КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2015 р. Справа№ 910/16874/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Самсіна Р.І.

Шаптали Є.Ю.

секретар судового засідання Котовський С.О.

за участю представників:

від позивача: Маслакова І.Ю. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача-1: Кальонов Д.Г. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача-2: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техком-Сервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2014 року

у справі № 910/16874/14 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування"

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Техком-Сервіс"

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Київкапіталбуд"

про визнання недійсним договору.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техком-Сервіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Київкапіталбуд" про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 25/6-13 від 25.06.2013 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київкапіталбуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техком-Сервіс".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2014 року у справі № 910/16874/14 (суддя Грєхова О.А.) позов Державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Техком-Сервіс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення суду першої інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права.

А саме апелянт зазначає, що виходячи з положень ст. 515 Цивільного кодексу України та основного договору вбачається, що передане за договором № 25-6/13 від 25.06.2013 року зобов'язання не належить до зобов'язань у яких не допускається заміна кредитора.

Також, апелянт у своїй скарзі зазначає, що умовами основного договору передбачено застереження про необхідність письмової згоди сторони як на відступлення права вимоги, так і на переведення боргу, що не робить угоду про відступлення права вимоги абсолютно недійсною, як того потребують положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2014 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді - Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю., апеляційна скарга прийнята до розгляду, порушено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 21.01.2015 року.

Позивач, згідно з поданим до суду 21.01.2015 року відзивом, просить суд у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Техком-Сервіс» на оскаржуване рішення відмовити в повному обсязі.

Відповідач-2 до судового засідання, що відбулось 21.01.2015 року, не з'явився, хоча був належним чином повідомлен про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представника відповідача-2 не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності відповідача-2 є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

15.09.2011 року між Державним підприємством "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київкапіталбуд" (виконавець) було укладено договір № 12-11/СБ на виконання робіт (договір № 12-11/СБ на виконання робіт від 15.09.2011 року), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується на підставі технічного завдання виконати комплекс робіт з розробки та узгодження проектної документації систем відео нагляду, контролю доступу, охоронної сигналізації та структурованої кабельної системи на об'єкті Державного підприємство "Національний центр ділового та культурного співробітництва "Український дім" за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 2.

Згідно п. 11.3 договору № 12-11/СБ на виконання робіт від 15.09.2011 року сторонами узгоджено, що відступлення права вимоги та (або) переведення боргу за цим договором однією із сторін до третіх осіб допускається виключно за умови письмового погодження цього із іншою стороною.

25.06.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київкапіталбуд", як первісним кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техком-Сервіс", як новим кредитором, було укладено договір № 25/6-13 відступлення права вимоги (договір № 25/6-13 відступлення права вимоги від 25.06.2014 року, оспорюваний правочин), відповідно до умов якого сторони визначили, що первісний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору, і стає кредитором за договором № 12-11/СБ на виконання робіт від 15.09.2011 року, укладеного між первісним кредитором та Державним підприємством "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" (п. 1 договору № 25/6-13 відступлення права вимоги від 25.06.2014 року).

Відповідно п. 2 договору № 25/6-13 відступлення права вимоги від 25.06.2014 року сторони узгодили, що за цим договором від первісного кредитора до нового кредитора переходить право вимоги по сплаті боржником заборгованості у розмірі 209884,50 грн., у тому числі податок на додану вартість - 41976,90 грн., за виконані проектні роботи згідно договору № 12-11/СБ на виконання робіт від 15.09.2011 року.

Листом від 03.06.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Техком-Сервіс" повідомило Державному підприємству "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" про те, що відповідно до договору № 25/6-13 відступлення права вимоги від 25.06.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Техком-Сервіс" є новим кредитором за договором № 12-11/СБ на виконання робіт від 15.09.2011 року на виконання проектних робіт.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 25/6-13 від 25.06.2013 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київкапіталбуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техком-Сервіс".

Позовні вимоги вмотивовані тим, що умовами основного договору було визначено, що передача сторонами своїх прав та обов'язків відбувається лише за письмової згоди іншої сторони, проте ним жодної письмової згоди на передачу Товариством з обмеженою відповідальністю "Київкапіталбуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техком-Сервіс" своїх прав кредитора за договором № 12-11/СБ на виконання робіт не надавалась, а тому договір відступлення права вимоги від 25.06.2013 року укладено всупереч вимог закону, зокрема ст. 516 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання його недійсним в силу ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Підставою недійсності правочину, згідно ст. 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Приписами ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтями 509, 510 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.ч. 1,2 ст. 516 Цивільного кодексу України регламентовано порядок заміни кредитора у зобов'язанні, передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно п. 11.3 договору № 12-11/СБ на виконання робіт від 15.09.2011 року сторонами узгоджено, що відступлення права вимоги та (або) переведення боргу за цим договором однією із сторін до третіх осіб допускається виключно за умови письмового погодження цього із іншою стороною, тобто відступлення у даному випадку Товариством з обмеженою відповідальністю "Київкапіталбуд" (первісний кредитор) Товариству з обмеженою відповідальністю "Техком-Сервіс" своїх прав кредитора до Державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" можливе лише за письмової згоди Державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" (боржник).

Проте, станом на момент укладення оспорюваного правочину письмової згоди Державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" на відступлення права вимоги за договором № 12-11/СБ на виконання робіт від 15.09.2011 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Київкапіталбуд" отримано не було, Державне підприємство "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" такої згоди не надавало і суду, станом на момент вирішення спору не подано належних і допустимих доказів в розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України надання позивачем вказаної письмової згоди.

Не свідчить про надання такої згоди і повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Київкапіталбуд" позивача листом від 03.06.2014 року про заміну кредитора у зобов'язанні, адже обізнаність позивача про оспорюваний правочин не є доказом його схвалення позивачем у встановленому законом порядку або надання відповідної згоди на заміну кредитора у зобов'язанні.

Доводи апелянта стосовно положень ст. 515 Цивільного кодексу України та основного договору вбачається, що передане за договором № 25-6/13 від 25.06.2013 року зобов'язання не належить до зобов'язань у яких не допускається заміна кредитора та доводи стосовно того, що умовами основного договору передбачено застереження про необхідність письмової згоди сторони як на відступлення права вимоги, так і на переведення боргу, що не робить угоду про відступлення права вимоги абсолютно недійсною, як того потребують положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, колегією суддів не приймаються з огляду на встановлені та викладені вище обставини справи.

Вимога позивача мотивована тим, що умовами основного договору було визначено, що передача сторонами своїх прав та обов'язків відбувається лише за письмової згоди іншої сторони, проте позивач жодної письмової згоди на передачу відповідачу-2 на користь відповідача-1 своїх прав кредитора за договором на виконання робіт - не надавалась, а тому договір відступлення права вимоги від 25.06.2014 року № 25/6-13 укладено всупереч вимог закону, зокрема ст. 516 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання його недійсним в силу ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, позовні вимоги Державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" є обґрунтованими та такими, що вірно задоволені судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 17.11.2014 року у справі № 910/16874/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Техком-Сервіс», викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Техком-Сервіс» на рішення господарського суду міста Києва від 17.11.2014 року у справі № 910/16874/14 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техком-Сервіс» на рішення господарського суду міста Києва від 17.11.2014 року у справі № 910/16874/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 17.11.2014 року у справі № 910/16874/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/16874/14 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді Р.І. Самсін

Є.Ю. Шаптала