ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2015 р.Справа № 910/22174/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології Клімату", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія К.Д.М.", м. Київ
про стягнення 491 956,75грн.
за участю представників сторін:

позивача - Матієнко А.В., дов. № 2 від 01.08.2014р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач після збільшення розміру позовних вимог просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 414 243,14грн., 3% річних в розмірі 24 276,25грн., збитки від інфляції в розмірі 53 437,36грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором комісії № 57/09/09 від 07.09.2009р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача позовні вимоги з урахуванням їх збільшення підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з'явився, витребуваних судом документів не надав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, проте відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в судові засідання не з`являвся, витребувані судом докази не подавав, не повідомив суд про причини своєї неявки, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

07.09.2009р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "УФО" (комітент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія К.Д.М." (відповідач) було укладено договір комісії на продаж продукції № 57/09/09 (далі договір комісії), відповідно до умов якого комітент доручив відповідачу, а відповідач зобов'язався за плату (винагороду) вчинити декілька правочинних угод з продажу продукції, зазначеної в додатку № 1 до цього договору, що є його невід'ємною частиною.

Товариство з обмеженою відповідальністю "УФО", як комітент, на виконання умов договору комісії передав продукцію для реалізації відповідачу.

Відповідач за даним договором зобов'язання належним чином не виконав, оплату суми вартості продукції в розмірі 414 243,14грн., яку було реалізовано відповідачем, як комісіонером за договором комісії, комітенту не перерахував.

Реалізація товару відповідачем на вказану суму підтверджується звітом комісіонера за 10.10.2012р.

В матеріалах справи міститься акт звірки взаємних розрахунків станом на 16.10.2012р., який також підтверджує факт наявності заборгованості відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю "УФО". Даний акт підписано відповідачем та скріплено печаткою товариства відповідача.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 22.10.12р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "УФО" (первісний кредитор), Приватним підприємством "ННР" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія К.Д.М." було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 233/б, відповідно до умов якого первісний кредитор передав Приватному підприємству "ННР" (цесіонарій), а цесіонарій прийняв право вимоги, що належить первісному кредитору, і став кредитором за договором комісії на продаж продукції № 57/09/09 від 07.09.2009р. (основний договір), укладеним між первісним кредитором та відповідачем.

В подальшому, 01.07.2014р. між Приватним підприємством "ННР" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Технології клімату" (позивач) укладено договір уступки вимоги (цесії) № П-4 (далі договір цесії), відповідно до умов якого Приватне підприємство "ННР" (цедент) передав позивачу, а позивач прийняв право вимоги, належне цедентові і став кредитором за договором уступки вимоги (цесії) № 233/б від 22.10.2012р., укладеного між Приватним підприємством "ННР", Товариством з обмеженою відповідальністю "УФО" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія К.Д.М." щодо заміни кредитора за договором комісії на продаж продукції № 57/09/09 від 07.09.2009р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "УФО" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія К.Д.М.".

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.1.2 договору позивач одержав право (замість Приватного підприємства "ННР") вимагати від боржника належного виконання своїх зобов'язань за основним договором, у тому числі і права, які забезпечують зобов'язання відповідача.

Право вимоги засновано на документах, які підтверджують право цедента по вимозі боргу від боржника, перелік яких наведено у додатку № 1 до цього договору, а саме: договорі уступки вимоги (цесії) № 233/б від 22.10.2012р., звіту комісіонера за період з 01.08.2012р. по 31.08.2012р., звіту комісіонера за 10.10.2012р., акту звірки взаємних розрахунків станом на 16.10.2012р., договорі комісії на продаж продукції № 57/09/09 від 07.09.2009р., копії яких передаються цедентом позивачу в момент підписання цього договору і є його невід'ємною частиною (п.3 договору цесії).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у відповідності до договору уступки вимоги (цесії) № П-4 від 01.07.2014р., укладеного між Приватним підприємством "ННР" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Технології клімату", до останнього перейшло право вимоги виконання відповідачем обов'язку по оплаті реалізованого товару за договором комісії на продаж продукції № 57/09/09 від 07.09.2009р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "УФО" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія К.Д.М.".

Позивач, відповідно до ст.516 Цивільного кодексу України, належним чином повідомив відповідача про уступку права вимоги Приватним підприємством "ННР" Товариству з обмеженою відповідальністю "Технології клімату".

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи те, що сума боргу в розмірі 414 243,14грн. і право вимоги позивача до відповідача підтверджується належними доказами (договором уступки вимоги (цесії) № 233/б від 22.10.2012р., звітом комісіонера за період з 01.08.2012р. по 31.08.2012р., звітом комісіонера за 10.10.2012р., актом звірки взаємних розрахунків станом на 16.10.2012р., договором комісії на продаж продукції № 57/09/09 від 07.09.2009р.), суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної статті позивач нарахував відповідачеві за період з 08.09.2012р. по 30.09.2014р. три відсотки річних в розмірі 24 276,25грн. та за період жовтень 2012р. по серпень 2014р. збитки від інфляції в розмірі 53 437,36грн.

Дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, воно відповідає наданому розрахунку, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги цілком обґрунтованими, законними, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

За таких обставин та керуючись ст.ст.512, 514, 516, 525, 526, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія К.Д.М.", (юридична адреса: 61022, м. Харків, вул. Ромена Ролана, 7, кв. 22, місцезнаходження: 03170, м. Київ, вул. перемоги, 9, відомості про рахунки відсутні) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології клімату", (місцезнаходження: 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 7, літ. А, корп. 2; адреса для листування: 04655, м. Київ, Московський проспект, 26, відомості про рахунки відсутні) - 414 243,14грн. судового збору, 24 276,25грн. 3% річних, 53 437,36грн. збитків від інфляції, 9 839,14грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.01.2015 р.

Суддя Т.А. Лавренюк