РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/20699/14 19.01.15

За позовомПриватного акціонерного товариства «Кримський титан»
доФонду державного майна України
з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідача1. Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 2. Державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» 3. Державної акціонерної компанії «Українські поліметали» (Закрите акціонерне товариство)
з участюПрокуратури міста Києва
провизнання переважного права та зобов'язання вчинити дії
Головуючий суддя Босий В.П.

Судді: Івченко А.М.

Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача:Денисенко О.М.
від відповідача:Кирпичова В.Б.
від третьої особи 1:Харабара Т.І.
від третьої особи 2:Сухих К.І.
від третьої особи 3:не з'явився
прокурор:Вакалюк Д.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Кримський титан» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України (надалі - ФДМУ) про визнання переважного права та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконною відмовою ФДМУ від продовження терміну дії договору оренди цілісного майнового комплексу ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат» №587 від 06.09.2004 р., що є порушенням переважного права позивача, гарантоване приписами ст. 777 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.10.2014 р. порушено провадження у справі, залучено до участі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, Державне підприємство «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» та Державну акціонерну компанію «Українські поліметали» (Закрите акціонерне товариство), розгляд справи призначено на 20.10.2014 р.

29.09.2014 р. представником позивача надано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, в якій позивач просив суд з метою забезпечення виконання рішення у даній справі заборонити відповідачу та третім особам перешкоджати позивачу користуватися цілісним майновим комплексом ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат» до його повернення з оренди на підставі акту приймання-передачі майна та вчиняти будь-які дії, направлені на передачу такого майна будь-яким особам.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Дослідивши матеріали справи, суд відмовляє в задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, оскільки позивачем не надано доказів, з якими приписи ст. 66 Господарського процесуального кодексу України пов'язують можливість вжиття заходів забезпечення позову.

17.10.2014 р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував повністю з огляду на те, що після закінчення дії оспорюваного договору оренди, він мав намір використовувати майно для власних потреб, а тому переважне право позивача у будь-якому випадку не могло бути реалізоване за таких умов, про що останній був повідомлений.

Крім того, в судовому засіданні 20.10.2014 р. представником Міністерства економічного розвитку і торгівлі України надано письмові пояснення у справі, в яких представник третьої особи 1 проти задоволення позовних вимог заперечував та вказував, що такі позовні вимоги Товариства спрямовані на обмеження реалізації державою права власності на спірний цілісний майновий комплекс.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 20.10.2014 р., 05.11.2014 р. та 01.12.2014 р. розгляд справи відкладався на 05.11.2014 р., 01.12.2014 р. та 15.12.2014 р. відповідно.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.12.2014 р. вирішено розгляд справи здійснювати колегіально у складі трьох суддів.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 15.12.2014 р. для здійснення колегіального розгляду справи визначено наступних суддів: Босий В.П. (головуючий), судді Любченко М.О., Івченко А.М.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.12.2014 р. справу прийнято до провадження колегією суддів, розгляд справи призначено на 19.01.2014 р.

16.01.2014 р. від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи Окружним адміністративним судом м. Києва №826/11736/14.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, підтримав подане клопотання про зупинення провадження у справі.

Судом в задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі відмовлено з огляду на недоведеність заявником факту неможливості розгляду даної справи до вирішення справи Окружного адміністративного суду м. Києва №826/11736/14.

Присутні в судовому засіданні представники відповідача, третіх осіб 1, 2 та прокурор надали пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі.

Представник третьої особи 3, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, 28.11.2014 р. до канцелярії суду надав письмові пояснення у справі, в яких проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що ДАК «Українські поліметали» не є власником спірного цілісного майнового комплексу, оскільки вказане майно залишилося у державній власності, а тому і не повинно було направляти повідомлення про закінчення терміну дії договору на адресу відповідача.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.09.2004 р. між ФДМУ (орендодавець) та Закритим акціонерним товариством «Кримський титан», після зміни найменування - Товариство, (орендар) було укладено договір оренди цілісного майнового комплексу ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат» №587 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору в редакції додаткового договору №162 від 24.04.2012 р. орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат» (підприємство), склад та вартість якого визначено відповідно до акта оцінки та переліку орендованого майна,складених станом на 29.02.2012 р. становить 439 020 818,00 грн., у тому числі: основні фонди (без капітальних інвестицій) 384 147 383,00 грн. за залишковою вартістю, капітальні інвестиції - 3 639 863,00 грн., нематеріальні активи 51 233 572,00 грн. за залишковою вартістю.

Пунктом 2.1 Договору в редакції додаткового договору №740/234 від 05.11.2004 р. визначено, що орендар вступає у строкове платне користування майном підприємства у термін, указаний в договорі, але не раніше дати погодження Фондом державного майна України передавального акта, затвердженого загальними зборами ДАК «Українські поліметали», підписаного орендарем та комісією з припинення діяльності ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат».

Згідно з п. 2.2 Договору в редакції додаткового договору №740/234 від 05.11.2004 р. передача цілісного майнового комплексу підприємства в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

За змістом п. 10.6 Договору в редакції додаткового договору №740/234 від 05.11.2004 р. продовження дії цього договору після закінчення строку його чинності можливе шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Відповідно до п. 10.7 Договору в редакції додаткового договору №740/234 від 05.11.2004 р. чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації підприємства за участю орендаря; загибелі орендованого майна; банкрутства орендаря та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

30.11.2004 р. між комісією з припинення діяльності ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат» та Товариством було підписано передавальний акт цілісного майнового комплексу підприємства, що належить до державної власності, №001/2004, який затверджений заступником Голови ФДМУ та рішенням загальних зборів акціонерів Державної акціонерної компанії «Українські поліметали», оформлений протоколом №14 від 30.11.2004 р.

Додатковим договором №46 від 24.01.2012 р. строк дії Договору сторонами продовжено до 05.09.2014 р. включно. Крім того сторони домовилися, що моментом продовження Договору є 06.09.2009 р.

Листом №10-16-7070 від 05.06.2014 р. відповідач повідомив Товариство про закінчення 05.09.2014 р. строку дії Договору та вказував на намір використовувати орендоване майно (цілісний майновий комплекс) у власних потребах, що зумовить припинення чинності Договору.

07.08.2014 р. на адресу відповідача позивачем було направлено лист №01-02-01/1354 від 07.08.2014 р. про свій намір скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди цілісного майнового комплексу ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат» на новий строк.

Спір у справі виник у зв'язку із неправомірною, на думку позивача, відмовою відповідача від укладення з позивачем договору оренди спірного майна на новий строк.

Договір є договором оренди державного майна, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України та Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на підставі Договору прийняв в оренду цілісний майновий комплекс ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат», користувався ним у власних потребах, а також виконував зобов'язання з внесення орендної плати за користування таким майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

За змістом п. 10.6 Договору в редакції додаткового договору №740/234 від 05.11.2004 р. продовження дії цього договору після закінчення строку його чинності можливе шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Додатковим договором №46 від 24.01.2012 р. строк дії Договору сторонами продовжено до 05.09.2014 р. включно. Крім того сторони домовилися, що моментом продовження Договору є 06.09.2009 р.

Таким чином, за згодою сторін та на підставі положень п. 10.6 Договору термін його дії було продовжено до 05.09.2014 р. включно.

Частинами 2, 3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Зазначені положення кореспондуються з приписами ст. 777 Цивільного кодексу України, частино 1 якої встановлено, що наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

При цьому суд відзначає, що в силу наведених норм переважне право наймача полягає у наданні йому переваги при укладенні договору оренди на новий строк перед іншими особами, а не у виключності права наймача на переукладення договору оренди.

Отже, позивач має переважне право на укладення договору оренди державного майна на новий строк за інших рівних умов, тобто, при проведенні конкурсу на укладення такого договору (у випадку його проведення), і за винятком випадку, коли орендодавець не має наміру використовувати орендоване майно для власних потреб.

Як на порушення переважного права позивач вказує на те, що після закінчення терміну дії Договору, орендоване нерухоме майно (цілісний майновий комплекс) було передано Державному підприємству «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» на праві господарського відання, всупереч приписам чинного законодавства України про переважне право орендаря.

Суд відзначає, що приписи Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачають, що якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Як вбачається із матеріалів справи, листом №10-16-7070 від 05.06.2014 р. відповідач повідомив Товариство про закінчення 05.09.2014 р. строку дії Договору та вказував на намір власника використовувати орендоване майно (цілісний майновий комплекс) у власних потребах, що зумовить припинення чинності Договору.

Вказаний лист направлений на адресу позивача у справі 05.06.2014 р., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та поштовою квитанцією від 05.06.2014 р.

Таким чином, ФДМУ на виконання приписів ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення терміну дії Договору (який закінчувався згідно з умовами додаткового договору№46 від 24.01.2012 р. - 05.09.2014 р.) повідомило орендаря про намір використовувати орендоване майно для власних потреб.

Твердження позивача про те, що відповідне повідомлення мало надсилатися не відповідачем, а ДАК «Українські поліметали» як власником спірного майна судом не приймається до уваги з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №373 від 28.03.1998 р. «Про створення Державної акціонерної компанії «Українські поліметали»» було затверджено перелік державних підприємств, майно яких передається до статутного фонду Компанії, до якого входило ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат».

При цьому, пунктом 7 вказаної постанови було встановлено, що майно державних підприємств, яке передається до статутного фонду Компанії, перебуває у державній власності до прийняття згідно із законодавством спеціального рішення про приватизацію.

З огляду на те, що станом на момент розгляду справи доказів проведення приватизації ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат» не надано, суд приходить до висновку, що спірний майновий комплекс перебуває у державній власності, а не у власності будь-якої іншої особи (в тому числі, ДАК «Українські поліметали»).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва є орендодавцем щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам;

Указом Президента України «Про заходи щодо забезпечення розвитку виробництва двоокису титану та підвищення ефективності використання виробничих потужностей підприємств із видобутку ільменітової руди» №765 від 07.07.2004 р. постановлено Кабінету Міністрів України вжити в установленому порядку заходів щодо підвищення ефективності діяльності підприємств із виробництва двоокису титану та видобутку ільменітової руди, в тому числі забезпечити передачу Фонду державного майна України у місячний строк Вільногірського державного гірничо-металургійного комбінату, Іршанського державного гірничо-збагачувального комбінату, а також інших активів Державної акціонерної компанії «Українські поліметали», пов'язаних із технологічним процесом видобування ільменітової руди.

Таким чином, оскільки спірний цілісний майновий комплекс був переданий до сфери управління ФДМУ, направлення повідомлення про відмову у продовженні терміну дії Договору відносилося до його компетенції як уповноваженої особи на управління та як орендодавця за Договором.

За змістом ст. 1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Частино. 1 статті 2 вказаного Закону визначено, що об'єктами управління державної власності є, зокрема, майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям, а також державне майно, передане в оренду, лізинг, концесію.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» Кабінет Міністрів України є суб'єктом управління, що визначає об'єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об'єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб'єктам управління, визначеним цим Законом.

Згідно з п.п. 2 вказаної статті Кабінет Міністрів України, зокрема, встановлює порядок передачі об'єктів державної власності суб'єктам управління, визначеним цим Законом.

Таким чином, повноваження стосовно передачі об'єктів державної власності в управління суб'єктами управління об'єктами державної власності здійснюється Кабінетом Міністрів України на підставі вказаного Закону.

При цьому, із листа №10-16-7070 від 05.06.2014 р. вбачається, що припинення чинності Договору після закінчення строку дії мало відбутися згідно доручення Прем'єр-міністра України №15037/10/1-14 від 05.06.2014 р. Вказане доручення також було направлено на адресу позивача разом з листом №10-16-7070 від 05.06.2014 р.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 р. №406 «Деякі питання забезпечення функціонування підприємств титанової галузі» було прийнято рішення віднести до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі цілісні майнові комплекси Іршанського гірничо-збагачувального і Вільногірського гірничо-металургійного комбінатів після припинення договору їх оренди з приватним акціонерним товариством «Кримський титан».

Наказом Фонду державного майна України та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №2253/1073 від 06.09.2014 р. було надано згоду відповідача та передано Міністерству економічного розвитку і торгівлі України цілісного майнового комплексу ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат».

З огляду на викладене суд вважає доведеним факт реальності намірів власника спірного цілісного майнового комплексу на використання майна після закінчення строку дії Договору у власних потребах, що з урахуванням своєчасного направлення повідомлення про такі наміри (лист №10-16-7070 від 05.06.2014 р.), виключає наявність у позивача переважного права на продовження дії Договору.

Більш того, твердження про неправомірне передання спірного майна в користування ДП «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» є безпідставним з огляду на таке.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1074 від 06.09.2014 р. цілісний майновий комплекс ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат» був закріплений за ДП «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» на праві господарського відання.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Господарського кодексу України держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

За змістом ч. 1 ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Таким чином, в розумінні приписів чинного законодавства України правова природа правовідносин з передання майна в оренду та в господарське відання є різною.

При цьому, за змістом ст. 777 Цивільного кодексу України орендар має переважне право на укладення договору оренди державного майна на новий строк за інших рівних умов, тобто, при проведенні конкурсу на укладення такого договору (у випадку його проведення).

В той же час, на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1074 від 06.09.2014 р. цілісний майновий комплекс ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат» був закріплений за ДП «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» на праві господарського відання (що не є орендою в розумінні приписів чинного законодавства України), а конкурсу на укладення договору оренди спірного майна не проводилось.

Таким чином суд приходить до висновку, що внаслідок закінчення терміну дії Договору, Товариством не було набуте переважне право на його продовження, оскільки власником майна, переданого в оренду, було прийнято рішення про його використання у власних потребах, і конкурсу на укладення нового договору не проводилося, а тому у задоволенні позову про визнання за Товариством переважного права оренди та зобов'язання відповідача підписати додаткову угоду до договору необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Кримський титан» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.01.2015 р.

Головуючий суддя В.П. Босий

Судді А.М. Івченко

М.О. Любченко