ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" січня 2015 р.Справа № 916/4709/14

За позовом: Селянського (фермерського) господарства "РОДНИЧЕК";

До відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2;

про стягнення 67031,12 грн.

Суддя Волков Р.В.

Представники:

Від позивача: Чередниченко Н.П. (за довіреністю).

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: 24.11.2014р. за вх. №4841/14 Селянське (фермерське) господарство "РОДНИЧЕК" (далі - Позивач, постачальник) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - Відповідач, покупець) про стягнення за договором поставки від 12.06.2012р. сум основного боргу - 43322,00 грн., пені - 15492,12 грн., інфляції - 8217,00 грн.

Позивач на позовних вимогах наполягає.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, свого права на захист не використав, хоч і повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином шляхом надсилання ухвали суду на адресу реєстрації, про поважність причин відсутності не повідомив, витребувані документи не надав, у зв'язку з чим, справа розглядається на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними документами.

17.12.2014р. Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в обгрунтування якої посилається на те, що претензії про сплату заборгованості за договором були повернуті без отримання адресатом, та тривалий строк невиконання умов договору. У зв'язку з недоведеністю, та відсутністю достатніх та обґрунтованих підстав та доказів суд відхиляє зазначене клопотання.

У судовому засіданні від 12.01.2015р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

15 червня 2012 року між Селянським (фермерським) господарством "РОДНИЧЕК" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір (далі - Договір), згідно п.1 якого постачальник зобов'язується продати, а покупець - прийняти і оплатити по договірній заявці пшеницю у кількості 30860 кг вартістю 83322,00 грн. (із розрахунку 1 кг = 2,70 грн.).

Кінцева сума Договору розраховується по фактично отриманому товару згідно накладної (п. 3 Договору).

Термін дії Договору визначається з моменту його підпису та до повного розрахунку (п. 9 Договору).

Договір підписаний обома сторонами без зауважень і заперечень та скріплений печатками підприємств.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Так, у п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Згідно із ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу вимог ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як зазначає Позивач, на виконання прийнятих на себе зобов'язань за Договором від 12.06.2012р., він поставив, а Відповідач прийняв пшеницю на загальну суму 83322,00 грн., що нетто складає 30860 кг та підтверджується накладною №266 від 12.06.2012р. (а.с.40).

Відповідач в порушення взятих на себе за Договором зобов'язань частково та з порушенням строків оплати погасив заборгованість перед Позивачем за даним договором 21.08.2012р. на суму 20000,00 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером №145, 31.08.2012р. - на суму 20000,00 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером №148 (а.с.41).

Так, заборгованість за поставлений товар в сумі 43322,00 грн. залишилась несплаченою Покупцем.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Такі ж самі положення містяться й у ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, за якими зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно п.п. 4-7 Договору доставка товару та його відвантаження здійснюється 12.06.2012р. автотранспортом, а термін сплати - до 10.07.2012р., при цьому форма оплати за Договором передбачена як готівковий розрахунок.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач з метою досудового врегулювання спору направив Відповідачу претензію №14 від 20.09.2014р. про погашення заборгованості за договором у 10-денний строк з моменту отримання даної претензії з розрахунками пені та інфляції у додатках (а.с. 58-61), що підтверджується копією поштового опису вкладення від 19.09.2014р. (а.с. 6), але, як стверджує Позивач, було повернуто поштою без отримання адресатом з відміткою „не проживає". Слід зазначити, що Позивачем до позовної заяви доданий оригінал витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 07.11.2014р. із зазначенням місця проживання ОСОБА_2 (а.с. 15), адреса якого є саме та, на яку Позивач направляв претензію про сплату заборгованості.

Відповідач визначену заборгованість не сплатив, на претензію відповіді не надав, в зв'язку з чим Селянське (фермерське) господарство "РОДНИЧЕК" просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 43322,00 грн.

Також Позивач просить суд стягнути з Відповідача пеню у розмірі 15492,12 грн. та витрати від інфляції) у розмірі 8217,00 грн., у зв'язку з чим слід зазначити наступне.

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Так, п.1 ст.547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Згідно п.п.1, 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку нарахування штрафних санкцій починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання є день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. У відповідності зі ст.3 зазначеного закону розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7 Договору передбачено, що у разі несвоєчасної сплати з Покупця стягується пеня в розмірі 0,1 % від невчасної сплати за кожний день прострочених платежів, але не більше подвійної ставки НБУ, що діє на цей період.

Так, з огляду на вищезазначені норми чинного законодавства, суд погоджується з правовою позицією відповідача щодо необхідності застосування розміру пені, обмеженого подвійною обліковою ставкою НБУ.

Крім того, відповідно до ст.253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, при визначенні періоду нарахування пені позивачем не було враховано вказану норму, що в подальшому призвело до неправильного визначення періоду нарахування пені.

Згідно розрахунку, що знаходиться в матеріалах справи, Позивач нарахував Відповідачу пеню за період з 01.09.2012р. по 12.11.2014р. (750 днів), що складає 15492,12 грн., та витрати від інфляції за період з січня 2014р. по жовтень 2014р., що складає 8217,00 грн. (розрахунки у матеріалах справи).

Таким чином, враховуючи, що при перевірці розрахунків пені та витрат від інфляції було встановлено часткову помилковість нарахування пені, що пов'язано, зокрема, і з неправильним визначенням періоду її нарахування щодо несвоєчасного виконання зобов'язань відповідачем по вищезгаданій накладній, загальна сума пені за договором, яка підлягає стягненню в межах даного позову, складає 2361,40 грн. - за період з 01.09.2012р. по 11.01.2013р., та повному задоволенню в частині стягнення витрат від інфляції в розмірі 8217,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, стягненню за Договором підлягає сума основного боргу - 43322,00 грн., пеня за період з 01.09.2012р. по 11.01.2013р., що становить 2361,40 грн., інфляційні витрати у сумі 8217,00 грн.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, позовні вимоги Селянського (фермерського) господарства "РОДНИЧЕК" до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поставки підлягають частковому задоволенню.

Відповідно, на підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Селянського (фермерського) господарства "РОДНИЧЕК" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 67031,12 грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (67752, Одеська обл., АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Селянського (фермерського) господарства "РОДНИЧЕК" (67751, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, с. Молога, вул. Комсомольська, буд. 78, код 22497219) основний борг у сумі 43322 (сорок три тисячі триста двадцять два) грн. 00 коп., пеню у сумі 2361 (дві тисячі триста шістдесят один) грн. 40 коп., витрати від інфляції у сумі 8217 (вісім тисяч двісті сімнадцять) 00 коп., судовий збір в розмірі 1469 (тисяча чотириста шістдесят дев'ять) грн. 11 коп.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 16 січня 2015 р.

Суддя Р.В. Волков