ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року Справа № 915/1921/14

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Прокурора Доманівського району Миколаївської області, вул. Пастера, 19, смт. Доманівка, Миколаївська область, 56401

в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, а/с № 34, вул. Чкалова, 20, м. Миколаїв, 54017

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_2

АДРЕСА_1, України, 55000

про стягнення коштів у розмірі 7 755, 69 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області: Ревенко Олексій Володимирович, довіреність № 1 від 05.01.2015 року;

від відповідача: представник не з'явився;

в судовому засіданні присутній старший прокурор відділу представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Миколаївської області Брезіцький Вадим Станіславович, Наказ прокуратури Миколаївської області №64у від 14.01.2015 року.

До господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява Прокурора Доманівського району Миколаївської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 7 755, 69 грн., у тому числі: 7 191, 23 грн. - заборгованості з орендної плати, 215, 74 грн. - штрафу та 348, 72 грн. - пені.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 24.11.2014 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, призначено розгляд справи в судовому засіданні 09.12.2014 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 09.12.2014 року розгляд справи відкладено на 20.01.2015 року.

В судовому засіданні 20.01.2015 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Прокурор та представник позивача в судовому засіданні 20.01.2015 року позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, та просили суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили наступне.

12.12.2011 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір оренди № РОФ-1032 нерухомого майна, яке знаходиться на балансі ВАТ «Племзавод Шляховий».

Згідно умов договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - ставок (інв. № 67) площею 19,3 га, розташований за адресою: с. Маринівка Доманівського району Миколаївської області, вартість якого становить 101 557 грн., станом на 30.09.2011 року для організації відпочинку з виловом риби, вирощування риби.

Згідно з п. 3.1 договору, орендна плата становить без ПДВ за базовий місяць оренди (вересень 2011 року) 1 269, 46 грн. Орендна плата за перший місяць оренди (грудень) визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (вересень) на індекси інфляції від базового до першого місяця оренди (включно).

Згідно з п. 5.3 договору орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату згідно з умовами, передбаченими розділом 3 договору.

Однак, ФОП ОСОБА_3 не сплачено орендну плату за травень-вересень 2014 року, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 7 191, 23 грн.

У зв'язку із непогашенням орендарем суми боргу по орендній платі, орендодавцем нараховано штраф у розмірі 215, 74 грн. та пеню в сумі 348, 72 грн.

Із посиланням на вищевикладене та приписи ст. 121 Конституції України, ст. 526, 530, 610, 611 ЦК України, ст. 286 ГК України, ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та на умови Договору представники прокуратури та позивача просили суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач не скористався наданим йому ст. 22 ГПК України правом та в судові засідання 09.12.2014 року та 20.01.2015 року не з'явився, повноважного представника не направив.

При цьому, судом враховано, що ухвали суду надсилались на правильні адреси відповідача, які зазначені в позовній заяві (арк. справи 2) та у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (арк. справи 26-27).

При цьому, судом враховано наступне.

Явка відповідача не визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року з останніми змінами від 10.07.2014 року № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвала господарського суду Миколаївської області про порушення провадження у справі від 24.11.2014 року, направлена на адресу відповідача АДРЕСА_2, повернута до суду поштовою установою із відміткою «адресат за вказаною адресою не проживає» (арк. справи 33-35). Ухвала господарського суду Миколаївської області від 09.12.2014 року, направлена на адресу відповідача АДРЕСА_2, повернута до суду поштовою установою із відміткою «адресат не проживає» (арк. справи 42-43). Ухвала господарського суду Миколаївської області від 09.12.2014 року, направлена на адресу відповідача АДРЕСА_1, Україна, 56522, повернута до суду поштовою установою із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (арк. справи 44-45).

За таких обставин, судом здійснено усі заходи щодо повідомлення належним чином відповідача про дату, час та місце судових засідань.

При цьому, судом також враховано, що відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 з останніми змінами від 10.07.14 року у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

12.12.2011 року між Регіональним відділенням Фонду держмайна України по Миколаївській області (далі - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - орендар) було укладено Договір оренди нерухомого майна, розташованого за адресою; с. Маринівка, Доманівський район, Миколаївська область, що знаходиться на балансі ВАТ «Племзавод Шляховий» № РОФ-1032 (далі - договір) (арк. справи 10-12).

Відповідно до умов вказаного договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - ставок (інв. № 67) площею 19,3 га, розташований за адресою: с. Маринівка Доманівського району Миколаївської області, що знаходиться на балансі ВАТ «Племзавод Шляховий», вартість якого визначена згідно із звітом про оцінку на 30.09.2011 року і становить 101 557 грн. (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 10.1 Договору цей договір укладено строком на 10 років, що діє з 12.12.2011 року до 11.12.2021 року включно.

Даний договір підписано сторонами.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі Договору виникли зобов'язальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічного змісту норма закріплена в ст. 283 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 ГК України об'єктом оренди може бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1-2, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 3.1 Договору орендна плата визначена на підставі «Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786 в редакції змін та доповнень, затверджених постановою КМУ від 14.09.2011 року № 961 і становить без ПДВ з базовий місяць оренди (вересень 2011 року) 1 269, 46 грн. Орендна плата за перший місяць оренди (грудень) визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (вересень) на індекси інфляції від базового до першого місяця оренди (включно).

Відповідно до п. 3.3 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п. 3.6 Договору орендна плата перераховується щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним до державного бюджету на відповідний розрахунковий рахунок УДК в Миколаївській області - у розмірі 100% орендної плати.

Відповідно до п. 5.3 Договору орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату згідно з умовами, передбаченими розділом 3 цього договору.

Відповідно до п. 5.9 Договору орендар зобов'язується щомісяця до 15 числа надавати орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати за попередній місяць (копію платіжного доручення з відміткою обслуговувального банку про перерахування орендної плати до Державного бюджету України).

Відповідно до п. 8.1 Договору орендодавець має право контролювати наявність, стан, напрями та ефективність використання майна, переданого в оренду та повноту і своєчасність внесення до Державного бюджету платежів, які встановлені цим договором.

Відповідно до п. 10.2 Договору умови цього Договору зберігають силу протягом всього терміну його дії, в тому числі у випадках, коли після його укладення, законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов'язань орендаря щодо орендної плати - до виконання зобов'язань.

Крім того, сторонами було підписано Розрахунок плати за базовий місяць оренди державного нерухомого майна (арк. справи 13).

Судом встановлено наступне.

На виконання умов договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - ставок (інв. № 67) площею 19,3 га, розташований за адресою: с. Маринівка Доманівського району Миколаївської області, що знаходиться на балансі ВАТ «Племзавод Шляховий», вартість якого визначена згідно із звітом про оцінку на 30.09.2011 року і становить 101 557 грн., про що між сторонами було підписано Акт приймання-передачі (арк. справи 14).

Відповідачем ФОП ОСОБА_3 не проведено оплату за оренду майном в період з травня 2014 року по вересень 2014 року включно. Заборгованість відповідача перед позивачем за період з травня 2014 року по вересень 2014 року становить 7 191, 23 грн., що підтверджується детальним розрахунком суми заборгованості з орендної плати, який міститься у матеріалах справи (арк. справи 15).

Позивачем направлялась на адресу відповідача претензія про сплату заборгованості у сумі 4 265, 72 грн., копія якої наявна у матеріалах справи (арк. справи 17). Докази направлення вказаної претензії наявні у матеріалах справи (арк. справи 18). Однак, претензія повернута поштовою установою із відміткою "адресат не проживає".

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказано вище, умовами п. 3.6 Договору сторони погодили, що орендна плата перераховується щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним до державного бюджету на відповідний розрахунковий рахунок УДК в Миколаївській області - у розмірі 100% орендної плати.

Станом на день розгляду справи суду не подано доказів сплати вказаної заборгованості, строк оплати якої настав, як і не спростовано факту наявності вказаної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про підставність та обґрунтованість вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості з орендної плати за період з травня по вересень 2014 року за договором оренди державного нерухомого майна № РОФ-1032 від 12.12.2011 року у сумі 7 191, 23 грн., яка підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 348, 72 грн. - пені та 215, 74 грн. - штрафу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі № 5002-2/5109-2010 від 07.11.11 року).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.7 Договору орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до Державного бюджету з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Позивачем здійснено нарахування пені із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, а саме за період з 15.06.2014 року по 27.10.2014 року (період судом зазначено сукупний) по кожному окремому зобов'язанню. Розгорнутий розрахунок пені наявний в матеріалах справи (арк. справи 16).

Судом перевірено та встановлено, що розрахунок пені в сумі 348, 72 грн. здійснено позивачем арифметично правильно та з урахуванням умов договору та положень норм чинного законодавства. Отже, вимога про стягнення пені в сумі 348, 72 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу, то судом враховано, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (постанова Верховного Суду України від 27.04.12 року про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 13.12.11 року у справі № 06/5026/1052/2011).

Відповідальність за порушення строків виконання зобов'язання у формі пені та штрафу прямо передбачена ст. 231 ГК України.

Відповідно до п. 3.8 Договору у разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менш ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Позивачем заявлено до стягнення штраф в розмірі 215, 74 грн. (3 % від суми боргу), оскільки відповідачем порушено виконання зобов'язання, зокрема, строк заборгованості становить загалом не менш, ніж три місяці. Розгорнутий розрахунок штрафу наявний в матеріалах справи (арк. справи 15).

Судом перевірено та встановлено, що розрахунок штрафу в сумі 215, 74 грн. здійснено позивачем арифметично правильно та з урахуванням умов договору та положень норм чинного законодавства. Отже, вимога про стягнення штрафу в сумі 215, 74 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат у даній справі, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 4.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з наступними змінами приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору, та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 49 ГПК України, судовий збір в сумі 1 827 грн. підлягає стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

задовольнити позов Прокурора Доманівського району Миколаївської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 7 755, 69 грн., у тому числі: 7 191, 23 грн. - заборгованості з орендної плати, 215, 74 грн. - штрафу та 348, 72 грн. - пені.

Стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_2; АДРЕСА_1, України, 55000 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, а/с № 34, вул. Чкалова, 20, м. Миколаїв, 54017 (ГУДКСУ у Миколаївській області, МФО 826013, р/р 0002, отримувач УК у м. Миколаєві 22080300, ):

- 7 191, 23 грн. (сім тисяч сто дев'яносто одна грн. 23 коп.) - заборгованості з орендної плати за період з травня по вересень 2014 року за договором оренди нерухомого майна від 12.12.2011 року № РОФ-1032;

- 348, 72 грн. (триста сорок вісім грн. 72 коп.) - пені за договором оренди нерухомого майна від 12.12.2011 року № РОФ-1032;

- 215, 74 грн. (двісті п'ятнадцять грн. 74 коп.) - штрафу у розмірі 3% від суми заборгованості за договором оренди нерухомого майна від 12.12.2011 року № РОФ-1032.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_2; АДРЕСА_1, України, 55000 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України (ГУ ДКСУ у Миколаївській області, МФО банку 826013, р/р 3002, , одержувач УК у м. Миколаїв /м. Миколаїв / 22030001, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу судовий збір за позовом (П.І.Б. чи назва установи, організації позивача), Господарський суд Миколаївської області, ):

- 1 827, 00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) - судового збору.

Наказ видати державній податковій інспекції після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 26.01.2015 року

Суддя Е.М. Олейняш