ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2015 р. cправа № 914/4306/14

за позовом: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м.Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліфт-Еко», м.Львів

про стягнення 82 690,18 грн.

Суддя Юркевич М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Олійник Л.В. - представник, Рубай Л.Р. - бухгалтер

від відповідача: Суходольська Н.Є. - представник

На розгляд до господарського суду Львівської області поступила позовна заява Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліфт-Еко» про стягнення 90 165,05 грн. основного боргу та 4 450,68 грн. пені.

Ухвалою господарського суду від 08.12.2014 р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 23.12.2014 р.

В судовому засіданні 23.12.2014р. представник позивача роз'яснив суть позовних вимог, проте просив суд відкласти розгляд даної справи з метою звірки взаєморозрахунків з відповідачем.

23.12.2014р. розгляд справи було відкладено на 20.01.2015р.

В засіданні 20.01.2015р. від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній просив суд зменшити позовні вимоги, у зв'язку з частковим погашенням заборгованості відповідачем на суму 11 789,72 грн. Крім того, представником було подано уточнення до позовних вимог з перерахунком заявленої до стягнення за позовними вимогами пені.

Відтак, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та уточнення до позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача 78 375,33 грн. основного боргу та 4 314,85 грн. пені.

Представник відповідача заяву позивача підтримав, просив суд її задоволити.

Господарський суд, в порядку ч.6 ст. 22 ГПК України перевіривши, що подана заява не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і законні інтереси, дійшов висновку її задоволити та розглядати позовні вимоги з урахуванням зазначеної заяви.

Крім того, в судовому засіданні представник відповідача просив суд при винесенні рішення по даній справі розстрочити його виконання строком на 6 місяців рівними частинами.

Представник позивача проти вказаного клопотання про розстрочення виконання рішення суду заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом з'ясовано:

27.07.2012р. між ЛМКП «Львівтеплоенерго» (позивачем) та товариством з обмеженою відповідальністю «Ліфт-Еко» (відповідачем) було укладено договір про надання сервітуту №07/12-474, за умовами п. 1 якого позивач зобов'язався надати відповідачу право користування приміщеннями з метою організації, виконання робіт по технічному обслуговуванню та ремонту ліфтів диспетчерських систем, за адресами:

1. м. Львів, вул. пр. Червоної Калини, 75а (2пов.) - заг. площа - 48,9 м2 (51,0 грн./1кв.м);

2. м. Львів, вул. пр. Червоної Калини, 98а (2пов.) - заг. площа - 54,3 м2 (51,0 грн./1кв.м);

3. м. Львів, вул. Чукаріна, 1а (2пов.) - заг. площа - 33,71 м2 (51,0 грн./1кв.м);

4. м. Львів, вул. Ант.-Давидовича, 10а (2пов.) - заг. площа - 36,8 м2 (51,0 грн./1кв.м);

5. м. Львів, вул. В. Великого, 125а (2пов.) - заг. площа - 51,3 м2 (56,0 грн./1кв.м);

01.04.2013р. між сторонами по справі було укладено додаткову угоду №2 до договору №07/12-474, в якій останні внесли зміни в п. 1 договору, зокрема, з переліку об'єктів наданих в користування відповідачу було вилучено приміщення по вул. В. Великого, 125а (2пов.) у м. Львові - заг. площею - 51,3 м2.

В п. 4.5 договору сторони погодили, що плата за користування сервітутом здійснюється на підставі виставленого рахунку протягом 14 календарних днів з моменту отримання такого рахунку шляхом безготівкового банківського перерахування на розрахунковий рахунок балансоутримувача.

За твердженням позивача та підтверджено документами по справі, за користування вказаними приміщеннями відповідачу виставлялися рахунки на оплату:

- №1772 від 30.11.2013р. на суму 10 619,98 грн.;

- №1965 від 31.12.2013р. на суму 10 673,08 грн.;

- №99 від 31.01.2014р. на суму 10 694,42 грн.;

- №243 від 28.02.2014р. на суму 10 758,58 грн.;

- №373 від 31.03.2014р. на суму 10 995,27 грн.;

- № 474 від 30.04.2014р. на суму 11 358,11 грн.;

- №684 від 30.05.2014р. на суму 11 789,72 грн.;

- №785 від 30.06.2014р. на суму 11 907,60 грн.;

- №937 від 31.07.2014р. на суму 11 955,25 грн.;

Всього по вказаних рахунках та актах про надання послуг до них, позивач

нарахував відповідачу 100 752,03 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач лише частково здійснив розрахунок за користування об'єктами сервітуту, зокрема за листопад 2013р. на суму 10 586,98 грн. та за травень 2014р. на суму 11 789,72 грн.

В ході розгляду даної справи сторонами було надано суду акт звірки взаєморозрахунків за позовними вимогами, в якому сторони погодили основний борг відповідача перед позивачем, з урахуванням часткових проплат, в сумі 78 375,33 грн.

З огляду на вищенаведене, а також те, що відповідачем вказана сума заборгованості не погашена, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з ТОВ «Ліфт Еко», з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, 78 375,33 грн. основного боргу та 4 314,85 грн. пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань - в судовому порядку.

Розглянувши доводи позовних вимог, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення повністю. При цьому, суд виходить з наступного:

Як встановлено судом, сторони уклали договір про надання сервітуту №07/12-474 від 27.07.2012р., який є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків між сторонами відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з наявних матеріалів справи та підтверджується поданими доказами, позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання, зокрема згідно акту прийому-передачі від 27.07.2012р. передав відповідачу у користування нежитлові приміщення згідно укладеного договору, проте відповідач договірні зобов'язання належним чином не виконав. Так, в порушення умов договору, відповідач своєчасно не вносив плату за користування об'єктом сервітуту, внаслідок чого допустив заборгованість перед позивачем в розмірі 78 375,33 грн.

Зазначена сума боргу визнається і самим позивачем в акті звірки взаєморозрахунків від 21.11.2014р. (а.с.72).

З огляду на вищенаведене, вимога позивача про стягнення з відповідача 78 375,33 грн. заборгованості за користування майном є підставною та обгрунтованою, а тому підлягає до задоволення повністю.

В силу приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 11.3. договору, за порушення строків оплати, передбачених п. 4.5 договору, сервітуарій сплачує на користь балансоутримувача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

На підставі вищенаведених норм позивач здійснив нарахування відповідачу 4 314,85 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Господарський суд, дослідивши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені за договором №07/12-474 від 27.07.2012р., беручи до уваги заяву про уточнення вказаного розрахунку, дійшов висновку, що така нарахована правильно, є підставною, а тому підлягає до задоволення.

В той же час, в останньому судовому засіданні 20.01.2015р. представником відповідача було подано клопотання про розстрочку виконання рішення суду рівними частинами протягом 6 місяців.

Господарський суд, розглянувши доводи поданого клопотання, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку задоволити його частково. При цьому зазначає наступне:

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Вищий Господарський суд України в п. 7.2 постанови Пленуму від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів ", звертає увагу судів на те, що підставою для відстрочки, розстрочки, виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

В обгрунтування поданого клопотання відповідач покликається на складне фінансове становище, що зумовлене протермінуванням громадянами платежів за комунальні послуги, зокрема, щодо обслуговування ліфтів та систем диспетчеризації. Крім того, відповідач звертає увагу суду, на те, що при надходженні коштів на рахунок товариства, останній погашає свою заборгованість перед позивачем, про що свідчить зокрема оплата за листопад 2013р. на суму 10 586,98 грн. та в ході розгляду даної справи - за травень 2014р. на суму 11 789,72 грн.

В свою чергу представник позивача заперечує проти клопотання про розстрочення виконання рішення суду строком на 6 місяців. Крім того, позивач вважає, що відповідач має можливість і швидше виконати рішення суду та сплатити заборгованість.

Господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши доводи поданого клопотання дійшов висновку задоволити його частково та розстрочити виконання рішення суду строком на 2 місяці рівними частинами з моменту набрання зазначеним рішенням законної сили.

В той же час, суд, відмовляючи відповідачу в розстроченні виконання рішення суду терміном на 6 місяців зазначає, що останній не надав суду доказів, які передбачали б наявність виключних обставин, що унеможливлюють чи перешкоджають виконанню рішення саме протягом піврічного терміну.

Відтак, суд вважає, що відповідач за результатами своєї господарської діяльності має можливість виконати свої зобов'язання перед позивачем за наслідками прийнятого рішення по даній справі протягом двох місяців. Доказів, які свідчили б протилежне відповідач суду не надав.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо об'єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідачем не подано доказів погашення боргу повністю, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 43,33,34,44,49,75,82,82-1,83,84,85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20.01.2015р., задоволити повністю.

2. Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Ліфт-Еко» про розстрочення виконання рішення суду задоволити частково.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Ліфт-Еко» (79010, м. Львів, вул. Пекарська, 95, , р/р 282) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (79000, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1, , р/р 2) 78 375,33 грн. основного боргу, 4 314,85 грн. пені та 1894,00 грн. витрат по сплаті судового збору з розстроченням виконання судового рішення строком на 2 (два) місяці рівними частинами.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.116 та 117 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 20.01.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.01.2015р.

Суддя Юркевич М. В.