КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2015 р. Справа№ 910/19489/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Кукуєту Л.І. - представник за довіреністю б/н від 12.08.2014;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: Шевченко О.О. - представник за довіреністю № ДЦ-04-8183/0/6-14 від 02.12.2014;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Строй-Систем"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2014

у справі № 910/19489/14 (суддя - Смирнова Ю.М.)

за позовом Приватного підприємства "Строй-Систем"

до 1. Державної казначейської служби України

2. Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України

про стягнення 21 626 679,17 грн.,

У судовому засіданні 15.01.2015 оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Строй-Систем" (далі - ПП "Строй-Систем", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач 1) та Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної (далі - відповідач 2) про зобов'язання відповідача 1 (як розпорядника бюджетних коштів) перерахувати на рахунок відповідача 2 грошові кошти у розмірі 21 626 679,17 грн. та стягнення з відповідача 2 на користь позивача зазначеної суми у вигляді збитків.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем 2 зобов'язання з оплати позивачу вартості виконаних підрядних робіт за договором підряду з будівництва адміністративної будівлі державного центру зайнятості № 155 від 22.10.2010, що в свою чергу, призвело до неможливості виконання позивачем своїх зобов'язань з оплати вартості виконаних робіт за договором субпідряду. У зв'язку з чим, позивач вказує, що ним понесені збитки у розмірі 21626679,17 грн., які складаються з: заборгованості стягнутої з позивача рішеннями Господарського суду Одеської області від 29.10.2013 у справі № 916/1136/13; та від 20.02.2014 у справі № 916/133/14; а також суми, відшкодованої у добровільному порядку позивачем на підставі претензії Приватного підприємства "Інно-Трейдінг" (субпідрядник) від 27.11.2013 №27/11-02. Вказану суму збитків позивач просить зобов'язати відповідача 1, як розпорядника бюджетних коштів, перерахувати на рахунок відповідача 2 та стягнути з відповідача 2 на користь позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2014 в позові відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняте нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, в неповному обсязі з'ясував обставини справи, зокрема, не встановив наявність збитків у позивача та не дослідив, що вищезазначені збитки завдані неправомірною поведінкою відповідача 2 та невиконанням ним умов договору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2014, апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 15.01.2015.

Представник позивача у судовому засіданні 15.01.2015 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Зазначив, що ціну позову у даній справі позивачем було сформовано виходячи з сум, які були стягнуті з нього на користь ПП "Інно-Трейдінг" згідно 2 рішень Господарського суду Одеської області, а також добровільно перерахованих коштів згідно претензії ПП "Інно-Трейдінг". Також підтвердив, що фактично ним (на день розгляду справи) було сплачено на користь ПП "Інно-Трейдінг" ще не всю суму, яка є предметом даного спору, а тільки 15 993 267,07 грн.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні 15.01.2015 заперечував проти доводів апеляційної скарги, зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Окремо зауважив, що між ним та позивачем був спір по справі № 5011-16/11082-2012 у Господарському суді міста Києва. Рішенням по вказаній справі позовні вимоги були задоволені повністю та стягнуто з відповідача 2 на користь позивача 15 071 485,11 грн. основного боргу, 335 701,85 грн. річних та 64380,00 грн. судового збору, які в подальшому були повністю сплачені відповідачем 2. Враховуючи викладене, відповідач 2 вважає, що відповідальність за порушення договірних зобов'язань він вже поніс, а наявність збитків (які є предметом спору у даній справі), а також їх причинно-наслідковий зв'язок з неправомірними діями відповідача 2 жодним чином не доведені позивачем.

Представник відповідача 1 у судове засідання 15.01.2015 не з'явився про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, про що, зокрема, свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення № 508 про вручення 05.12.2014 відповідачу 1 копії вищезазначеної ухвали від 01.12.2014.

Присутні у судовому засіданні представники сторін не заперечували проти розгляду справи за відсутності представника відповідача 1.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника відповідача 2, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, оглянувши оригінали документів, пов'язаних з предметом спору, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.12.2010 між Державним центром зайнятості (замовник) та ПП "Строй-Систем" (генпідрядник) було підписано договір підряду з будівництва адміністративної будівлі Державного центру зайнятості № 155 (далі - договір підряду, договір № 155).

За умовами договору підряду генпідрядник зобов'язується своїми силами і засобами на замовлення замовника виконати роботи з будівництва адміністративного будинку Державної служби зайнятості за адресою: м. Київ, вул. Астраханська, 9-17, і здати замовнику у встановлений строк, визначений договором, об'єкт відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується забезпечити генпідрядника затвердженою у встановленому порядку проектно-кошторисною документацією, передати по відповідному акту будівельний майданчик, прийняти закінчений будівництвом об'єкт і повністю сплатити вартість виконаних робіт.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що замовником неодноразово порушувалися умови договору підряду, зокрема, в частині повної та своєчасної оплати послуг генпідрядника, внаслідок чого генпідрядник звертався до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення основної заборгованості та 3% річних.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2012 у справі № 5011-16/11082-2012 стягнуто з Державного центру зайнятості України на користь Приватного підприємства "Строй-Систем" заборгованість за договором підряду № 155 від 22.12.2010 у розмірі 15071485,11 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 335701,85 грн. та 64380,00 грн. судового збору.

Позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі вказував на факт остаточної оплати відповідачем 2 вищезазначеної заборгованості лише у липні 2013. Одночасно позивач пов'язує наявність заборгованості відповідача 2 за договором № 155 з неможливістю генпідрядника своєчасно розрахуватися перед іншими контрагентами (субпідрядниками), у зв'язку з чим, з генпідрядника - ПП "Строй-Систем" було стягнуто заборгованість та штрафні санкції за іншим договором підряду в судовому порядку, а частину заборгованості позивач погасив у добровільному порядку на підставі претензії ПП "Інно-Трейдінг".

Позивач вказує, що при своєчасному розрахунку відповідача 2 за умовами договору № 155, ПП "Строй-Систем" не прострочив би виконання грошових зобов'язань за договором, який був укладений з субпідрядником, а відтак не зазнав би збитків.

Згідно з п. 6.7 договору підряду генпідрядник має право залучати до виконання робіт інших осіб (субпідрядників) без письмового погодження замовника.

Матеріалами справи підтверджується, що 10.11.2011 між ПП "Строй-Систем" (генпідрядник за умовами договору) та ПП "Інно-Трейдінг" (підрядник за умовами договору) було підписано договір підряду № ДЦЗ-А/2 (далі - договір підряду № ДЦЗ-А/2) за умовами якого генпідрядник доручає та сплачує вартість робіт, а підрядник зобов'язується виконати роботи з будівництва адміністративного будинку Державної служби зайнятості за адресою: м. Київ, вул. Астраханська, 9-17. Підрядник виконує роботи за цінами, що зазначені у розрахунку договірної ціни, яка додається до договору № ДЦЗ-А/2 і є його невід'ємною частиною, а генпідрядник зобов'язується прийняти роботи та оплатити їх.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням позивачем договірних зобов'язань за договором № ДЦЗ-А/2, ПП "Інно-Трейдінг" зверталося до суду з позовами до ПП "Строй-Систем" про стягнення збитків, штрафу, пені та 3% річних.

Так, в матеріалах справи наявна копія рішення Господарського суду Одеської області від 29.10.2013 у справі № 916/1136/13 (а.с. 46-53), яким було стягнуто з ПП "Строй - Систем" на користь ПП "Інно - Трейдінг" штраф у розмірі 2 260 722,76 грн., пеню у розмірі 1 146 627,06 грн., 3 % у розмірі 266 376,99 грн. та судовий збір у розмірі 68 820,00 грн.

В матеріалах справи також наявні платіжні доручення № 6 та № 7 від 25.12.2013 (а.с. 65), якими підтверджується той факт, що позивач погасив заборгованість за рішенням по справі № 916/1136/13, сплативши 3 740 546,81 грн. При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги та апеляційну скаргу у даній справі, позивач зазначав, що суму, яка була стягнута за рішенням № 916/1136/13 (без врахування судового збору) він вважає власними збитками, яких він зазнав внаслідок невиконання відповідачем 2 зобов'язань за договором № 155 та несвоєчасної сплати останнім грошових коштів за виконанні роботи.

Також у матеріалах справи наявна копія рішення Господарського суду Одеської області від 20.02.2014 у справі № 916/133/13 (а.с. 54-56), яким було стягнуто з ПП "Строй - Систем" на користь ПП "Інно - Трейдінг" збитки у сумі 5 558 332,10 грн.

Доказів сплати позивачем зазначеної заборгованості на користь ПП "Інно-Трейдінг" та повного або часткового виконання зазначеного рішення матеріали справи не містять, однак позивачем також була включена зазначена сума у розмірі 5 558 332,10 грн. до загальної ціни позову у даній справі. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що заборгованість перед ПП "Інно - Трейдінг" за рішенням у справі № 916/133/13 він також вважає власними збитками, які завдані неправомірними діями відповідача 2, а також зауважив, що на користь ПП "Інно-Трейдінг" зазначені кошти на даний момент перераховані не були, однак планується, що вищезазначена сума буде перерахована після стягнення збитків з відповідача 2.

В матеріалах справи також наявна копія претензії ПП "Інно-Трейдінг" №27/11-02 від 27.11.2013 (а.с. 64), адресована позивачу, якою від останнього вимагається оплатити 12330568,43 грн. збитків на користь ПП "Інно-Трейдінг".

Зі змісту вказаної претензії вбачається, що підставою для таких вимог стали відповідні рішення Господарського суду Одеської області, а саме від 12.11.2013 по справі № 916/2701/13 (а.с. 57-60) та від 28.10.2013 по справі № 916/2682/13 (а.с. 61-63). ПП "Інно-Трейдінг" у наведених двох справах виступало відповідачем, та з нього на користь ТОВ "РЕСТАВРАТОР-1946" було стягнуто заборгованість загальною сумою 12252720,26 грн. (без врахування судового збору). При цьому ПП "Строй-Систем" не було стороною у зазначених справах, однак беззаперечно визнало суму у розмірі 12252720,26 грн., як збитки ПП "Інно-Трейдінг", що виникли внаслідок неналежного виконання позивачем умов договору № ДЦЗ-А/2.

З матеріалів справи вбачається, що 25.12.2013 позивач добровільно перерахував на рахунок ПП "Інно-Трейдінг" суму в розмірі 12252720,26 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № № 8-12 з цільовим призначенням: «перерахування грошових коштів згідно претензії від 27.11.2013 № 27.11.2013» (а.с. 66-68).

Стягнення грошових коштів за всіма вищезазначеними рішеннями Господарського суду Одеської області (окрім сум судового збору), як на користь ПП "Інно-Трейдінг" з ПП "Строй - Систем", так і на користь ТОВ "РЕСТАВРАТОР-1946" з ПП "Інно-Трейдінг" були враховані позивачем при формуванні ціни позову у даній справі, внаслідок чого, сума позову склала 21 626 679,17 грн., які позивач вважає збитками, завданими йому неналежним виконанням відповідачем 2 своїх договірних зобов'язань за договором № 155. При цьому позивач не заперечує, що фактично з вищенаведеної суми ним було сплачено на користь ПП "Інно-Трейдінг" тільки 15 993 267,07 грн. (3 740 546,81 грн. - на виконання рішення у справі № 916/1136/13 та 12 252 720,26 грн. - згідно претензії від 27.11.2013 № 27.11.2013).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що кошти, стягнуті з позивача за порушення виконання зобов'язань за договором підряду № ДЦЗ-А/2 рішеннями Господарського суду Одеської області від 29.10.2013 у справі № 916/1136/13 та від 20.02.2014 у справі № 916/133/14, а також кошти, що добровільно були сплачені позивачем на підставі претензії ПП "Інно-Трейдінг" від 27.11.2013 №27/11-02, не можна вважати збитками, понесеними внаслідок протиправної поведінки відповідача 2, оскільки вказані витрати були понесені у зв'язку зі здійсненням власної господарської діяльності позивача.

В цій частині суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Згідно зі ст. 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку.

Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні положення погоджені сторонами у п. 6.8 договору підряду № 155, згідно з яким генпідрядник несе відповідальність перед субпідрядниками за невиконання або неналежне виконання замовником своїх зобов'язань за договором.

Умовами договору № ДЦЗ-А/2 передбачено, що предметом даного договору є виконання робіт з будівництва адміністративного будинку Державної служби зайнятості за адресою: м. Київ, вул. Астраханська, 9-17 (тобто аналогічний предмет з договором № 155). Разом з цим, усі інші умови договору № ДЦЗ-А/2 передбачають самостійну дієздатність та правоздатність ПП "Строй-Систем" в рамках даної угоди, яка не залежить від дії будь-яких третіх осіб (зокрема, відповідача 2), а також не ставиться в залежність від своєчасного та належного виконання зобов'язань за іншими правочинами (зокрема, договору № 155).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що умовами договору № 155 передбачена альтернативність дій замовника та генпідрядника у випадку виникнення проблемних питань в частині оплати робіт, яка направлена на уникнення збитків як з однієї, так і з іншої сторони.

Так, п. 5.3. договору № 155 передбачено, що замовник забезпечує фінансування будівництва у відповідності з календарним графіком виконання робіт, планом фінансування робіт та при умові надходження коштів на рахунок замовника.

Бюджетні зобов'язання за договором виникають у разі наявності та в межах коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, передбачених на цю мету (п. 2.3. договору № 155).

Пунктом 12.10. договору № 155 встановлено, що при ненадходженні або несвоєчасному надходженні коштів на рахунок замовника, штрафні санкції до замовника не застосовуються.

Враховуючи зазначені умови договору та залежність оплати робіт замовником від сторонніх факторів, таких як: належне фінансування та своєчасне надходження коштів на рахунок відповідача 2, генпідрядник мав можливість передбачити імовірність несвоєчасного виконання замовником договірних зобов'язань в частині оплати робіт у певних випадках та врахувати дані обставини при укладенні договорів з субпідрядниками або визначити в таких угодах безпосередню залежність оплати робіт субпідрядників від своєчасного розрахунку сторін за договором № 155, а також виходячи з законодавчо встановленого ч. 1 ст. 837 ЦК України покладення ризику виконання робіт саме на позивача у справі.

Крім того, пунктом 5.10. договору № 155 генпідряднику було надано право, зокрема, при відсутності фінансування робіт по договору зупинити виконання робіт до поновлення фінансування замовником.

В свою чергу, реалізація зазначеного права генпідрядника та зупинення робіт у разі відсутності фінансування від замовника, в першу чергу направлена на уникнення збитків або будь-яких інших додаткових витрат. Однак доказів реалізації зазначеного права та зупинення робіт на час відсутності оплати робіт позивачем надано не було.

Умовами договору № 155 також не передбачено, що відповідач 2 має зобов'язання або несе відповідальність за своєчасний розрахунок позивача із субпідрядниками. Навпаки, у п. 6.8. договору № 155 зазначено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання замовником своїх зобов'язань перед субпідрядниками несе генпідрядник.

Крім того, відповідно до п. 12.8 договору № 155 за збитки, завдані третій особі, відповідає сторона, з вини якої вони мають місце.

Разом з цим, як було вищезазначено, зі змісту договору ДЦЗ-А/2 не вбачається жодного фінансово-розрахункового зв'язку з договором № 155, навпаки, саме позивач є єдиною особою, яка зобов'язана своєчасно та в повному обсязі сплачувати кошти за виконані роботи за договором № ДЦЗ-А/2 (п.п. 4.1., 8.1.1.) та виконання такого обов'язку позивачем не ставиться в залежність і не пов'язане з надходженням коштів за виконані роботи за договором № 155. Окрім того, умовами договору № ДЦЗ-А/2 взагалі не визначено особу, яка є замовником будівництва, а ПП "Інно-Трейдінг" зазначено як підрядник за договором підряду, а не як субпідрядник при виконанні робіт з будівництва адміністративного будинку Державної служби зайнятості за адресою: м. Київ, вул. Астраханська, 9-17.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що умовами договору № ДЦЗ-А/2 також передбачена альтернативність дій сторін, яка направлена на уникнення відповідних збитків в певних випадках.

Так, п. 5.2. договору № ДЦЗ-А/2 визначає випадки, у яких строки виконання робіт можуть бути змінені з внесенням відповідних змін у договір, а п. 5.4. надає право генпідряднику приймати рішення про уповільнення темпів виконання робіт (будівництва об'єкта), їх зупинення, в тому числі зміни графіка робіт, договірної ціни, тощо.

З наведеного вбачається, що реалізація позивачем свого права за договором № ДЦЗ-А/2 та прийняття обґрунтованого рішення про уповільнення, зупинення, зміни обсягу або договірної ціни робіт (що в окремій частині також передбачено умовами договору № 155) надало би можливість правомірно уникнути додаткових витрат, які виразилися в стягненні з позивача штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов договору № ДЦЗ-А/2.

В цій частині також правомірним є висновок місцевого господарського суду, що позивач, відшкодувавши у добровільному порядку на підставі претензії ПП "Інно-Трейдінг" № 27/11-02 від 27.11.2013 грошову суму у розмірі 12251720,26 грн., фактично визнав свою вину за збитки та добровільно їх відшкодував.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач зазначав, що суд першої інстанції неправомірно не врахував положення ст. 886 ЦК України, якими встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання замовником обов'язків за договором будівельного підряду він сплачує підрядникові неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки у повному обсязі, якщо не доведе, що порушення договору сталося не з його вини.

Суд першої інстанції також обґрунтовано зауважив про те, що за порушення виконання свого зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати вартості виконаних за договором № 155 відповідач 2 поніс відповідальність перед позивачем, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2012 у справі № 5011-16/11082-2012 з Державного центру зайнятості України на користь ПП "Строй-Систем" окрім заборгованості за договором № 155 у розмірі 15071485,11 грн стягнуто також 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 335701,85 грн.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає про необґрунтованість доводів позивача в частині того, що наведеними положеннями ст. 886 ЦК України встановлений беззаперечний обов'язок відповідача 2 відшкодувати позивачу суму, яку він вважає власними збитками, спричиненими неправомірними діями контрагенту.

Так, статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди втілено у статті 1166 ЦК України, у відповідності до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, з огляду на положення статей 22, 1166 ЦК України, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Суд апеляційної інстанції приймає, як обґрунтовані, доводи позивача (з посиланням на положення ст. 614 ЦК України) про те, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому обов'язок доведення відсутності вини покладається саме на вказану особу.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач 2 повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

В цій частині, необхідною умовою для стягнення збитків, є доведення того факту, що порушення позивачем умов договору № ДЦЗ-А/2 в частині своєчасної оплати наданих послуг, напряму залежить від невиконання відповідачем 2 зобов'язань за договором № 155, що, в свою чергу жодним чином доведено не було, враховуючи обставини, які були встановлені у даній постанові.

Збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 11.02.2014 у справі № 910/16876/13). При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що фактична (реальна) сплата позивачем грошових коштів за порушення відповідних зобов'язань на користь ПП "Інно-Трейдінг" склала 15 993 267,07 грн., тоді як позов у даній справі був заявлений на суму 21 626 679,17 грн., що, крім іншого, суперечить приписам законодавства в частині можливості заявити до стягнення лише реальну суму збитків.

У відповідності до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до відповідача 2 про стягнення збитків у зв'язку з відсутністю складу цивільного правопорушення, зокрема, наявності протиправної поведінки відповідача 2 при реалізації позивачем власних прав та обов'язків за договором № ДЦЗ-А/2, а також причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, як необхідної підстави для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано та правомірно відмовив в позовних вимогах до відповідача 2.

Стосовно позовних вимог до відповідача 1 суд апеляційної інстанції (на підставі ст. 101 ГПК України) зазначає наступне.

Згідно з положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011 Державна казначейська служба України (Казначейство

України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого

спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через

Міністра фінансів України (далі - Міністр). Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

В свою чергу, положення Про Державну службу зайнятості України, затвердженим Указом Президента України 16 січня 2013 року № 19/2013 зазначає, що Державна служба зайнятості України (далі - Служба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. При цьому визначено Державну службу зайнятості України як окрему юридичною особу публічного права.

Частина 1, 3 ст. 22 Бюджетного кодексу України встановлює, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів.

Головні розпорядники коштів Державного бюджету України визначаються відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті та затверджуються законом про Державний бюджет України шляхом встановлення їм бюджетних призначень.

В свою чергу, частина 5 вказаної статті зазначає, що головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань.

В цій частині, суд апеляційної інстанції приймає, як обґрунтовані, доводи відповідача 1 про те, що Казначейство України не є стороною вищезазначених правовідносин. Крім того Казначейство України здійснює перерахування коштів лише на підставі платіжних доручень головних розпорядників і в межах бюджетних призначень. Разом з цим, чинним законодавством не передбачено покладення відповідальності на Державну казначейську службу України у випадку вчинення господарських правопорушень іншими суб'єктами публічного права, що свідчить про необґрунтованість вимог позивача до відповідача 1 та правомірну відмову в позові в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції по даній справі в розумінні ст. 104 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Строй-Систем" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2014 у справі № 910/19489/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2014 у справі № 910/19489/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/19489/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Повний текст складено 17.01.2015 р.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім