РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/26383/14 20.01.15

За позовом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клеоніка"

про стягнення 3 392 034,10 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Глущенко О.Л. (представник за довіреністю №01-38-105 від 12.01.2015р.);

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Виконавча дирекція Фонду Соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (надалі також - позивач) звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Клеоніка" (надалі також - відповідач) основного боргу в розмірі 2 594 874,45 грн., пені у розмірі 278 184,76 грн., штрафних санкцій у розмірі 518 974,89 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідачем не повернуто позивачу кошти за невикористані останнім то повернуті відповідачу путівки закуплені відповідно до Договору про закупівлю за державні кошти №374/07/13 від 14.12.2013р.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, участь свого представника в судових засіданнях не забезпечив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2014р. в справі було порушено провадження суддею Морозовим С.М., справі присвоєно №910/26383/14, розгляд було призначено на 16.12.2014р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2014р. у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, розгляд справи було відкладено до 23.12.2014р.

В судове засідання 23.12.2014р. представник відповідача не з'явився, розгляд справи було відкладено до 20.01.2015р.

Судом також враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 20 січня 2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2013р. між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) було укладено Договір №374/07/13 про закупівлю за державні кошти (далі за текстом - Договір), згідно з п. 1.1. якого відповідач зобов'язувався надати протягом строку дії цього Договору послуги із санаторно-курортного та відновлювального лікування застрахованим особам та членам їх сімей (далі - послуги) на підставі санаторно-курортних путівок (далі - путівка) у кількості, за видами та ціною, що визначені у Додатку 1 до цього Договору та за профілями лікування, зазначеними у Додатку 2 до цього Договору, а позивач - прийняти і оплатити такі послуги.

Згідно п. 3.1. Договору ціна Договору становить з ПДВ 42 346 059,00 грн., що еквівалентна 6 133 путівкам.

Відповідно до п. 4.1. Договору після отримання документів, зазначених у пункті 6.3.3. Договору, позивач оплачує вартість послуг відповідача у безготівковій формі в такому порядку:

- авансовий платіж у розмірі 30 відсотків від вартості послуг за квартал позивач здійснює до 20 числа першого місяця відповідного кварталу (п. 4.1.1. Договору);

- остаточний розрахунок за квартал здійснюється до 10 числа другого місяця кварталу, наступного за звітним, з урахуванням вимог пункту 6.2.10. цього Договору (п. 4.1.2. Договору);

- позивач має право до проведення остаточного розрахунку здійснювати проміжні платежі (п. 4.1.3. Договору).

Згідно п. 4.2. Договору щоквартально до 10 числа другого місяця кварталу наступного за звітним, сторони складають та підписують акт звірки взаємних розрахунків станом на кінець останнього дня кварталу. Ініціатива та відповідальність за складання акту покладається на позивача.

Пунктом 4.3. Договору сторони погодили, що отримані путівки в окремих випадках (зменшення обсягів закупівлі залежно від реального фінансування видатків на санаторно-курортне лікування; відсутності коштів на оплату санаторно-курортних послуг; відмови страхувальників, застрахованих осіб, або лікувально-профілактичних закладів від путівок; порушення виконавцем строку відправлення путівок, дії, що виникли з вини виконавця, результатом яких стала неможливість надання послуг) можуть бути повернуті виконавцю.

Пунктом 4.4. Договору встановлено, що у разі повернення позивачем путівок (п. 4.3.), а також запізнення та (або) дострокового вибуття застрахованих осіб і членів їх сімей (п. 6.3.14.) оплата вартості ненаданих відповідачем послуг позивачем не проводиться, а перераховані за такі послуги кошти повертаються позивачу. Повернення зазначених коштів відповідач здійснює не пізніше 10 календарних днів від дати отримання від позивача невикористаних путівок та/або подання позивачу даних у порядку передбаченому п. 6.3.14. Договору.

Відповідно п. 5.1. Договору строк надання послуг: протягом дії Договору.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками сторін і діє по 31.12.2014р. (включно). Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від виконання своїх зобов'язань та відповідальності за вчинені порушення, що виникли під час його дії. (п. 10.1. Договору).

Додатками №1 та №2 до Договору сторонами визначено види, кількість та ціни путівок для закупівлі в І-IV кварталах 2014 року і складено журнал розподілу путівок на І-IV кварталах 2014 року.

Пунктом 1 Додаткового договору №1 від 10.07.2014р. до Договору сторонами погоджено п. 3.1. Договору викласти в наступній редакції: «Ціна цього Договору становить з ПДВ 5 010 579,00 грн., що еквівалентна 727 путівкам.».

Окрім того, згідно Додаткового договору №1 від 10.07.2014р. до Договору сторонами викладено в новій редакції Додатки №1 та №2 до Договору, якими сторонами визначено нові види, кількість та ціни путівок для закупівлі в І-IV кварталах 2014 року і складено новий журнал розподілу путівок на І-IV кварталах 2014 року.

На виконання умов Договору позивачем було перераховано на рахунок відповідача кошти в загальному розмірі 7 500 621,45 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень: №306 від 17.01.2014р. на суму 2 368 617,30 грн. та №418 від 21.01.2014р. на суму 5 132 004,15 грн.

Згідно з реєстрами та рахунками на оплату відповідач у I-IV кварталах 2013 надав позивачу путівки із санаторно-курортного та відновлювального лікування у кількості 2 724 штук на загальну суму 18 783 051,00 грн., що підтверджується наявними в справі реєстрами від 30.12.2013р. та від 28.02.2014р. та виставленими на оплату рахунками №1 від 30.12.2013р. на суму 7 895 391,00 грн. за 1 146 шт. путівок та №1 від 28.02.2014р. на суму 10 887 660,00 грн. за 1 578 шт. путівок.

В подальшому позивачем було здійснено повернення відповідачу 2 013 шт. путівок на загальну суму 13 877 304,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними (підстава: повернення путівок постачальнику) з доказами їх направлення відповідачеві.

Грошові кошти в розмірі 2 594 874,45 грн. за невикористані путівки, за твердженням позивача, відповідач позивачу, всупереч умов Договору, не повернув, у зв'язку з чим останній звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає.

За своєю правовою природою Договір, укладений між сторонами, є договором про надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З метою врегулювання спору в досудовому порядку, позивачем було направлено відповідачу претензію №8-39-1601 від 01.07.2014р. про повернення коштів відповідно до умов Договору, а також претензію №8-39-2113 від 13.08.2014р. про повернення коштів та штрафних санкцій.

Відповідачем зазначені претензії були отримані, що підтверджено поштовими повідомленнями про вручення від 03.07.2014р. та 26.08.2014р. залишені без відповіді, доказів іншого матеріали справи не містять.

За розрахунком позивача загальна сума основного боргу відповідача перед позивачем по поверненню грошових коштів за договором становить 2 594 874,45 грн.

Як встановлено судом, при укладанні Договору сторонами також було погоджено, що оплата не наданих послуг не проводиться, а перераховані за такі послуги кошти повертаються позивачу не пізніше 10 календарних днів від дати отримання від позивача невикористаних путівок та/або подання позивачем даних у порядку передбаченому пунктом 6.3.14. Договору (п. 4.4. Договору).

За умовами п. 6.3.14. Договору відповідні дані подаються позивачеві відповідачем щоквартально до 10 числа другого місяця кварталу, наступного за звітнім.

Таким чином, приймаючи до уваги в сукупності пункти 4.3., 4.4. та 6.3.14. Договору, а також закінчення строку дії Договору 31.12.2013р. відповідно до п. 10.1. Договору, враховуючи надіслані позивачем відповідачу претензії, останній зобов'язаний був повернути позивачу грошові кошти за ненадані послуги в розмірі 2 594 874,45 грн. (18 783 051,00 грн. (загальна кількість наданих відповідачем позивачу путівок) - 13 877 304,00 грн. (загальна вартість повернутих позивачем відповідачу путівок) = 4 905 747,00 грн. (вартість залишку невикористаних путівок); 7 500 621,45 грн. (сума перерахована позивачем відповідачу в рахунок оплати вартості путівок) - 4 905 747,00 грн. (вартість залишку невикористаних путівок) = 2 594 874,45 грн.) у строк до 31.05.2014р. включно.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження повернення відповідачем коштів за невикористані путівки (не надані послуги) у розмірі 2 594 874, 45 грн. в строк обумовлений Договором відповідачем до суду не надано.

Отже, факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за Договором в сумі 2 594 874, 45 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк повернення грошових коштів, у відповідності до п. 4.4. Договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 2 594 874, 45 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім того, позивачем до стягнення з відповідача заявлено суму пені в розмірі 278 184,76 грн. за порушення строків виконання зобов'язання за період з 01.05.2014р. по 22.10.2014р. та 518 974,89 грн. 20% штрафу у відповідності до п. 7.2.5. Договору.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до приписів ст. 549 ЦК України пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений ст. 231 Господарського кодексу України. Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» № 01-8/344 від 11.04.2005р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове -зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Відповідно п. 7.2.5. Договору за порушення строків виконання зобов'язання, передбаченого п. 4.4. Договору, відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який сплачується пеня, від вартості несвоєчасно виконаних зобов'язань, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 10 днів додатково стягується штраф у розмірі 20% вартості невиконаних зобов'язань за цим Договором.

Перевіривши наведений позивачем в позовних матеріалах розрахунок суми пені, судом визнано його обґрунтованим, а тому позовна вимога в справі №910/26383/14 про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 278 184,76 грн. за порушення строків виконання зобов'язання за Договором підлягає задоволенню в повному обсязі.

Окрім того, пунктом 4 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» встановлено, що чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності (див. постанову Верховного Суду України від 27.04.2012 та постанову Вищого господарського суду України від 12.06.2012 у справі №06/5026/1052/2011).

Перевіривши наведений позивачем розрахунок суми штрафу, суд визнав його вірним та обґрунтованим, а тому позовна вимога в справі №910/26383/14 про стягнення з відповідача суми штрафу в розмірі 518 974,89 грн. підлягає задоволенню повністю.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/26383/14 позовні підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 2 594 874,45 грн., суми пені в розмірі 278 184,76 грн. та суми штрафу в розмірі 518 974,89 грн.

Оскільки в силу вимог п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються, зокрема, Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, то на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, покладаються на відповідача в розмірі 67 840,68 грн. та стягуються в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Клеоніка" (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Льва Толстого, 33, офіс 75) на користь Виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (, адреса: 04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, 28) суму основного боргу в розмірі 2 594 874,45 грн. (два мільйона п'ятсот дев'яносто чотири тисячі вісімсот сімдесят чотири гривни 45 копійок), суму пені в розмірі 278 184,76 грн. (двісті сімдесят вісім тисяч сто вісімдесят чотири гривни 76 копійок) та суму 20% штрафу в розмірі 518 974,89 грн. (п'ятсот вісімнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят чотири гривни 89 копійок).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Клеоніка" (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Льва Толстого, 33, офіс 75) на користь Державного бюджету України (, р/р 3001, одержувач - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, код платежу 22030001) судовий збір в розмірі 67 840,68 грн. (шістдесят сім тисяч вісімсот сорок гривень 68 копійок).

4. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.01.2015р.

Суддя С.М. Морозов