 року укладеного між позивачем та відповідачем.

Представник відповідача в призначене судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення, яке міститься в матеріалах справи.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, а також з огляду на те, сторони були попередженні про розгляд справи за наявними матеріалами у разі їх нез'явлення в засідання суду, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд виходить з наступного.

01.08.2008 року між Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод будівельних матеріалів АСТОР", м. Харків (позивачем, позичальником) та Публічним акціонерним товариством "Реал-банк" м. Харків (відповідачем, Банком) було укладено договір про надання кредитної лінії № 4188/09-2-06 (Кредитний договір).

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору, Банк відкриває Позичальнику кредитну лінію з лімітом у розмірі 860 000,00 грн. на період з 01.08.08 року по 02.08.2010 року (включно).

Пунктами 1.2. Кредитного договору, передбачено, що умови про надання кредиту в рамках кредитної лінії (дата видачі, процентна ставка, строк повернення, цільове призначення) вказуються у додаткових угодах до цього договору.

Разом з тим, матеріали справи не містять додаткових угод та додатків до договір про надання кредитної лінії № 4188/09-2-06 від 01.08.2008 року.

Згідно ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 202 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це установчими документами або довіреністю та скріплюється печаткою.

Статтею 97 Цивільного кодексу України встановлено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом, зазначений Кредитний договір був підписаний з боку позивача директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод будівельних матеріалів АСТОР", м. Харків - Савченко В.П., який діяв на підставі Статуту, та зі сторони відповідача - Публічним акціонерним товариством "Реал-банк" м. Харків, в особі Голови Правління Шрамко Ю.М., який діяв на підставі Статуту.

Позивач вважає, що спірний договір має бути визнаний недійсним, посилаючись на те, що при його укладанні директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод будівельних матеріалів АСТОР", м. Харків - Савченко В.П. діяв без достатніх повноважень, щодо укладання Кредитного договору, при цьому не маючи на те достатнього обсягу цивільної дієздатності.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про наявність передбачених Законом підстав для визнання правочину недійсним, оскільки відповідно до ч. 2, ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Разом з тим, в обґрунтування своєї позиції у справі, позивачем надано Статут підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод будівельних матеріалів АСТОР", м. Харків, нову редакцію, від 2009 року, з урахуванням чого, у суду відсутні правові підстави для дослідження даного статуту, адже кредитний договір, який позивач просить суд визнати недійсним укладений 2008 року, що унеможливлює його застосування до даних правовідносин.

Також суд, зазначає, що позивачем у справі до суду не надано навіть повного тексту договору про надання кредитної лінії № 4188/09-2-06 від 01.08.2008 року, надано лише копію першої та останньої сторінки.

В силу ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Частиною 2 ст. 203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Враховуючи наведене вище, а також положення ст. 203 та ст. 215 Цивільного кодексу України, суд не знайшов необхідних і достатніх підстав для визнання спірного договору недійсним.

З урахуванням ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) суд зазначає, що обов'язок по доведенню існування в законі підстав для визнання вказаного договору недійсним покладений на позивача.

Проте, в даному випадку цей тягар доказування позивачем не витриманий. Доказів в обґрунтування своєї позиції у справі не надано.

В силу принципу змагальності судового процесу (ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України) ризик ненадання необхідних доказів несе сторона, котра на них посилається.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх позовних вимог, а відтак позовні вимоги є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на Законі, а отже не підлягають задоволенню.

З огляду на відмову у позові судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного, на підставі ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 192, 202, 203, 205, 207, 215, 525, 626, Цивільного кодексу України, статті 193, 198 Господарського кодексу України, керуючись, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 54, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 21.01.2015 р.

Суддя А.М. Буракова

922/4971/14