ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2015 р. Справа № 911/5042/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Піраміда - Агро"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агровей"

про стягнення 683 561,89грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - Тихенко Л.М. (довіреність №1 від 12.01.2015);

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Піраміда - Агро" (далі - ТОВ "Піраміда - Агро") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агровей" (далі - ТОВ «Компанія «Агровей») про стягнення 683561,89грн у т.ч.:

- 616 550,78грн основної заборгованості;

- 11 946,52грн пені за період з 08.05.2014 по 20.11.2014;

- 4747,39грн процентів за період з 08.05.2014 по 20.11.2014;

- 50317,20грн штрафу.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідачем порушено зобов'язання за договором товарного кредиту № 18 від 15.04.2014 в частині оплати поставленого товару у встановлений договором строк (а.с.2-6).

Відповідач у справі - ТОВ "Компанія "Агровей" у відзиві просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що:

- за домовленістю сторін між сторонами мали відбуватись взаємозаліки вимог ТОВ "Агровей", ТОВ "Піраміда-Агро", ТОВ "Агрон";

- застосування позивачем міжбанківського курсу валют при розрахунку заборгованості є безпідставним та таким, що не відповідає вимогам закону і такий розрахунок містить арифметичні помилки;

- встановлені у п.7.2.2, п 7.4 договору проценти за своєю правовою природою є неустойою, яка вже передбачена п.7.2.1 договору, а подвійне стягнення неустойки суперечить ст.61 Конституції України (а.с.50-52).

Крім того, від відповідача 12.01.2015 надійшло клопотання про зупинення провадженння у даній справі до вирішення господарським судом Черкаської області спору у справі №925/2387/14 за позовом ТОВ «Коміпанія «Агровей» до ТОВ «Піраміда-Агро» про визнання частково недійсним договору товарного кредиту № 18 від 15.04.2014 (а.с.93).

Щодо задоволення відповідного клопотання заперечував представник позивача.

У задоволенні відповідного клопотання судом відмовелно з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України передбачено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Зазначена норма визначає сукупність обставин, за наявністю яких суддя зобов'язаний зупинити провадження у справі. Так, за змістом зазначеної норми такими обставинами є:

- розгляд іншої справи іншим судом;

- взаємозв'язок такої справи з справою, що розглядається;

- неможливість розгляду такої справи до вирішення пов'язаної з нею справи іншим судом.

Так, дійсно спір, що розглядався у справі №925/2387/14 є пов'язаним з даною справою, оскільки у відповідній справі має досліджуватись дійсність договору, виконання зобов'язань за яким в частині оплати товару є предметом спору у даній справі.

Між тим, розгляд вказаної справи не унеможливлює розгляд спору у даній справі з наступних підстав.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншім судом полягає у тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Однак, обставини щодо породження відповідним договором прав та обов'язків, визначених ним, у т.ч. щодо його дійсності, входять і до предмету дослідження у даній справі. Так, вирішуючи спір у даній справі суд має встановити чи є договір, на підставі якого заявлені вимоги у даній справі, дійсним, тобто таким, що породжує виникнення прав та обов'язків у його сторін, які визначені таким договором (недійсний договір не породжує виникнення прав та обов'язків, визначених договором, а тягне за собою наслідки, визначені чинним законодавством), у т.ч. обов'язку відповідача оплатити поставлений товар, не виконання якого вказано як підстава заявлених вимог. Так, в силу п.1 ч.1 ст.83 ГПК України, господарський суд при прийнятті рішення має право визнати недійсним повністю чи у певній

частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Таким чином, відсутня сукупність обставин, які є підставою для зупинення провадження у справі.

Окрім того, відповідач не був позбавлений можливості заявити зустрічний позов у даній справі щодо визнання недійсним відповідного договору у частині або у повному обсязі.

Розгляд справи здійснено за відсутності повноважного представника відповідача з наступних пістав:

- копія ухвали від 27.11.2014 про порушення провадження у даній справі направлена відповідачу рекомендованим поштовим відправленням за адресою, яка вказана у спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 27.11.2014 (а.с.41-42) та отримана відповідачем 04.12.2014, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.45);

- копія ухвал від 12.12.2014 та 23.12.2014 про відкладення розгляду у даній справі направлені відповідачу за тією ж адресою, що підтверджується відміткою на зворотному боці ухвал (а.с.48, зворот, 91, зворот);

- про причини неявки в судове засідання 13.01.2015 відповідач не повідомив, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави вважати їх поважними;

- відповідачем надано відзив на позов;

- матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті.

У судовому засіданні 13.01.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, подані представниками сторін докази, суд

ВСТАНОВИВ:

15.04.2014 між сторонами у справі - ТОВ «Піраміда-Агро» (далі - продавець) та ТОВ «Компанія «Агровей» (далі - покупець) укладено договір товарного кредиту № 18 (а.с.16-17, далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, продавець зобов'язується передати покупцю у власність товар, відповідно до специфікацій, що є невід'ємною частиною договору (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити такий товар, виходячи із умов договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, асортимент, ціна, вартість та кількість товару визначаються специфікаціями, які складаються на кожну окрему поставку та є невід'ємними частинами даного договору; сумою договору є сума усіх поставок (п.2.2 договору).

Згідно п. 3.1 договору покупець сплачує продавцю кошти за цим договором у розмірі та у строки, передбачені специфікацією на кожну окрему поставку.

Як визначено договором, перехід права власності на товар здійснюється в момент його передачі та підписання відповідних документів (видаткових накладних тощо) уповноваженими не те особами (п. 6.4 договору).

Відповідно до п. 10.2 вказаний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін; строк дії вказного договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 10.2 цього договору, та закінчується 31.12.2014 (п.10.3 договору).

Як встановлено під час розгляду справи, на виконання умов договору сторонами підписані специфікації (а.с.18-20).

Так, за специфікацією №1 від 15.04.2014 позивач зобов'язувався до 19.04.2014 поставити відповідачу товар на загальну суму 276 579,47грн; перша частина оплати за поставлений товар у розмірі 41486,92грн мала здійснюватись відповідачем до 17.04.2014; друга частина у розмірі 235 092,55грн - до 01.11.2014; курс долара США на дату укладення специфікації становив 12,25грн за 1 долар США (а.с.18).

Товар за даною специфікацією поставлено згідно видаткової накладної №АГ-0000103 від 18.04.2014, проте на меншу суму ніж зазначено у специфікації, а саме на суму 276039,90грн (а.с.21, зворот).

За специфікацією №2 від 21.05.2014 позивач зобов'язувався до 22.04.2014 поставити відповідачу товар на загальну суму 32040,00грн; перша частина оплати за поставлений товар у розмірі 9612,00грн мала здійснюватись відповідачем до 20.05.2014; друга частина у розмірі 22428,00грн - до 31.10.2014; курс долара США на дату укладення специфікації становив 12,00грн за 1 долар США (а.с.18, зворот).

Товар за даною специфікацією поставлено згідно видаткової накладної №АГ-0000144 від 22.05.2014 на суму 32040,00грн (а.с.21).

За специфікацією №3 від 01.07.2014 позивач зобов'язувався до 01.07.2014 поставити відповідачу товар на загальну суму 16333,06грн; перша частина оплати у розмірі 4899,92грн мала здійснюватись відповідачем до 15.07.2014; друга частина у розмірі 11433,14грн - до 30.09.2014; курс долара США на дату укладення специфікації становив 12,00грн за 1 долар США (а.с.19).

Товар за даною специфікацією поставлено згідно видаткової накладної №АГ-0000234 від 01.07.2014 на суму 16333,06грн (а.с.21).

За специфікацією №4 від 21.05.2014 позивач зобов'язувався до 07.07.2014 поставити відповідачу товар на загальну суму 120 240,02грн; перша частина оплати у розмірі 36072,01грн мала здійснюватись відповідачем до 08.05.2014; друга частина у розмірі 84168,02грн - до 31.10.2014; курс долара США на дату укладення специфікації становив 12,00грн за 1 долар США (а.с.19, зворот).

Товар за даною специфікацією поставлено згідно видаткової накладної №АГ-0000146 від 07.07.2014 на суму 120 240,02грн (а.с.21, зворот).

За специфікацією №5 від 26.09.2014 позивач зобов'язувався до 03.10.2014 поставити відповідачу товар на загальну суму 97440,00грн, зі строком оплати - до 06.10.2014.2014; курс долара США на дату укладення специфікації становив 14,50грн за 1 долар США (а.с.20).

Товар за даною специфікацією поставлено згідно видаткової накладної №АГ-0000337 від 03.10.2014 на суму 97 440,00грн (а.с.22, зворот).

За специфікацією №6 від 26.09.2014 позивач зобов'язувався до 06.10.2014 поставити відповідачу товар на загальну суму 48 250,00грн; зі строком оплати - до 15.10.2014; курс долара США на дату укладення специфікації становив 14,50грн за 1 долар США (а.с.17).

Товар за даною специфікацією поставлено згідно видаткової накладної №АГ-0000350 від 06.10.2014 на суму 48 250,00грн (а.с.22, зворот).

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар, що підтверджується виписками з рахунку позивача (а.с.22-25, зворот; а.с. 75-78).

Таким чином, за твердженням позивача неоплаченою є частина поставлено товару у сумі 503 172,06грн. Поряд з цим, позивачем донараховано до заборгованості за поставлений товар 113 378,72грн з урахуванням зміни курсу долара США по відношенню до гривні.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем зобов'язань з оплати переданого товару, а також застосування до нього відповідальності, встановленої умовами договору та чинним законодавством за порушення відповідного зобов'язання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом виконання зобов'язань, яке визначено ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 712 ЦК України, що регулює відносини сторін при поставці, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, що передбачено вказаною нормою.

Так, згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При укладенні договору сторонами змінено загальне правило, відповідно до якого товар, переданий за договором купівлі-продажу, оплачується після його прийняття, шляхом встановлення іншого строку оплати у п. 2.1 договору, який відсилає до специфікацій.

Однак, як встановлено під час розгляду справи, відповідач не у повному обсязі здійснив оплату поставленого йому за накладними товару у строк, вказаний у специфікаціях до договору, що ним під час розгляду спору у даній справі не спростовано шляхом надання доказів оплати.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, відповідач є таким, що допустив порушення зобов'язання.

Враховуючи, що відповідач з настанням строку оплати виконав взяті на себе зобов'язання з оплати товару лише частково, заявлені вимоги про стягнення заборгованості за поставлений товар є обґрунтованими, однак, суд не може погодитись з розміром заборгованості за такий товар, що заявлений до стягнення - 616 550,78грн, яка включає в себе 503 172,06грн заборгованості за поставлений та неоплаченим товар та 113 378,72грн донарахування вартості товару з наступних підстав.

За розрахунком суду заборгованість за поставлений та неоплачений позивачем товар, без врахування зміни ціни становить 503 172,07грн, а не 503172,06грн, як вказує позивач у позовній заяві, що пов'язано з арифметичною помилкою при врахуванні часткових оплат у сумі 6 072,00грн за 21.05.2014 та 10 000,00грн за 22.05.2014 в рахунок оплати товару, поставленого відповідно до специфікації №4 в частині платежу - 30% - 36 072,01грн.

В силу ч. 2 ст. 632 ЦК України, яка є загальною, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Як визначено чч. 1, 3 ст. 691 ЦК України, що регулює спірні відносини сторін, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу; якщо договором купівлі-продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару. При цьому, положення ч.3 вказаної норми про визначення ціни товару застосовуються, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання.

Як узгоджено сторонами у п. 3.2 договору, у тому випадку, коли долар США/євро до гривні на день перерахування коштів є вище за курс долара США/євро на день укладення договору, сторони для визначення суми належної до сплати використовують формулу-С=А1/А2*В, де:

- 1 - загальна сума договору на день перерахування коштів;

- В - сума договору на момент підписання;

- А1 - (курс міжбанківського валютного ринку до гривні) на день перерахування коштів;

- А2 - (курс міжбанківського валютного ринку долар -12,25; євро - 16,90 до гривні) на день підписання договору.

Відповідно до п. 3.3 договору сторони при підписанні даного договору домовились, що у випадку зміни курсу, згідно п. 3.2 вказаного договору, перерахунок вартості продукції здійснюється продавцем в односторонньому порядку і є обов'язковим для виконання покупцем.

Таким чином, умовами договору сторонами узгоджено можливість зміни ціни товару.

Отже, зміна ціни товару позивачем є правомірною, оскільки це передбачено договором, який у даному випадку, виходячи з наведених норм правав, не суперечить чинному законодавству, яке дозволяє встановлювати за домовленістю сторін у договорі порядок зміни ціни.

Окрім того, відповідно до чч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Разом з тим, розмір донарахування, за розрахунком суду складає меншу суму з огляду на наступне.

На момент настання строку оплати, визначеного специфікаціями до договору, курс гривні по деяким зобов'язанням збільшився по відношенню до іноземної валюти - долара США у порівняно з відповідним курсом на момент підписання договору, що за умовами договору є підставою для здійснення перерахунку вартості переданого товару.

Проте, суд не може погодитись з тим, що курс гривні до долара США для перерахунку має братись станом на момент подання позовної заяви. Так, за умовами договору, корегування ціни відбувається згідно з курсом на день перерахування коштів. При цьому, днем перерахування коштів - строком оплати є встановлені специфікаціями кінцеві дати виконання певної частини зобов'язання, визначені специфікаціями.

Так, ціна товару і розмір відповідного зобов'язання з оплати визначаються на момент настання строку виконання такого зобов'язання, а не на момент фактичного його виконання у разі порушення. 19.11.2014 не є датою перерахування коштів, узгодженою сторонами на яку здійснюється перерахування за умовами договору; на день фактичної оплати курс долара по відношення до гривні може бути меншим навіть за відповідний курс на день укладення договору.

У тому випадку, якщо позивач поніс збитків внаслідок оплати товару не у встановлений договором строк, у т.ч. внаслідок зміни курсу, позивач має право вимагати їх відшкодування в установленому порядку, заявивши вимоги саме про стягнення збитків та довівши наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення (у т.ч. фактів понесення витрат або неотримання доходів), що тягне за собою відповідальність такого виду, однак, це не змінює ціну товару остаточно формування якої здійснюється у даному випадку на момент перерахування коштів, що є моментом настання строку виконання зобов'язання.

Враховуючи викладене, згідно розрахунку, здійсненого судом, донарахування суми заборгованості складає 22 747,00грн, а саме:

- за зобов'язаннями за специфікацією № 1 у сумі 41486,92грн донарахування не здійснювалась, оскільки офіційний курс долара США на дату оплати товару - 17.04.2014 становить 11,25 за 1 долар США та є меншим ніж курс долара США, зазначений у специфікації № 1 - 12,25 за 1 долар США;

- за зобов'язаннями за специфікацєю № 4 у сумі 36072,01грн донарахування не здійснювалась, оскільки курс долара США на дату оплати товару - 08.05.2014 становить 11,65 за 1 долар США та є меншим ніж курс долара США, зазначений у специфікації № 4 - 12,00 за 1 долар США;

- за зобов'язаннями за специфікацією № 2 у сумі 9612,00грн донарахування не здійснювалась, оскільки курс долара США на дату оплати товару - 20.05.2014 становить 11,75 за 1 долар США та є меншим ніж курс долара США, зазначений у специфікації № 2 - 12,00 за 1 долар США;

- за зобов'язаннями за специфікацією № 3 у сумі 4899,92грн донарахування не здійснювалась, оскільки курс долара США на дату оплати товару - 15.07.2014 становить 11,71 за 1 долар США та є меншим ніж курс долара США, зазначений у специфікації №3 - 12,00 за 1 долар США;

- за зобов'язаннями за специфікацією № 3 у сумі 11433,14грн донараховано 905,12грн за формулою - (12,95/12)*11433,14-14333,14=905,12), курс долара США станом на дату оплати товару - 30.09.2014 - 12,95грн за 1 долар США; 12,00грн - курс долара США, зазначений у специфікації; 11433,14грн - сума зобов'язання за специфікацією № 3;

- за зобов'язаннями за специфікацією №5 у сумі 97 440,00грн донарахування судом не здійснювалась, оскільки курс долара США на дату оплати товару - 06.10.2014 становить 12,95 за 1 долар США та є меншим ніж курс долара США, зазначений у специфікації №5 - 14.50 за 1 долар США;

- за зобов'язанням за специфікацією № 2 у сумі 22428,00грн донараховано 1775,55грн за формулою - (12,95/12)*22428,00-22428,00=1775,55), курс долара США станом на дату оплати товару - 31.10.2014 - 12,95грн за 1 долар США; 12,00грн - курс долара США, зазначений у специфікації; 22428,00грн - сума зобов'язання за специфікацією №2;

- за зобов'язанням за специфікацією №4 у сумі 84168,02грн донараховано 6663,30грн за формулою - (12,95/12)*84168,02-84168,02=6663,30), курс долара США станом на дату оплати товару - 31.10.2014 - 12,95грн за 1 долар США; 12,00грн - курс долара США, зазначений у специфікації; 84168,02грн - сума зобов'язання за специфікацією № 4;

- за зобов'язанням за специфікацією № 1 у сумі 234 552,98грн (менший розмір зобов'язання, ніж вказано специфікацією, обумовлений поставкою товару на меншу суму) донараховано 13403,03грн за формулою - (12,95/12,25)*234552,98-234552,98=13403,03), курс долара США станом на дату оплати товару - 01.11.2014 - 12,95грн за 1 долар США; 12,25грн - курс долара США, зазначений у специфікації; 234552,98грн - сума зобов'язання за специфікацією № 1.

Суд не приймає до уваги заперечень відповідача про те, що за домовленістю сторін між сторонами мали відбуватись взаємозаліки вимог ТОВ "Агровей", ТОВ "Піраміда-Агро", ТОВ "Агрон", оскільки такі посилання не підтверджені відповідачем доказами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 525919,07грн основного боргу, з яких: 503172,07грн - вартість неоплаченого товару; 22747,00грн - донарахування вартості товару; в частині стягнення 90631,71грн основної заборгованості суд відмовляє.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 11946,52грн пені за період з 08.05.2014 по 20.11.2014 на заборгованість відповідача за договором, а також 50 317,20грн штрафу, які підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України).

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Так, відповідно до п. 7.2.1 договору, за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 0,5% від простроченої суми за кожний день прострочення (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення).

Відповідно до п. 7.4 договору за грубе порушення умов договору або невиконання його умов як-то: порушення строків виконання зобов'язання тощо, покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 10% від вартості товарів, оплата яких прострочена.

Крім того, п. 7.6 договору встановлено, що відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України, сторони домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за даним договором здійснюється без обмеження строку.

Розмір пені, за розрахунком суду, з урахуванням заявленого позивачем періоду (а.с.5), сум заборгованості з оплати, які визначені з урахуванням ціни товару, яка визначена у порядку, встановленому договором та на момент настання строку перерахування коштів, узгоджено сторонами (з урахуванням курсової різниці), здійснених відповідачем оплат та призначення платежу, складає більшу суму, ніж заявлено позивачем, між тим у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню - 11 946,52грн пені.

Крім того, підлягають задоволенню вимоги про стягнення 50 317,20грн штрафу, зважаючи на допущення відповідачем порушення виконання зобов'язання з оплати товару. При цьому, розмір штрафу за розрахунком суду, виходячи з ціни товару, визначеної за умовами договору, на момент настання строку виконання, становить більшу суму, ніж заявлено відповідачем, однак, підстави для виходу за межі позовних вимог відсутні.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 4747,39грн процентів.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відповідно до положень вказаної норми, сторонам надано право визначати договором інший розмір процентів, які підлягають сплаті у випадку порушення строку виконання грошового зобов'язання.

Так, згідно п. 7.2.2 договору, сторонами узгоджено, що, за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує продавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10% річних від простроченої суми (у відповідності до ст. 625 ЦК України).

Таким чином, сторонами у договорі встановлений інший розмір процентів від простроченої суми, що не суперечить чинному законодавству.

Суд не погоджується з запереченнями відповідача щодо того, що встановлені у п.7.2.2, п 7.4 договору проценти за своєю правовою природою є неустойою, яка вже передбачена п.7.2.1 договору, оскільки правова природа таких нарахувань різна.

Розмір процентів, за розрахунком суду, з урахуванням заявленого позивачем періоду (а.с.5), сум заборгованості, строків виконання зобов'язань за специфікаціями, здійснених відповідачем оплат та призначення платежу складає більшу суму, ніж заявлено позивачем, між тим у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню - 4747,39грн пені,.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у сумі 11 858,60грн.

В судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини рішення; повне рішення складено 14.01.2015.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агровей» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Піраміда-Агро» 525 919,07грн основного боргу, 11 946,52грн пені, 50 317,20грн штрафу, 4747,39грн процентів, а також 11858,60грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 90 631,71грн основної заборгованості відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ейвазова А.Р.