КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2015 р. Справа№ 910/11446/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: не з"явився;

Від відповідача: Жукова Г.Г.-представник;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2014

у справі № 910/11446/14 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Державного підприємства "Артемсіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс"

про стягнення збитків в розмірі 9 551, 40 грн.

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 року Державне підприємство "Артемсіль" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК "Енерготранс" (далі - відповідач) про стягнення збитків в розмірі 9 551,40 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва 12.11.2014 позов задоволено.

Присуджено до стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК "Енерготранс" на користь Державного підприємства "Артемсіль" збитки в розмірі 9 551 (дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 40 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2014 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що рішення суду прийнято з неповним з'ясуванням обставин справи, на підтвердження чого в своїй апеляційній скарзі виклав ряд обставин, які, на його думку, виступають підтвердженням його правової позиції та спростовують правильність винесеного рішення.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" у справі № 910/11446/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2014 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 22.01.2015.

20.01.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшла телеграма про розгляд справи без його участі у зв'язку з неможливістю прибуття; 21.01.2015 від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення позивача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 15.04.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготранс" (далі - експедитор, відповідач) та Державним підприємством об'єднання "Артемсіль" (далі - клієнт, позивач) було укладено Договір № Є-15/04/19 (далі - Договір), відповідно до умов якого за плату та рахунок клієнта експедитор зобов'язується організувати у відповідності до затвердженого плану перевірок вантажу клієнта виконання експедиторських послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, як у вагонах парка УЗ, так і у власному рухомому складі, які включають в себе:

- здійснення розрахунків з залізницями за перевезення вантажів клієнта (оплата залізничного тарифу, плата за користування вагонами, збір за подачу та прибирання вагонів, додаткові збори за інші послуги, які надаються залізницею та погоджені з клієнтом);

- організацію по заявці клієнта подачі під завантаження вагонів парку УЗ, власних вагонів;

- оплата збору за видачу довідок та телеграм по коду експедитора.

Відповідно до п. п. 2.1.1 та п. п. 2.1.3 п. 2.1 Договору експедитор зобов'язаний організувати перевезення вантажів клієнта залізничним транспортом та надавати інші транспортні послуги як самостійно, так і шляхом укладення відповідних договорів із залізницею або іншими юридичними особами від свого імені за рахунок клієнта. Своєчасно здійснювати розрахунки із залізницею або іншими юридичними особами за надані послуги (по перевезенню вантажів клієнта, подачу та прибирання вагонів та ін.).

Згідно з п. 2.1.4 та 2.1.5 Договору експедитор зобов'язаний співпрацювати в оформленні позапланових перевезень протягом періоду, що планується та узгоджувати основні та додаткові плани перевезень клієнта з Донецької залізниці.

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач посилався на те що відповідач з 01.04.2014 в порушення пунктів 2.1.4 та 2.1.5 Договору не погоджував додаткові плани перевезень продукції позивача у вагонах власності компаній України які знаходяться в оперативному управлінні ДП "УТЛЦ". Так само з 02.04.2014 в порушення п. 2.1.1 Договору відповідач заблокував коди платника тарифу по території України в програмному забезпеченні залізниці на оформлення перевізних документів, присвоєні ДП "УТЛЦ" відповідачу і вносяться позивачем в перевізні документи на завантажені вагони ДП "УТЛЦ" згідно інструкції експедитора. У результаті зазначених дій експедитора позивач не мав можливості проводити завантаження і відправлення продукції споживачам у вагонах ДП "УТЛЦ", так як без узгодження плану перевезень залізницею вагони до перевезення не приймалися і знаходилися в користуванні вантажовідправника з оплатою часу користування до моменту узгодження плану і прийняття до перевезення. Блокування коду платника призвело до необґрунтованого збільшення часу і відповідно, плати за користування (простій) вагонами, в зв'язку з чим на завантажені вагони через це залізниця не могла оформити перевізні документи і прийняти вагони до перевезення.

З огляду на вищенаведене, позивач зазначає про неможливість здійснювати поставку продукції споживачам, що могло призвести до зриву контрактних зобов'язань і призвело до прямих збитків у зв'язку з додатковим простоєм вагонів з вини відповідача у вигляді збільшеної плати за користування вагонами.

Таким чином, позивач зазначає, що причиною виникнення спору є невиконання експедитором умов Договору та приписів чинного законодавства України, яке регулює порядок виконання договорів.

В своїй апеляційній скарзі відповідач нагшолошує на тому, що позивачем не було доведено належними доказами час простою вагонів, у зв'язку з чим позивач поніс додаткові витрати і визначив їх як збитки, завдані відповідачем.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 4.2 Договору при порушенні умов даного Договору винна сторона відшкодовує іншій стороні понесені збитки.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 Господарського кодексу України, якою встановлено, що кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування збитків.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Матеріали справи свідчать про те, що подані під завантаження вагони були передані залізницею у користування позивача та були фактично завантажені, виставлені на здавальну колію рудника, перевізні документи були передані на станцію Сіль Донецької залізниці, проте вагони до перевезення залізницею прийняті не були через невиконання експедитором договірних зобов'язань.

Враховуючи вищенаведене, відповідальними особами були складені відповідні акти із зазначенням дати, номерів вагонів, дату та час здачі у користування вагонів позивачу та дату і час завантаження та виставлення на здавальну колію рудника та час і дату передання перевізних документів на станцію Сіль Донецької залізниці.

Відповідач не вважає зазначені акти належними доказами та зазначає, що на підставі даних актів неможливо встановити розмір завданих позивачу збитків.

Колегія суддів не погоджується з доводами відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 р. N 457 (далі - Статут) Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно з п. 5 Статуту на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує:

а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила);

б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів;

в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів);

г) інші нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з п. 119 Статуту за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Порядок розрахунків та перелік операцій з вагонами (контейнерами), за час виконання яких не стягується плата, встановлюється Правилами.

З метою визначення плати та порядку користування вантажними вагонами і контейнерами суб'єктами підприємницької діяльності відповідно до статті 119 Статуту залізниць України Наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року N 113 було затверджено Правила користування вагонами і контейнерами (далі - Правила користування), які визначають порядок і умови користування вагонами і контейнерами:

- парку залізниць України;

- парку залізниць інших держав;

- які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, а також орендовані ними (за час затримки на коліях залізниць загального користування).

Згідно з п. 2 Правил користування за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату.

Відповідно до п. 3 Правил користування облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами. Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред'явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці. У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов'язаний підписати відомість із зауваженнями. Відомість плати за користування вагонами (контейнерами) складається у трьох примірниках - два для залізниці і один для вантажовласника, окремо для вагонів і для контейнерів. Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника. Час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у Пам'ятці про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій. Пам'ятка підписується відповідальною особою станції і вантажовласника. Про закінчення вантажних операцій і готовність вагонів до забирання локомотивом залізниці вантажовласник повинен повідомити станцію (форма повідомлення наведена у додатку 12). Спосіб повідомлення встановлюється в договорі про експлуатацію під'їзної колії (договором про подавання та забирання вагонів). У повідомленні робиться відмітка про час його передачі та прийняття, вказуються прізвища працівників вантажовласника і станції, які його передали та прийняли. У всіх випадках повідомлення про подавання вагонів повинно передаватися станцією не пізніше ніж за дві години до їх подавання. Вантажовласник повинен призначити для приймання і передачі повідомлень працівників; їхні прізвища та номери телефонів надаються начальнику станції. Повідомлення про час подавання порожніх вагонів під навантаження не потребується, якщо вони використовуються для подвійних операцій. Для запису повідомлень на станції ведеться "Книга повідомлень" (додаток 7). Облік часу користування контейнерами здійснюється за Пам'ятками про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8). Термін користування вагонами, що подаються залізницею, обчислюється не раніше часу, зазначеного у повідомленні. У разі подавання вагонів без повідомлення, початок часу користування ними обчислюється після закінчення передбачених Правилами користування вагонами і контейнерами двох годин. У разі подавання вагонів із запізненням, після часу, зазначеного у повідомленні, час користування обчислюється з моменту фактичної подачі, якщо запізнення не перевищує двох годин. У разі запізнення понад дві години вагони вважаються поданими без повідомлення. Про зарахування для подвійних операцій (розвантаження одержувачем та наступне навантаження вагона цим же одержувачем або розвантаження та наступне навантаження вагона на одній під'їзній колії у разі проведення розрахунків із залізницею за користування вагонами власником під'їзної колії) у графі 14 "Примітки" Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) робиться відмітка "Подвійна операція". Плата за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу нараховується за Відомостями плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу (додаток 10), які оформляються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів.

На станціях та під'їзних коліях із значним обсягом вантажної роботи облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними повинен провадитися з використанням персональних електронних обчислювальних машин за спеціально розробленою програмою.

Відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46 були долучені позивачем до позовної заяви, Пам'ятки про подавання та прибирання вагонів форми ГУ-45 також містяться в матеріалах справи, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами ДП "Артемсіль" складається в одному примірнику, який передається на станцію Сіль, а тому позивачем не надавались зазначені документи. Матеріали справи свідчать про те,що позивач звернувся за залізничну станцію Сіль із запитом про надання таких повідомлень. В свою чергу, листом виконуючого обов'язків технічного директора станції Сіль Скляр Н.Н. було повідомлено позивача про те, що Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами не надавались позивачу, так як відповідно до Наказу № 337 Ц від 09.06.2009 р. "Про затвердження та введення в дію переліку документів, що утворюються у виробничій діяльності державної адміністрації залізничного транспорту України та підпорядкованих їй підприємств, установ і організацій із зазначенням строків зберігання документів" зазначені документи зберіганню не підлягають.

Щодо ненадання позивачем Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, то залізницею такі документи не складалися, з огляду на те, що відповідно до п. 16.1 Договорів на експлуатацію під'їзної колії Державного підприємства "Артемсіль" № 2/103-31/03-07 ((рудник ім. Володарського) Міністерства аграрної політики України), № 2/103-31/03-09 ((рудник 7) Міністерства аграрної політики та продовольства України), № 2/23-31/03-09 ((рудники 1,3) Міністерства аграрної політики та продовольства України), № 2/21-31/03-10 ((рудник № 4), належним чином засвідчені копії яких наявні у матеріалах справи, якщо в передачі, що повертається з під'їзної колії, будуть виявлені вагони, які не можуть бути прийняті залізницею (відсутність плану перевезень або відповідного дозволу, порушення Технічних умов навантаження та кріпленню вантажів, заборона навантаження на визначені станції та напрямки, неочищені, наявність заборгованості по платам, відсутність електронного цифрового підпису тощо), то вагони, що повертаються, виключаються із користування власника колії після викидання його локомотивом з пред'явленої до повертання партії не прийнятих вагонів та повторного проведення передавальних операцій.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем акти, на підставі яких визначено розмір збитків, завданих позивачу відповідачем, є належним та допустимим доказом на підставі яких позивачем були розраховані збитки, завдані відповідачем, оскільки повністю відповідають вимогам Правил користування щодо складення таких актів.

В своїй апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що згідно Відомостей плати за користування вагонами №№ 03040025, 04040039,04040037, 06040060, 05040048, 03040022, 04040009, 03040006 за вагони, які перебували в користуванні ДП «Артемсіль», Донецькою залізницею нарахована плата за весь час користування вагонами, зазначеними у позовній заяві. Цей час вираховується з моменту передачі при подаванні вагонів користувачу до моменту приймання вагонів залізницею після їх використання користувачем.Вищеперелічені відомості плати за користування вагонами підписані позивачем без зауважень, в порушення п 4 «Правил користування вагонами і контейнерами», в якому зазначено, що «у разі непогодження даних, зазначених у відомостях, представник вантажовласника зобов'язаний підписати відомість із зауваженнями».

Наведене не береться колегією суддів до уваги, оскільки позивачем було роз'яснено, що Відомості плати за користування вагонами були підписані ДП "Артемсіль" без зауважень, тому що час додаткового користування позивачем вагонами збільшився з вини відповідача, а не з причин, залежних від залізниці.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, задовольняючи вказаний позов, повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2014 у справі № 910/11446/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/11446/14 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко