РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2015 р. Справа № 902/915/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демянчук Ю.Г.

судді Філіпова Т.Л. ,

судді Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Лелех І.Ю.

за участю представників сторін:

позивача - Васкевич Р.І. директор

відповідача - Ткачук О.С., довіреність №39 від 08.01.2015р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Виробничо-комерційного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Сова" ЛТД на рішення господарського суду Вінницької області від 22.10.14 р. у справі № 902/915/14

за позовом Виробничо-комерційного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Сова" ЛТД

до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці

предмет позову: вважати договір оренди нерухомого військового майна № 4/2010 від 29.10.2010 р. між сторонами спору укладеним на умовах, визначених цим договором, на строк з 30.12.2012 р. по 30.02.2015 р.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 року у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Юрчука М.І. в склад колегії по розгляду справи №902/915/14 господарського суду Вінницької області введено суддю Філіпову Т.Л.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Виробничо-комерційне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Сова" ЛТД (по тексту - ТОВ Фірма "Сова" ЛТД) звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці про визнання договору оренди №4/2010 від 29.10.2010р. продовженим.

30.09.2014р. позивач подав заяву про зміну предмету позову б/н від 30.09.2014р. в якій просить вважати Договір оренди №4/2010 від 29.10.2010р. нерухомого військового майна, розташованого у Вінницькому гарнізоні за адресою м. Вінниця, пл. Перемоги №1, військове містечко №25, буд. №1 укладеним на умовах, визначених Договором оренди №4/2010 від 29.10.2010р. між Виробничо-комерційним підприємством Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Сова" ЛТД та квартирно-експлуатаційним відділом м. Вінниці на строк з 30.12.2012р. по 30.02.2015р.".

Рішенням господарського суду Вінницької області від 22.10.2014 року у справі №902/915/14 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.11.2014 р.) у позові відмовлено.

Позивач з прийнятим рішенням суду першої інстанції не погодився і подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати як таке, що прийнято з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу від 20.01.2015 року представник відповідача просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 28.11.2014 року апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження у складі колегії: головуючий суддя Демянчук Ю.Г., суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г. та призначено до розгляду на 18.12.2014 року.

Ухвалою суду від 18.12.2014р., в порядку, встановленому ст.77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладався.

В судовому засіданні представники сторін висловилися на підтримку своїх вимог та заперечень.

В статті 99 ГПК України зазначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 29.10.2010р. між сторонами укладено договір № 4/2010 оренди нерухомого військового майна, розташованого у Вінницькому гарнізоні за адресою: м. Вінниця, площа Перемоги № 1, військове містечко № 25, буд. № 1. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці, як Орендодавець, передав Виробничо-комерційному підприємству Товаристу з обмеженою відповідальністю Фірма "Сова" ЛТД, як Орендарю, в строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлові підвальні приміщення площею 101,0 кв.м. в будівлі № 1 в/м № 25, що знаходиться на балансі КЕВ м. Вінниці, розташоване за адресою: м. Вінниця, площа Перемоги, № 1, для використання під розміщення кафе, що здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Додатковим договором № 1 від 31.12.2010року сторони внесли зміни до Договору оренди №4/2010 в частині терміну його дії, а саме продовжили термін дії останнього до 30 грудня 2012 року включно.

Відповідно до п.п. 5.10., 5.11, 5.15. Договору, Орендар зобов'язується: у разі припинення або розірвання Договору повернути Орендодавцеві орендоване Майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого Майна з вини Орендаря; здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого Майна в тому числі фактичні комунальні платежі. Протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору встановити прилади обліку тепло-, енерго-, водопостачання, заключити прямі договори з постачальними організаціями, або укласти з Балансоутримувачем орендованого Майна договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого Майна та надання комунальних послуг Орендарю; щомісячно компенсувати Орендодавцю кошти в розмірі частини податку на землю пропорційно площі землі, яку займає здане в оренду нерухому майно, а також прилегла до будівлі чи споруди земельна ділянка площею 0,001 га, на яку Орендарю відповідно до чинного законодавства надається право користування для досягнення мети оренди.

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 7 % від суми заборгованості (п. 3.8. Договору).

Зобов'язання Орендаря за сплатою орендної плати забезпечуються у вигляді завдатку в розмірі не меншому, ніж три орендні плати за перший (базовий) місяць оренди, який вноситься в рахунок плати за три останні місяці оренди. Орендар сплачує завдаток протягом місяця з моменту підписання Договору (п. 3.9. Договору).

У разі відсутності заяви Орендаря про припинення чи укладення Договору оренди на новий строк за місяць до закінчення строку оренди, дія Договору оренди припиняється після закінчення строку, на який його було укладено (п. 10.4. Договору).

Згідно з п. 10.7 однією з підстав припинення чинності Договору №4/2010 є закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 3.10 Договору передбачено, що у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує оренду плату до дня повернення Майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції до державного бюджету та балансоутримувачу.

Статтею 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон) встановлено обов'язок орендаря вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Статтею 29 Закону передбачено, що за невиконання зобов'язань за договором оренди, в тому числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Згідно зі статтею 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 291 ГК України передбачено, що договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Відповідно до статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Матеріалами справи підтверджено, що 10.07.2012р. відповідачем було надіслано на адресу директора ТОВ Фірма "Сова" ЛТД (пл. Перемоги, 1, м. Вінниця) лист (вих.№ 1947) з повідомленням про те, що термін дії договору оренди № 4/2010 від 29.10.2010р. закінчується 31.12.2012р. і продовжуватись не буде через порушення орендарем умов договору щодо вчасної сплати орендної плати та невнесення завдатку відповідно до п. 3.9 договору. Даний лист отримано позивачем - 16.07.2012р. (а.с. 61 у т.1).

17.09.2012р. відповідачем повторно надіслано на адресу директора ТОВ Фірма "Сова" ЛТД (пл. Перемоги, 1, м. Вінниця) лист (вих. № 2332 від 27.07.2012р.) з повідомленням про те, що термін дії договору оренди № 4/2010 від 29.10.2010р. закінчується 31.12.2012р. Даний лист повернуто органом поштового зв'язку на адресу відповідача з відміткою про те, що причиною досилання є "за місцем обслуговування" (а.с. 62 у т.1).

29.11.2012р. позивачем надіслано на адресу відповідача лист б/н від 23.11.2012р. з проханням продовжити термін дії договору № 4/2010 від 29.10.2010р. на той самий період, що його було укладено, а саме з 30.12.2012р. по 30.02.2015р. на тих самих умовах. Даний лист отримано відповідачем 30.11.2012р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та лист Вінницької дирекції УДППЗ "Укрпошта", де зазначено про вручення листа охоронцю (а.с. 110-113 у т.1).

Одночасно представник відповідача, посилаючись на книгу обліку вхідних документів КЕВ м. Вінниця за період з 05.11.2012р. по 25.01.2013р., стверджує, що лист ТОВ Фірма "Сова" ЛТД б/н від 23.11.2012р., відповідач не отримував (а.с. 39-60 у т.1).

07.12.2012р. відповідачем надіслано на адресу директора ТОВ Фірма "Сова" ЛТД (вул. Стахурського, 6, кв. 98, м. Вінниця) лист вих. № 4065 від 05.12.2012р. з повідомленням про дату закінчення терміну дії договору та вимогою у встановлений договором термін звільнити орендовані приміщення та повернути орендоване майно балансоутримувачу. Вказаний лист повернуто органом поштового зв'язку на адресу відповідача з відміткою про те, що причиною досилання є "за місцем обслуговування" (а.с. 65 у т.1).

Листом від 11.01.2013р. №100 підтверджується наявність вимоги відповідача про повернення орендованого майна у зв'язку із закінчення строку дії Договору № 4/2010, який повернуто органом поштового зв'язку на адресу відповідача з відміткою про те, що причиною повернення - "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 68, 220-224).

Судовою колегією з'ясовано, що 01.01.2013р. КЕВ м. Вінниця послуги оренди позивачу не надавав, а вживав заходів, передбачених чинним законодавством, спрямованих на повернення майна, яке утримується позивачем. Починаючи з 01.01.2013р. і до цього часу КЕВ м. Вінниці виставляє ТОВ Фірма "Сова" ЛТД рахунки на сплату неустойки за фактичне використання майна після закінчення терміну дії Договору, у відповідності до п. 10.12 Договору оренди №4/2010 та ст.785 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами велася переписка щодо вищевказаного договору оренди. При цьому, колегією суддів встановлено, що на момент розгляду справи договір оренди №4/2010, який є предметом судового розгляду втратив свою дію 30.12.2012р.

Відповідно до рішення господарського суду Вінницької області від 24.09.2013 р., залишеного без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.12.2013 р. у справі №902/262/13-г за позовом Заступника Вінницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Вінниці до Виробничо-комерційного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Сова" ЛТД про усунення перешкод у користуванні майном встановлено, що договір оренди № 4/2010 від 29.10.2010 року за яким відповідачу було надано в оренду нерухоме майно, яке перебуває на балансі КЕВ м. Вінниці під розміщення приміщення для продажу товарів втратив свою дію 30.12.2012 р. у зв'язку із закінченням терміну його дії.

Факти, встановлені господарським судом Вінницької області у справі № 902/262/13-г, не потребують доказування згідно зі ст.35 ГПК України. Крім того, відповідно до преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує встановлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки в силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, колегія суддів вважає безсумнівними встановлені рішенням господарського суду у справі № 902/262/13-г факти, при цьому ці факти не можуть ставитися судом під сумнів та є такими, які не потребують додаткового доведення зазначених обставин та фактів.

Судом першої інстанціїї при вирішенні даного спору вірно зазначено, що Орендодавець не дав згоди на укладення договору оренди на новий строк, про що повідомляв Орендаря неодноразово, починаючи з листа (вих. 1947), який отриманий орендарем 16.07.2012 р. (а.с.61); Орендар втратив своє переважне право на укладення договору на новий строк систематичним порушенням умов договору; договір оренди за вказаних обставин не може вважатись продовженим/поновленим на новий строк.

Відповідно до п. 10.7 Договору, чинність цього Договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, що відповідає положенням ч. 2 ст. 26 Закону "Про оренду державного і комунального майна".

Отже, після закінчення строку дії договору оренди №4/2010 договір не був укладений на новий строк. Докази укладання іншого договору (на інших умовах) також відсутні, суду у даній справі не надані.

Матеріалами даної справи підтверджено, що позивач після закінчення строку дії договору продовжує користуватися орендованим майном.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи (а.с. 123-215 у т.1) колегія суддів приходить до висновку, що відповідач виставляв позивачу рахунки не на сплату орендної плати, а на сплату неустойки, нарахованої у зв'язку з невчасним поверненням об'єкта оренди.

Частиною першою статті 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за весь час прострочення.

Враховуючи норми чинного законодавства України, апеляційний суд констатує той факт, що оплата позивача за користування орендованим майном, не може вважатися доказом укладення на новий строк між сторонами договору оренди №4/2010, а тому не береться судом до уваги.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд врахувавши приписи 3, 6, 203, 626, 627, 777 ЦК України, ст. 285 ГК України, ст.ст. 2, 17 "Про оренду державного та комунального майна", п.п. 4.1, 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Що стосується посилань заявника апеляційної скарги, щодо неотримання кореспонденції, колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки ризики неотримання особою кореспонденції, надісланої у встановленому порядку на її юридичну адресу, покладаються саме на цю особу, оскільки така кореспонденція вважається отриманою адресатом. Наведене узгоджується із п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 та п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18. При цьому, колегія суддів враховує, що кореспонденція, яка надсилалася КЕВ м.Вінниця на адресу позивача та була повернута органом поштового зв'язку на адресу відповідача зазначена скаржником також в апеляційній скарзі (м. Вінниця, вул. Стахурського, 6, кв. 98).

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Вінницької області від 22.10.2014 р. у справі № 902/915/14 прийняте на підставі матеріалів справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду не спростовують, а відтак, не є такими, що можуть бути підставою згідно зі ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги згідно зі ст.49 ГПК України покладається на позивача/апелянта у зв'язку із відмовою у її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Вінницької області від 22.10.2014 року у справі №902/915/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Виробничо-комерційного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Сова" ЛТД без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №902/915/14 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Крейбух О.Г.