ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.01.2015 Справа № 920/46/15

за позовом: Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка, м. Суми

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Графіті», м. Суми

про стягнення 28 059 грн. 67 коп.

СУДДЯ ЛИХОВИД Б.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Фоменко О.М., довіреність № 1130 від 01.10.2014р.

від відповідача: не прибув

у судовому засіданні брала участь секретар судового засідання М.О. Ейсмонт

Суть спору: позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 28 059 грн. 67 коп. через завищення відповідачем вартості виконаних робіт по поточному ремонту стелі актового залу СумДПУ ім. А.С. Макаренка на виконання умов договору підряду № 020-ДПУ від 22.10.2012р., укладеного між сторонами, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827 грн. 00 коп.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримує позовні вимоги повністю.

Представник відповідача у дане судове засідання не з`явився, письмового відзиву на позовну заяву не подав, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом надсилання на адресу відповідача, вказаної у позовній заяві, ухвали господарського суду Сумської області від 08.01.2015р. про порушення провадження у справі, яка до суду не повернулась.

За змістом статті 64 ГПК, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Враховуючи, що ухвала суду про порушення провадження у справі була направлена відповідачу за адресою, зазначеною в матеріалах справи, суд вважає відповідача повідомленим належним чином та можливим розгляд справи за його відсутності за наявними в матеріалах справи доказами у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази, суд встановив:

Між Сумським державним педагогічним університетом ім. А.С. Макаренка (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Графіті» (відповідач) 22.10.2012р. було укладено договір підряду № 020-ДПУ, згідно розділів 1 та 2 якого відповідач за дорученням позивача прийняв на себе обов`язки по виконанню робіт по поточному ремонту стелі актового залу СумДПУ ім. А.С. Макаренка згідно узгодженого кошторису та договірної ціни за адресою: м. Суми, вул. Роменська, 87.

Відповідно до п. 5.1 даного договору сторонами було встановлено загальну вартість робіт, що була визначена на підставі договірної ціни та кошторису і склала 80 756 грн. 06 коп. У розділі 6 сторони визначили, що остаточний розрахунок проводиться після підписання актів приймання виконаних підрядних робіт протягом п`яти календарних днів, а оплата проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача.

Згідно п. 7 договору відповідач зобов`язався виконати роботи 22.10.2012р.

Як свідчать матеріали справи, договірна ціна на роботи по вищевказаному договору була повністю узгоджена сторонами.

Після виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо поточного ремонту стелі актового залу на виконання умов договору від 22.10.2012р., сторонами було укладено Акт форми КБ-2в приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2012 року, згідно якого виконані відповідачем роботи були прийняті позивачем повністю та оплачені в повному обсязі.

Таким чином, сторони у договорі підряду № 020-ДПУ від 22.10.2012р., у відповідності до ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України, погодили, зокрема, ціну договору та повністю, згідно вимог статей 837, 843, 846, 853, 854 Цивільного кодексу України, виконали свої договірні зобов`язання.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, Державною фінансовою інспекцією в Сумській області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.03.2012р. по 31.01.2014р. та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.03.2012р. по 01.03.2014р., про що складено Акт № 03-06/28 від 28.04.2014р.

В ході ревізії було виявлено завищення відповідачем вартості виконаних робіт на виконання умов договору підряду № 020-ДПУ від 22.10.2012р. на суму 28 059 грн. 67 коп., у зв`язку з чим Державна фінансова інспекція в Сумській області звернулась до позивача з вимогою № 18-03-14-14/3266 від 15.05.2014р., в якій зобов`язала позивача здійснити заходи щодо стягнення з відповідача зайво отриманих коштів за договором від 22.10.2012р. № 020-ДПУ в загальній сумі 28 059 грн. 67 коп. та забезпечити їх надходження на рахунок позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, на виконання вимоги Державної фінансової інспекції в Сумській області про усунення виявлених ревізією порушень законодавства з фінансових питань, на адресу відповідача 04.07.2014р. було направлено претензію за № 1179 з вимогою сплати завищеної вартості виконаних будівельних робіт на загальну суму 28 059 грн. 67 коп., однак вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення і станом на час розгляду справи кошти не сплачені, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з позовними вимогами.

Суд зазначає, що договір підряду № 1020-ДПУ від 22.10.2012р., укладений між сторонами, підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками сторін, відповідає вимогам, передбаченим ст. ст. 628, 639 Цивільного кодексу України щодо змісту та форми договору, не розірваний сторонами та не визнаний недійсним в судовому порядку.

У відповідності до ст. 638 Цивільного кодексу України та ст. 180 ГК України, сторонами було погоджено всі істотні умови договору, зокрема, ціну, і повністю, у відповідності до вимог статей 837, 843, 846, 853, 854 Цивільного кодексу України, виконані договірні зобов`язання. Як свідчать матеріали справи, зміни щодо ціни договору або інших його умов сторонами не укладались.

Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Таким чином, посилання позивача на п. 3.3.10.1 Правил визначення вартості будівництва (ДБН Д 1.1-1-2000) господарський суд вважає безпідставним, адже на правовідносини сторін поширюються загальні положення про договір, визначені Цивільним та Господарським кодексами України.

Також суд вважає безпідставними посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на ст. 1212 ЦК України, оскільки згідно вказаної статті Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Виходячи зі змісту вказаної норми, підставою для повернення майна (грошових коштів) є отримання їх саме без достатньої правової підстави. У даному ж випадку відповідач отримав вартість виконаних будівельних робіт за належне виконання умов укладеного між сторонами договору від 22.10.2012р., що було прямо передбачено умовами даного договору (погоджено сторонами).

На підставі вищевикладеного, враховуючи погодження сторонами всіх істотних умов договору № 020-ДПУ від 22.10.2012р., повне виконання сторонами своїх договірних зобов`язань по вказаному договору, суд дійшов висновку про відсутність у даному випадку правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 28 059 грн. 67 коп.

Статтею 32 ГПК України встановлено, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, так як рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд визнає позовні вимоги неправомірними, необґрунтованими та відмовляє в їх задоволенні.

У відповідності до ст. ст. 44, 49 ГПК України, Закону України «Про судовий збір», судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову - відмовити.

Повне рішення складене 26.01.2015р.

СУДДЯ Б.І. ЛИХОВИД