ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року Справа № 904/133/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіЄвсікова О.О.
суддівКролевець О.А. Попікової О.В.

за участю представників:
від позивача:Ігнатенко М.В. дов. від 14.03.2014р.
від відповідачів:не з'явились (про дату, час та місце судового розгляду повідомлено належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Профі-Пак"
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2014р.
та на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.11.2014р.
у справі№ 904/133/14 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "ОТП Банк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Завод Пластик" Приватного акціонерного товариства "Профі-пак" Товариства з обмеженою відповідальністю "Рокосброк"
просолідарне стягнення 5699694,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Пластик", Приватного акціонерного товариства "Профі-Пак" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рокосброк" про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання кредиту №СR 10-069/29-1 від 22.06.2010р., із змінами та доповненнями до нього, у розмірі 5 699 694, 40 грн., з яких: 5 361 427, 90 грн. становить залишок заборгованості за кредитом, 309 240, 33 грн. заборгованість зі сплати відсотків, 29026, 17 грн. пені.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2014р. (у складі колегії суддів: головуючого судді Колісника І.І., суддів: Бєлік В.Г., Мартинюка С.В.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.11.2014р. (головуючий суддя Сизько І.А., судді Герасименко І.М., Кузнецова І.Л.) позовні вимоги задоволені повністю. Рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції обґрунтовані приписами статей 543, 554, 1048, 1054 Цивільного кодексу України, з огляду на встановлення факту неналежного виконанням умов кредитного договору №СR 10-069/29-1 від 22.06.2010р. щодо своєчасного та повного повернення кредиту, у зв'язку з чим у відповідача-1 як позичальника та у відповідачів-1, -2 як поручителів виникли зобов'язання стосовно оплати кредиту та відсотків, за прострочення оплати яких нарахована пеня.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою апеляційного суду, відповідач 2 - Приватне акціонерне товариство "Профі-Пак" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій. В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема приписів статей 203, 215, 553, 559 Цивільного кодексу України. При цьому скаржник наголошує на тому, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог Банку, оскільки заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 6.05.2014р. у справі № 2-175/1715/14-ц були визнані недійсними договір про надання кредиту № СR 10-069/29-1 від 22.06.2010р., укладеного між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "Завод Пластик", договір застави № PL 10-145/29-1 від 21.07.2010р., укладений між ТОВ "Завод Пластик" та ПАТ "ОТП Банк", договір поруки № SR 10-067/2-1 від 22.06.2010р., укладений між ПрАТ "Профі-Пак" та ПАТ "ОТП Банк".

Розглянувши касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, повноти їх встановлення в судових рішеннях та застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що 22.06.2010р. між ПАТ "ОТП Банк" (банк) та ТОВ "Завод Пластик" (позичальник) укладений договір про надання кредиту № СR 10-069/29-1, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в розмірі, що не перевищує ліміт фінансування, а позичальник приймає, зобов'язується належним чином використати та повернути банку кредит, а також сплатити проценти та виконати інші зобов'язання, встановлені у цьому договорі (п. 1.1. договору).

Відповідно пп. 1.4.1. договору, починаючи з дати укладення договору до 21.06.2011р., обидві дати включно, проценти за кредит розраховуються банком від суми кредиту на підставі процентної ставки в розмірі 19% річних із розрахунку 365 днів на рік. Згідно з положеннями п. 1.4.2. (з підпунктами) договору відбулося збільшення процентної ставки, з дати перегляду процентної ставки і до закінчення періоду 1 проценти за кредит розраховуються банком від суми кредиту на підставі процентної ставки в розмірі 21% річних із розрахунку 365 днів на рік, якщо інше не буде письмово погоджено сторонами. Починаючи з 22.06.2011р. включно і до закінчення строку дії цього договору, проценти за кредит розраховуються банком від суми кредиту на підставі процентної ставки в розмірі (FIDR + 3,00)% річних із розрахунку 365 днів на рік. При цьому за обставин, що згідно з положеннями п. 1.4.2. договору відбулося збільшення процентної ставки, то з дати перегляду процентної ставки, якщо таке збільшення відбулося протягом періоду 2, або починаючи з 22.06.2011р., якщо таке збільшення відбулося протягом періоду 1, і до закінчення строку дії цього договору проценти за кредит розраховуються банком від суми кредиту на підставі процентної ставки в розмірі (FIDR + 5,00)% річних із розрахунку 365 днів на рік, якщо інше не буде письмово погоджено сторонами.

Умовами п. 1.4.2. договору сторони погодили, що за обставини невиконання та/або неналежного виконання позичальником будь-якого із своїх зобов'язань, передбачених п. 2.3.1 з підпунктами, 2.3.5 -2.3.7, 2.3.9.-2.3.17 цього договору, процентна ставка встановлена п. 1.4.1 договору збільшується на 2% річних та складає: протягом періоду 1 - 21% річних; протягом періоду 2 - (FIDR +5, 00%) річних. До цього пункту сторони внесли застереження про те, що таке збільшення процентної ставки банк має право здійснити в разі настання згаданих обставин, що не потребує укладення будь-якої додаткової угоди до договору, та що сторони згодні з таким збільшенням щодо всієї суми кредиту.

Проценти розраховуються від суми кожного траншу, що отриманий позичальником від банку, протягом строку, що обчислюється днями та дорівнює кількості днів від дати надання банком такого траншу, включаючи день надання до дати повернення позичальником такого траншу, не включаючи день повернення (пп. 1.4.4. кредитного договору).

Проценти, що передбачені пп. 1.4.1.-1.4.2. договору, нараховуються 20 числа кожного календарного місяця та повинні сплачуватися позичальником банку щомісячно протягом 3-х банківських днів, наступних за таким 20 числом кожного календарного місяця. За обставин, що з моменту отримання траншу до початку строку сплати процентів залишається не більше 3-х банківських днів, нарахування та сплата процентів відносно такого траншу здійснюється позичальником у наступний строк сплати процентів (пп. 1.4.5. кредитного договору).

Відповідно пп. 1.4.6. та пп. 1.4.7. кредитного договору, за обставини, що позичальник здійснює виконання боргових зобов'язань у повному обсязі (у відповідності до положень п. 1.9., п. 1.10. договору або в іншому випадку) проценти мають бути сплачені позичальником одночасно (на дату здійснення) з таким виконанням; за обставини, що позичальником не було здійснено повернення траншу в строк, встановлений положеннями договору, проценти від суми такого траншу розраховуються в порядку, передбаченому п. 1.4.1. договору та підлягають сплаті одночасно (на дату здійснення) з поверненням такого траншу.

За умовами п. 1.6.1. договору повернення кредиту здійснюється позичальником щомісяця, починаючи з 3-го календарного місяця з дати підписання цього договору, один раз на місяць, рівними платежами таким чином, щоб останній платіж припадав на травень 2013 року.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, і залишатиметься чинним до моменту виконання кожною із сторін своїх зобов'язань за цим договором у повному обсязі, та такий день вважатиметься днем припинення цього договору (п. 8.2. договору).

Судами також було встановлено, що до кредитного договору між позивачем та відповідачем-1 були укладені договори про зміну договору про надання кредиту № CR 10-069/29-1 від 22.06.2010р., а саме: договір №1 від 21.07.2010р.; договір №2 від 21.10.2010р.; договір №3 від 15.12.2010р.; договір №4 від 21.02.2011р.; договір №5 від 23.05.2011р.; договір №6 від 21.06.2011р.; договір №7 від 22.08.2011р.; договір №8 від 22.09.2011р.; договір №9 від 21.11.2011р.; договір №10 від 22.12.2011р.; договір №11 від 23.01.2011р.; договір №12 від 21.05.2012р.; договір №13 від 19.09.2012р.; договір №14 від 20.11.2012р.; договір №15 від 19.02.2013р.; договір №16 від 17.05.2013р.; договір №17 від 04.07.2013р.; договір №18 від 16.08.2013р.; договір №19 від 08.10.2013р. (т.1 а.с.39-107).

Договором №15 від 19.02.2013р. пп. 1.4.1, пп. 1.4.2.1. та пп. 1.4.2.2. договору про надання кредиту №CR 10-069/29-1 від 22.06.2010р. викладено в наступній редакції: пп. 1.4.1. починаючи з дати укладення договору №6 про зміну цього договору до закінчення строку дії договору, проценти за кредит розраховуються банком від суми кредиту на підставі процентної ставки 16% річних із розрахунку 365 днів на рік.

У пп. 1.4.2.2. договору сторони погодили, що за обставини невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов'язання, передбаченого п. 2.3.22. договору, процентна ставка встановлена п. 1.4.1 договору може бути збільшена на 2% річних. До цього підпункту сторони внесли застереження про те, що таке збільшення процентної ставки банк має право здійснити в разі настання вищевказаних обставин, що не потребує укладення будь-якої додаткової угоди до договору, та що сторони згодні з таким збільшенням щодо всієї суми кредиту.

Договором №16 від 17.05.2013р. пп. 1.4.4. та пп. 1.4.5. договору про надання кредиту №CR 10-069/29-1 від 22.06.2010р. викладено в наступній редакції: пп.1.4.4. розрахунок та нарахування процентів здійснюється на щоденній основі. Проценти розраховуються від суми кожного траншу, що отриманий позичальником від банку, протягом строку, що обчислюється днями та дорівнює кількості днів від дати надання банком такого траншу, включаючи день надання, до дати повернення такого траншу, не включаючи день повернення; пп. 1.4.5. проценти, що передбачені пп. 1.4.1.-1.4.2. договору, нараховуються 20 числа кожного календарного місяця та повинні сплачуватися позичальником банку щомісячно протягом 1 (першого) банківського дня наступного за таким 20 (двадцятим) числом кожного календарного місяця.

Згідно ч. 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч. 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, розмір і порядок отримання процентів за договором позики встановлюється договором. Правила статті 1048 Цивільного кодексу України поширюються у тому числі й на кредитні правовідношення (ч. 2 статті 1054 Цивільного кодексу України).

Судами було встановлено, що на виконання умов кредитного договору банк надав позичальнику 24.06.2010р. та 23.02.2011р. кредит у сумі 5614360 грн. та у сумі 570827,28 грн., загалом на суму 6 185 187, 28 грн., що підтверджується наявними у справі банківськими виписками.

Позичальником здійснено часткове погашення заборгованості в сумі 823 759, 38 грн. з 23.09.2010р. по 30.09.2013р.

За приписами ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В п. 1.6 договору визначено, що позичальник зобов'язаний виконати боргові зобов'язання в повному обсязі в строк до 20.05.2013р. включно.

У подальшому, договором №16 від 17.05.2013р. до кредитного договору кінцевий термін погашення кредиту встановлено до 20 серпня 2013 року включно, а договором №18 від 16.08.2013р. до кредитного договору кінцевий термін погашення кредиту встановлено до 20 листопада 2013 року включно.

Під час розгляду справи судами було встановлено, що заборгованість за кредитом ТОВ "Завод Пластик" перед ПАТ "ОТП Банк" становить 5361427, 90 грн., а враховуючи умови кредитного договору строк є таким, що настав, проте заборгованість не погашена.

В силу положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказані норми кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України.

Договір, згідно статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судами попередніх інстанцій на підставі наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що 11.12.2013р. позивач надіслав позичальнику досудову вимогу №85-85-2/2331/1 від 28.11.2013р. про погашення кредиту, яка відповідно до умов п.1.10. кредитного договору повинна бути виконана протягом семи банківських днів з дня її пред'явлення, яка залишилась без відповіді, заходів щодо добровільного погашення заборгованості за кредитним договором відповідач-1 не здійснив.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В пп. 4.2.1. договору сторони погодили, що за порушення (невиконання та/або неналежне виконання) взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту, та/або сплаті процентів за кредит в обумовлені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент нарахування пені, від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочення. Вказана пеня сплачується окремо від процентів та штрафних санкцій, нарахованих за користування простроченими до повернення сумами та нараховується за весь період прострочення виконання зобов'язань позичальником.

За порушення строків повернення кредиту та відсотків по кредиту позивачем нарахована пеня в розмірі 29 026, 17 грн., з яких: 5, 75 грн. пеня за прострочений кредит у сумі 13 981, 36 грн. за період з 31.01.2013р. по 01.02.2013р., 29 020, 42 грн. пеня за прострочені відсотки за період з 23.12.2011р. по 31.10.2013р.

Згідно ч. 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як було встановлено судами, 22.06.2010р. між ПАТ "ОТП Банк" (кредитор) та ПАТ "Профі-Пак" (поручитель) укладений договір поруки №SR 10-067/29-1, а 21.06.2011р. між ПАТ "ОТП Банк" (кредитор) та ТОВ "Рокосброк" (поручитель) укладений договір поруки №SR 11-132/29-1, за умовами яких поручитель безумовно та безвідклично приймає на себе зобов'язання відповідати перед кредитором за повне, своєчасне та належне виконання боржником зобов'язання у повному обсязі та зобов'язується перед кредитором, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання боржником зобов'язання, протягом 3 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора виконати таке зобов'язання на користь кредитора, якщо інше не буде вимагатися кредитором у письмовій формі (п. 1.1.).

Умовами п. 1.2. договорів поруки визначено, що незважаючи на інші положення (в тому числі п. 1.1) договору, сторони цим прийшли до згоди, що положення цього пункту разом з іншими положеннями цього договору являють собою окремий договір (правочин) про солідарну відповідальність поручителя за боржника перед кредитором щодо виконання договору про зобов'язання. Поручитель підписанням цього договору погоджується та зобов'язується виступати солідарним боржником за договором про зобов'язання.

За змістом п. 2.1. договорів поруки, порука забезпечує вимоги кредитора щодо виконання боржником зобов'язання, що підлягають виконанню за договором про зобов'язання та/або пов'язані з договором про зобов'язання, у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як це встановлено в договорі про зобов'язання, в томі числі будь-якими змінами та доповненнями до договору про зобов'язання, які можуть бути укладені сторонами договору про зобов'язання в майбутньому. Зокрема, порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо: суми кредиту, сплати процентів, сплати комісій, сплати штрафних санкцій, а також сплати інших сум, що підлягають сплаті/поверненню/компенсації згідно з договором про зобов'язання та/або пов'язані з ним.

В п. 3.3. договорів поруки зазначено, що крім інших, передбачених законодавством та цим договором, обов'язки поручителя включають: виконати зобов'язання протягом 3 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора на умовах та у порядку, передбачених цим договором (пп.3.3.1); відшкодувати (компенсувати) кредитору усі витрати (збитки), пов'язані з виконанням прав та зобов'язань за цим договором, договором про зобов'язання, в тому числі, але не обмежуючись, витрати, пов'язані з примусовим виконанням, курсові різниці, витрати на обмін валюти тощо (пп.3.3.2); нести інші обов'язки, передбачені цим договором та/або чинним законодавством України (пп.3.3.3).

Згідно п. 8.2. договорів поруки, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, і залишатиметься чинним до моменту виконання кожною із сторін своїх зобов'язань за цим договором у повному обсязі, а також повного виконання зобов'язання за договором про зобов'язання, і такий день вважатиметься днем припинення цього договору.

До договору поруки №SR 10-067/29-1 від 22.06.2010р. між ПАТ "ОТП Банк" та ПАТ "Профі-Пак" були укладені договори про зміну договору: договір №1 від 21.07.2010р.; договір №2 від 21.02.2011р.; договір №3 від 21.06.2011р.; договір №4 від 23.01.2012р.; договір №5 від 19.02.2013р.; договір №6 від 17.05.2013р.

До договору поруки №SR 11-132/29-1 від 21.06.2011р. між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "Рокосброк" були укладені договори про зміну договору: договір №1 від 23.01.2012р.; договір №2 від 19.02.2013р.; договір №3 від 17.05.2013р.; договір №4 від 16.08.2013р.

Згідно з статтею 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (стаття 554 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 543 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Як було встановлено судами, 11.12.2013р. позивач надіслав відповідачу-2 та відповідачу-3 досудові вимоги №85-85-2/2462 та №85-85-2/2463 від 09.12.2013р. про сплату боргу, що залишені без відповіді. Заходів щодо добровільного погашення заборгованості за кредитним договором відповідач-2 та відповідач-3 не здійснили.

За наведених обставин, згідно приписів статей 526, 530, 543, 554, 546, 610, 629, 1048, 1054 Цивільного кодексу України на підставі повного та всебічного дослідження умов договору про надання кредиту №СR 10-069/29-1 від 22.06.2010р., договору поруки від 22.06.2010р., та договору поруки від 21.06.2011р., встановивши, що відповідач 1 прострочив виконання зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами в установлені кредитним договором строки, позивачем на адресу відповідача 1 та відповідачів 2 та 3 надіслано вимогу про погашення простроченої заборгованості по кредиту та по процентах, заборгованість ні позичальником, ні поручителями погашена не була, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявності правових підстав щодо задоволення позовних вимог та стягнення 5361427,90 грн. заборгованості ТОВ "Завод Пластик за договором №CR 10-069/29-1 від 22.06.2010р., 309 240, 33 грн. заборгованості за відсотками в період з 21.06.2013р. по 30.10.2013р., 29 026, 17 грн. пені, а всього 5 699 694, 40 грн., яка з урахуванням договорів поруки №SR 10-067/29-1 від 22.06.2010р. та №SR 11-132/29-1 від 21.06.2011р. підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Судова колегія вважає безпідставним посилання відповідача 2 в касаційній скарзі на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 6.05.2014р. у справі № 2-175/1715/14-ц, яким були визнані недійсними договору про надання кредиту № СR 10-069/29-1 від 22.06.2010р., укладеного між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "Завод Пластик", договір застави № PL 10-145/29-1 від 21.07.2010р., укладений між ТОВ "Завод Пластик" та ПАТ "ОТП Банк", договір поруки № SR 10-067/2-1 від 22.06.2010р., укладений між ПрАТ "Профі-Пак" та ПАТ "ОТП Банк", оскільки вказане рішення не було предметом дослідження ні в суді І інстанції, ні в апеляційному суді, про його існування не зазначалось заявником при поданні апеляційної скарги, а в силу статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає межі перегляду справи в касаційній інстанції, остання не має права самостійно встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому слід зауважити наступне: залучена до касаційної скарги копія заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 6.05.2014р. у справі № 2-175/1715/14-ц, яка не завірена належним чином, за відсутності відомостей щодо набрання рішенням законної сили чи його оскарження, за умови відсутності доказів існування такого рішення на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції, унеможливлюють для касаційної інстанції прийняття його до уваги.

У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені заявником у касаційній скарзі, не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позову і фактично зводяться до переоцінки доказів та встановлених судами обставин, що в силу положень статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не відноситься до повноважень касаційної інстанції.

При цьому, перевіривши у відповідності до частини другої статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи, повноту їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим та апеляційним судами в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно розглянуто всі обставини справи, їм дана належна юридична оцінка, порушень норм чинного законодавства не вбачається, у зв'язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Профі-Пак" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2014р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.11.2014р. у справі № 904/133/14 залишити без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді: О.А. Кролевець

О.В. Попікова