ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2015 р.Справа № 922/4706/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Яризька В.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом державного підприємства "Жовтневе лісове господарство", м. Харків,
до товариства з обмеженою відповідальністю "Вудсток", м. Харків,
про стягнення 203474,36 грн.
за участю представників:

позивача - Богуцький В.Ю. (дов.), Халабурдін С.В. (дов.),

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ДП "Жовтневе лісове господарство", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, ТОВ "Вудсток", про стягнення заборгованості в загальній сумі 203474,36 грн., в т.ч. заборгованість за поставлений відповідно до договору № ЛС-68/4 від 22.10.2013р. товар та за послуги перевезення в сумі 161388,01 грн., інфляційні втрати в сумі 20623,95 грн., 3% річних у сумі 2666,22 грн., пеню в сумі 18796,18 грн. Позивач просить також стягнути з відповідача судові витрати.

У судовому засіданні представники позивача підтримують заявлені позовні вимоги в повному обсязі, вказують, що відповідач не з"являвся для проведення звірки взаєморозрахунків, оплати заборгованості не здійснив.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений ухвалою суду, отримання якої підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, крім того про дату, час та місце розгляду справи повноважний представник відповідача був повідомлений під розпис у судовому засіданні 11.12.2014р., про причини неявки відповідач не повідомив, відзив на позов не надав.

Враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак своїми процесуальними правами щодо участі в судовому засіданні та надання відзиву на позов не скористався, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявними матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Вислухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

22.10.2013 р. між ДП "Жовтневе лісове господарство" (постачальник, позивач) та ТОВ "Вудсток" (покупець, відповідач) було укладено договір поставки № ЛС-68/4, за умовами якого позивач зобов'язався передати в власність відповідача лісопродукцію - пиловник та дров'яну деревину для технологічних потреб, порід - дуб, липа, клен, ясен, а відповідач, відповідно, зобов'язався прийняти та оплатити продукцію.

В підписаних сторонами протоколах, які є додатками до Договору, погоджено ціну продукції, яка поставляється.

Згідно з пунктом 3.1 Договору прийом - передача продукції здійснюється на умовах франко - верхній склад постачальника, у відповідності з товарно-транспортними накладними.

Відповідно до п. 3.3 Договору датою передачі продукції постачальником та прийому його покупцем, тобто датою поставки, вважається дата товарно-транспортної накладної.

Позивачем на виконання умов договору була поставлена лісопродукція на загальну суму 305912,41 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними, копії яких додані до матеріалів справи. Отримання товару повноважним представником відповідача підтверджується копіями довіреностей на отримання ТМЦ (а.с. 28-58).

Відповідно до п. 4.1 Договору платіж (передоплата 100% вартості) здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок постачальника за кожну партію продукції, згідно виставленого рахунку-фактури протязі 3 календарних днів з дати пред'явлення рахунку до сплати.

Як встановлено судом з пояснень позивача, відповідачем не здійснювалась передоплата вартості продукції.

Відповідно до положень ч.1 ст. 693 ЦК України у разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Згідно ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Суд також зазначає, що відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи те, що відповідач не здійснював попередню оплату товару, умовами договору не передбачено іншого строку оплати, суд дійшов висновку, що у відповідності з зазначеним нормами Цивільного кодексу України в відповідача виникли зобов'язання по оплаті отриманого від позивача товару саме в день передачі такого товару незалежно від того, чи пред'явив йому позивач пов'язану з цим вимогу.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача послуги з перевезення деревини та її навантаженню.

Відповідно до умов Договору поставка продукції здійснюється на умовах франко - верхній склад постачальника, що згідно правил Інкотермс 2010р. означає обов'язок позивача надати покупцеві можливість забрати товар, а транспортування товару, його навантаження та розвантаження повинно здійснюватись покупцем за його рахунок.

З товарно - транспортних накладних вбачається, що доставка товару здійснювалась позивачем до відповідача.

Сторони погодили вартість послуг по перевезенню та послуг по навантаженню, що були надані позивачем, підписавши акти прийому - здачі робіт, копії яких додані до матеріалів справи (а.с. 15-27).

Згідно актів прийому - здачі робіт позивачем надані відповідачу послуги по перевезенню та навантаженню продукції в загальній сумі 35805,55 грн.

Сторони ні в Договорі, ні в актах прийому - здачі робіт не визначили строк оплати послуг по перевезенню та навантаженню продукції.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

20.03.2014р. позивачем на адресу відповідача направлена претензія, щодо сплати загальної суми заборгованості як за поставлений товар, так і за послуги перевезення.

Дана претензія отримана заступником директора ТОВ "Вудсток" Швець Д.В. під розпис 20.03.2014р., однак відповіді на претензію надано не було.

Таким чином, строк оплати послуг по перевезенню та навантаженню продукції настав 27.03.2014р., однак у визначений строк відповідачем не були здійснені оплати.

Таким чином, судом встановлено, що у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання з оплати вартості отриманої продукції в сумі 305912,41 грн. та вартості послуг по перевезенню та навантаженню продукції в сумі 35805,55 грн., тобто в загальному розмірі 341717,96 грн.

Як зазначає позивач, відповідачем частково здійснені наступні оплати : 08.01.2014 року у розмірі 100000,00 грн., 02.07.2014 року - 50000,00 грн., 02.10.2014 р. - 30000,00 грн. Позивач також зазначив, що здійснив залік зустрічних однорідних вимог, оскільки у нього існувала кредиторська заборгованість перед відповідачем у розмірі 329,95 грн.

Таким чином на момент звернення позивача з даним позовом у відповідача існувала заборгованість з оплати вартості отриманої продукції та вартості послуг по перевезенню та навантаженню продукції в загальному розмірі 161388,01 грн.

Суд зазначає, що відповідачем до матеріалів справи не надано доказів погашення усієї заборгованості, хоча відповідач мав можливість надати такі докази.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тому, згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Приймаючи до уваги, що відповідач не виконав зобов'язання по сплаті грошових коштів у визначений строк, позивачем обґрунтовано пред'явлено до стягнення основний борг у сумі 161388,01 грн., позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Позивач просить також стягнути з відповідача пеню в сумі 18796,18 грн., яка нарахована на загальну суму заборгованості 161388,01 грн. за період з 28.03.2014р. по 14.10.2014р.

Відповідно до п. 6.3 Договору за прострочення в оплаті продукції покупець виплачує постачальникові за вимогою останнього пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як встановлено судом, поставка продукції позивачем відповідачу була здійснена в період з 29.10.2013р. по 27.11.2013р. при цьому оплата за отриману продукцію мала бути здійснена в момент прийняття такої продукції. Таким чином, у позивача виникло право на нарахування пені за несвоєчасну оплату продукції з наступного дня після передачі продукції, суд також зазначає, що шестимісячний строк нарахування пені вираховується окремо щодо кожної поставки. З врахуванням останньої поставки останнім можливим днем нарахування пені є 28.05.2014р., що свідчить про те, що позивачем нарахована пеня поза межами шестимісячного строку, який передбачений для нарахування ч. 6 ст. 232 ГК України.

Крім того позивачем заявлена до стягнення загальна сума заборгованості як за поставлену продукцію, так і по вартості послуг по перевезенню та навантаженню продукції.

Судом у позивача ухвалою суду від 11.12.2014р., яка отримана позивачем, витребувано детальний розрахунок суми позову з вказанням окремо суми заборгованості за поставлений товар та суми заборгованості за послуги перевезення та навантаження товару, однак такий розрахунок не був наданий позивачем. Судом також витребувані докази часткових оплат, що здійсненні відповідачем, які також не були надані суду, позивачем також не надані пояснення стосовно того яким чином були розподілені суми оплат, що надходили. В позовній заяві позивач лише зазначає, що у відповідача виникла загальна сума заборгованості за поставлений товар та за послуги перевезення та навантаження товару, зазначено про часткові оплати та зазначено залишок загальної суми заборгованості.

Таким чином, нараховуючи пеню на всю суму заборгованості, позивач нарахував пеню і на заборгованість по послугам перевезення та навантаження товару, при цьому умовами Договору не передбачено право позивача нараховувати пеню за несвоєчасну оплату послуг по перевезенню, таке право не передбачили сторони і в актах прийому-передачі робіт по перевезенню та навантаженню продукції, а отже позивач безпідставно нарахував пеню на заборгованість по послугам перевезення та навантаження продукції.

Враховуючи викладене, у суду відсутня можливість здійснити перерахунок пені на суму заборгованості лише за поставлений товар у межах шестимісячного строку, а наданий позивачем розрахунок пені не відповідає вимогам чинного законодавства та відносинам, що фактично склались між сторонами.

Враховуючи викладене суд вважає позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 18796,18 грн. необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач просить також стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 20623,95 грн., які нараховані на суму заборгованості 161388,01 грн. за період з квітня 2014р. по вересень 2014р., а також 3% річних у сумі 2666,22 грн., які нараховані на суму заборгованості 161388,01 грн. за період з 28.03.2014р. по 14.10.2014р.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірені розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, які надані позивачем, такі розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним відносинам, що склалися між сторонами, арифметично обчислення зроблені вірно.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 20623,95 грн. та 3% річних у сумі 2666,22 грн. нормативно та документально обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Вудсток" (61017, м. Харків, вул. Котлова, 208, код 31150210) на користь державного підприємства "Жовтневе лісове господарство" (61017, м. Харків, вул. Серіківська, 36, код 00993165) основну заборгованість у сумі 161388,01 грн., інфляційні втрати в сумі 20623,95 грн., 3% річних у сумі 2666,22 грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 3693,56 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.01.2015 р.

Суддя В.О. Яризько