РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/29278/14 15.01.15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд"

до Державної спеціалізованої бюджетної установи "Аграрний фонд"

про стягнення 4 030,17 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники сторін:

Від позивача Козій І.П..(дов. №238 від 11.12.2014)

Від відповідача Пронін О.А.(дов. №432 від 05.01.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 4013, 17 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 31.12.2014 порушено провадження у справі №910/29278/14 та призначено до розгляду на 15.01.2015.

Представники позивача та відповідача з'явилися в судове засідання 15.01.2015, надали пояснення по суті справи та подали додаткові докази по справі.

Представник позивача свої позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову не заперечував та борг визнав.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши представників позивача та відповідача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між TOB «Колосівський елеватор» (далі - Зерновий склад) та Аграрним фондом (далі - Поклажодавець) був укладений договір складського зберігання зерна від 20.09.2011 № 338/11 (далі - Договір

Відповідно до п. 1.1. Договору від 20.09.2011 Поклажодавець зобов'язався передати на зберігання Зерновому складу зерно пшениці, якість яких відповідає ДСТУ, за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку Поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а Зерновий склад зобов'язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених договором умовах і в установлений строк повернути його Поклажодавцеві.

Пунктом 3.1.5. Договору визначено, що після прийняття зерна на зберігання Зерновий склад зобов'язаний видати складські документи на зерно.

На підтвердження прийняття зерна від Аграрного фонду TOB «Колосівський елеватор» видало складську квитанцію на зерно від 28.08.2014 № 7886 , яка відповідно до п. 24 ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» та розділу 3 Положення про обіг складських документів на зерно, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики від 27.06.2003 № 198 є товаророзпорядчим документом, що видається зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу. Підставою для видачі складської квитанції на зерно є угода про зберігання зерна, укладена між зерновим складом, та поклажодавцем та факт прийняття зерна зберігання.

Таким чином, на підставі зазначеної складської квитанції та відповідно до акту виконаних робіт до договору складського зберігання від 20.09.2011 №338/11 з 1 листопада до 30 листопада 2014 року на зберіганні Зернового складу знаходилось 345,443 тонн пшениці 6 класу врожаю 2013 року на загальну суму 4030, 17 грн.

Відповідно до п. 4.4 Договору Поклажодавець відшкодовує витрати із зберігання зерна з моменту передачі зерна Поклажодавця на зберігання Зерновому складу на підставі актів наданих послуг та розрахунку обсягів коштів зберігання зерна як об'єкту державного цінового регулювання.

Як вбачається з матеріалів справи, TOB «Колосівський елеватор» надав Аграрному фонду акт виконаних робіт з розрахунками обсягів коштів зберігання зерна в листопаді 2014 року.

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи те, що відповідно до п. 4.3 Договору розмір відшкодування витрат за зберігання за тонну за місяць становить 17,50 грн., Зерновим складом Аграрному фонду за даний період було надано послуги із зберігання зерна на загальну суму 4030,17 грн.

Отже, Агарний фонд не виконавши своє зобов'язання, заборгував TOB «Колосівський елеватор» за послуги зберігання 4030.17 грн.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України» Аграрний фонд є державною спеціалізованою установою, уповноваженою Кабінетом Міністрів України проводити цінову політику в агропромисловій галузі економіки України. Аграрний фонд є бюджетною організацією, має свій кошторис, рахунки та здійснює неприбуткову діяльність в межах, визначених цим Законом. Аграрний фонд підпорядковується, є підзвітним та підконтрольним центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну аграрну політику, політики у сфері сільського господарства.

Підпунктом 9.3.4. пункту 9.3. статті 9 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України» встановлено, що утримання Аграрного фонду здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в межах кошторису, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, політики у сфері сільського господарства.

Пунктом 15 Положення про Аграрний фонд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2005 № 543 передбачено, що Аграрний фонд утримується за рахунок коштів державного бюджету у межах кошторису, затвердженого Міністром аграрної політики та продовольства та погоджено з Мінфіном.

01.12.2014 для забезпечення належного виконання договору складського зберігання зерна від 20.09.2011 № 338/11 між ПАТ «Аграрний фонд» та TOB «Колосівський елеватор» було укладено договір про відступлення права вимоги № 469-05/14.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України в даному зобов'язанні було замінено кредитора, шляхом укладення договору про відступлення права вимоги відповідно до умов якого TOB «Колосівський елеватор» відступає ПАТ «Аграрний фонд», а ПАТ «Аграрний фонд» набуває право вимоги, належне TOB «Колосівський елеватор», і стає кредитором за договором складського зберігання зерна від 20.09.2011 № 338/11, укладеного між TOB «Колосівський елеватор» та Аграрним фондом.

На підставі ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до умов вищевказаного договору про відступлення права вимоги ПАТ «Аграрний фонд» отримав право вимагати від Аграрного фонду належне виконання всіх зобов'язань за договором складського зберігання зерна від 20.09.2011 № 338/11, а саме, вимагати оплату грошового боргу (грошового зобов'язання) у сумі 4030,17 грн.

Відповідно до норм цивільного законодавства та умов договору про відступлення права вимоги заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом з обов'язковим повідомленням про це боржника.

02.12.2014 Аграрний фонд отримав від TOB «Клолосівський елеватор» повідомлення про відступлення права вимоги.

08.12.2014 Аграрний фонд отримав вимогу від ПАТ «Аграрний фонд» про сплату боргу та 18.12.2014 у своїй відповіді на вимогу підтвердив наявність заборгованості у сумі 4030.17 грн. за послуги зберігання, однак, зазначив, що у зв'язку з відсутністю фінансування не має можливості здійснити оплату.

Таким чином, заборгованість Аграрного фонду перед ПАТ «Аграрний фонд» за неналежне виконання свого зобов'язання за договором складського зберігання зерна від 20.09.2011 № 338/11, враховуючи умови договору про відступлення права вимоги становить 4030,17 грн.

Відповідач не заперечив факт наявності заборгованості перед позивачем та проти задоволення позову не заперечував.

Отже, в порушення умов договору та чинного законодавства України відповідач не оплатив зберігання товару і станом на день розгляду справи основна заборгованість відповідача перед позивачем за договором склала 4030.17 грн.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

В силу положень ч.1 ст.946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Отже, факт несплати відповідачем позивачу винагороди за зберігання товару належним чином доведений, а також доведений обов'язок відповідача оплатити позивачу винагороду за зберігання товару, що дає суду підстави задовольнити позов позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 4030.17 грн.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної спеціалізованої бюджетної установи "Аграрний фонд" (01001, м. Київ, Шевченківський район, вул. Бориса Грінченка, буд. 1, ) на користь публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" (01001, м. Київ, Шевченківський район, вул. Бориса Грінченка, буд. 1, ) основний борг в розмірі 4030 (чотири тисячі тридцять) грн. 17 коп. та судовий збір в розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Видати наказ.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення - 17.01.2015