ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" січня 2015 р.Справа № 924/1561/14

Господарський суд Хмельницької області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши матеріали

За позовом прокурора м. Кам'янець-Подільського в інтересах держави

до 1. Кам'янець-Подільської міської ради, м. Кам'янець-Подільський, Хмельницька область;

2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кам'янець-Подільський, Хмельницька область;

3. Департамент економіки та розвитку інфраструктури міста, Кам'янець-Подільської міської ради, м. Кам'янець-Подільський, Хмельницька область;

про - визнання договору оренди нежитлового приміщення, загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1 від 20.07.2012р. недійсним;

- скасування рішення 32 сесії Кам'янець-Подільської міської ради №10 від 27.09.2012р. в частині включення нежитлового приміщення, загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1 в перелік об'єктів комунальної власності, що пропонуються для приватизації;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1, укладеного між Кам'янець-Подільською міською радою в особі директора Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста Гурської Майї Дмитрівни та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 від 12.03.2013р.

За участю представників сторін:

від позивача: Гуменний Д.А. - прокурор прокуратури м. Хмельницького (службове посвідчення №027179 від 02.07.2014р.);

від відповідача-1: не прибув;

від відповідача-2: ОСОБА_4 - адвокат за договором від 28.11.2014р.;

ОСОБА_1 - фізична особа-підприємець;

від відповідача-3: Березовський В.Б. - за довіреністю №1367/07-08 від 05.12.2014р.

В засіданні суду 12.01.2015р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суть спору: Прокурор м. Кам'янець-Подільського в інтересах держави звернувся до суду із позовом, відповідно до якого просить суд:

1) визнати договір оренди нежитлового приміщення, загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1 від 20.07.2012р. недійсним;

2) скасувати рішення 32 сесії Кам'янець-Подільської міської ради №10 від 27.09.2012р. в частині включення нежитлового приміщення, загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1 в перелік об'єктів комунальної власності, що пропонуються для приватизації;

3) визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1, укладеного між Кам'янець-Подільською міською радою в особі директора Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста Гурської Майї Дмитрівни та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 від 12.03.2013р.

В обґрунтування позову прокурор посилається на те, що 12.03.2013р. між Кам`янець-Подільською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було підписано договір купівлі-продажу приміщення комунальної власності за адресою: м. Кам`янець-Подільський, АДРЕСА_1, реєстраційний № об'єкта нерухомості 4, шляхом викупу приміщення в процесі приватизації.

Проведеною прокуратурою міста перевіркою в порядку нагляду за дотримання та застосування законів у Кам'янець-Подільській міській раді встановлено, що зміст вказаного договору та порядок його укладення не відповідають вимогам закону, виходячи з наступного.

Вказує, що 20.07.2012 між Кам'янець-Подільською міською радою, в особі директора Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста Гурської М.Д. та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди приміщення комунальної власності за адресою: м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" істотними умовами договору оренди, окрім інших, є об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації) та орендна плата. Частиною 1 ст.11 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що оцінка об'єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.19 Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої постановою КМ України від 10.08.1995р. №629, у разі оренди нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного майна здійснюється його незалежна оцінка. Оцінка зазначеного майна проводиться із застосуванням бази, що відповідає ринковій або спеціальній вартості.

Проте, всупереч вказаним нормам вартість приміщення по АДРЕСА_1, що передано в оренду для ОСОБА_1 у пункті 1.2 Договору №73-07/12 від 20.07.2012 р. вказана, як балансова вартість, яка визначена без проведення обов'язкової незалежної оцінки об'єкта нерухомості, що підтверджується довідкою від 30.07.2014р., та становить 64 862 грн.

Прокурор посилається на те, що згідно п.п.4, 8 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995р. №786 орендна плата за місяць встановлюється на підставі річного розміру орендної плати, яка визначається на підставі формули, відповідно до якої вартість орендованого майна визначається шляхом проведення незалежної оцінки.

Прокурор стверджує, що в ході передачі ОСОБА_1 в оренду приміщення по АДРЕСА_1 незалежна оцінка об'єкта оренди не проводилась, орендна плата, яка визначена п. 3.1 Договору оренди №73-07/12 від 20.07.12 не відповідає вимогам Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995р. №786.

Таким чином прокурор вважає, що зміст Договору оренди приміщення №73-07/12 від 20.07.12 суперечить вимогам ст.11 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", Методиці оцінки об'єктів оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1995 року №629, Методиці розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995р. №786, що відповідно до ст.207 ГК України та 215 ЦК України є підставою визнання правочину недійсним.

Прокурор вказує, що, незважаючи на суттєві порушення, допущені під час передачі в оренду приміщення по АДРЕСА_1, 27.09.2012р. рішенням Кам'янець-Подільської міської ради доповнено перелік об'єктів, що пропонуються для приватизації у 2012 році та внесено до нього вказане приміщення та способом приватизації визначено викуп.

Прокурор вважає спірне рішення ради незаконним із наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України „Про приватизацію державного майна" приватизація здійснюється на основі принципів законності, забезпечення конкурентності продажу майна та інших принципів.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" викуп застосовується щодо об'єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об'єкта передбачено законодавчими актами.

Частиною 1 ст.18-2 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання для цілей оренди майна.

Таким чином, зі змісту вказаних норм випливає те, що приватизація майна здійснюється на конкурентних засадах, першочерговими способами якої є аукціон чи конкурс, а викуп, як спосіб приватизації застосовується лише у виключних випадках, а саме: 1) якщо об'єкт приватизації не продано на аукціоні або за конкурсом; 2) власником прийнято рішення про приватизацію орендованого майна і орендар здійснив невід'ємні поліпшення орендованого майна в розмірі не менш як 25% вартості майна, за яким воно було передано в оренду.

Разом з тим, на момент прийняття Кам'янець-Подільською міською радою рішення 32 сесії №10 від 27.09.2012, яким доповнено перелік об'єктів, що пропонуються для приватизації у 2012 році та внесено до нього приміщення по АДРЕСА_1 шляхом викупу, зазначене приміщення не було предметом продажу на аукціоні або за конкурсом, а також покупець на момент прийняття Кам'янець-Подільською міською радою рішення про приватизацію орендованого приміщення права на його викуп ще не отримав, оскільки лише 26.11.2012р. між ОСОБА_1 та КПП „СОВБУД" укладено договір підряду №1126 від 26.11.2012 на проведення ремонтних робіт в приміщенні по АДРЕСА_1.

Таким чином, прокурор вважає, що, оскільки викуп є безконкурентним способом приватизації, міська рада своїм рішенням від 27.09.2012р. надала монопольне право ОСОБА_1 на приватизацію майна, що суперечить принципам, визначених ст. 2 Закону України „Про приватизацію державного майна".

Тому, стверджує, що рішення Кам`янець-Подільської міської ради „Про внесення змін та доповнень до рішення 26 сесії міської ради VI скликання від 29.05.2012 №2" є незаконним та підлягає скасуванню в частині включення Переліку об'єктів, що підлягають приватизації у 2012 році приміщення по АДРЕСА_1 шляхом викупу.

Таким чином, вважає, що ОСОБА_1 не отримала право на приватизацію шляхом викупу й після здійснення невід'ємних поліпшень у орендованому приміщенні.

Так, відповідно до висновку про вартість майна від 19.02.2013р. та п.1.3 договору купівлі-продажу від 12.03.2013р. ринкова вартість приміщення по АДРЕСА_1 становить 105 921,00 грн., з яких ринкова вартість частки комунальної власності - 88 715,00 грн., а вартість невід'ємних поліпшень, здійснених за рахунок орендаря, становить 17 206,00 грн.

Як вбачається із пояснень директора Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста Кам`янець-Подільської міської ради, яка виступала стороною договору купівлі-продажу від 12.03.2013р., для визначення вартості приміщення по АДРЕСА_1 за яким воно буде відчужуватись в процесі приватизації виконавчим комітетом Кам'янець-Подільської міської ради замовлено проведення незалежної оцінки у ФОП ОСОБА_7, відповідно до якої вартість невід'ємних поліпшень, проведених орендарем, становить 17 206,00 грн.

Оскільки вартість приміщення по АДРЕСА_1, за яким воно передавалось в оренду, становить 64 862,00 грн., розмір невід'ємних поліпшень (17 206,00 грн.) є достатнім для здійснення ОСОБА_1 викупу вказаного приміщення, тобто становить більше 25% за від вартості майна, за яким воно передано в оренду.

Натомість, згідно з п.1 ч.1 ст.18-2 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого майна орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25% ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання для цілей оренди майна.

Таким чином вважає, що суб'єктом господарювання, який має право на здійснення оціночної діяльності незалежна оцінка приміщення по АДРЕСА_1 не проводилась, а вартість за якою воно передано в оренду визначена, як балансова, а не ринкова у відношенні до якої необхідно визначати процентне відношення розміру невід'ємних поліпшень.

Тому, стверджує, що посадові особи Кам'янець-Подільської міської ради помилково дійшли до висновку про те, що ОСОБА_1 отримала право на викуп приміщення по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, яке не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним.

Відповідно до ч.6 ст.29 Закону України „Про приватизацію державного майна" порушення встановленого законодавством порядку приватизації або прав покупців є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єкта приватизації в порядку, передбаченому законодавством України.

Згідно із ст.121 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави у суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст.36-1 Закону України „Про прокуратуру" підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загроза порушень інтересів держави.

За правовими позиціями, викладеними в рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частини першої, десятої статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що через недотримання Кам'янець-Подільською міською радою, передбаченого законодавством порядку приватизації комунального майна, прокурор вважає, що порушено інтереси територіальної громади міста, яку неправомірно позбавлено права власності на приміщення, а також те, що Кам'янець-Подільська міська рада не може виступати позивачем у даній справі, прокурор з метою захисту інтересів територіальної громади міста пред'явив цей позов до суду як позивач.

За таких обставин, прокурор наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідач-1 (Кам'янець-Подільська міська рада) у направленому суду письмовому відзиві від 22.12.2014р. проти позову заперечив, вважає, що позов прокурора є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідач-1 вказує, що одним із обґрунтувань позову є твердження позивача про те, що Кам'янець-Подільська міська рада безпідставно при прийнятті оскаржуваного рішення від 27.09.2012р. №10 обрала способом приватизації викуп, оскільки викуп застосовується тільки щодо об'єктів, які не продано за аукціоном, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця передбачено законом.

Однак, відповідач-1 зазначає, що в даному випадку позивач помилково ототожнює поняття „обрання" способу приватизації та „застосування" способу приватизації, які за своєю суттю є абсолютно різними.

За приписами п.30 ч.1 ст.26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції місцевих рад віднесено в тому числі прийняття рішень щодо відчуження об'єктів комунальної власності, визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності.

Аналізуючи дану норму Закону вбачається, що Кам'янець-Подільська міська рада як орган місцевого самоврядування має право самостійно, на власний розсуд без жодних додаткових умов своїм рішенням обирати спосіб приватизації об'єкта права комунальної власності, а вже застосовувати його, тобто безпосередньо здійснювати відчуження - у випадку наявних на те правових підстав.

Викладене свідчить про безпідставність тверджень позивача про включення спірного об'єкту нерухомого майна до переліку об'єктів приватизації та обрання способу приватизації шляхом викупу.

Щодо вимоги позивача визнання недійсним договору купівлі-продажу відповідач-1 вказує, що єдиною підставою визнання недійсним договору купівлі-продажу позивач вказує недостатній об'єм виконаних відповідачем-2 невід'ємних поліпшень, що не давало права застосовувати викуп та, відповідно, укладати договір купівлі-продажу. При цьому обґрунтування позивача не містять жодного посилання на встановлені законодавством підстави визнання правочину недійсним.

На думку відповідача-1, викладене свідчить про відсутність порушень при укладенні спірного договору купівлі-продажу та підстав для визнання його недійсним.

Окрім того, відповідач-1 звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України „Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи №2, 4, 7, 11 до Конвенції.

В свою чергу, за приписами статей 9 Конституції України та 19 Закону України „Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

У зв'язку з обов'язком держави виконувати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції і протоколів до неї, з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини, зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України, законодавцем прийнято Закон України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Статтею 17 цього Закону встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, у зв'язку з ратифікацією Конвенції, Протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" судам у здійсненні судочинства необхідно застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі „Федоренко проти України" від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути „існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні „виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини „Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: „наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила".

У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце „непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції".

Верховний Суд України у постанові від 14 березня 2007 року, на підставі ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовував рішення Європейського суду з прав людини „Стретч проти Сполученого Королівства" та зазначив, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені в наслідок винної, протиправної поведінки самого покупця.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач-1 просить суд винести рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач-2 (ФОП ОСОБА_1.) проти позову заперечив, просить відмовити в позову.

Відповідач-3 (Департамент економіки та розвитку інфраструктури міста Кам'янець-Подільської міської ради) проти позовних вимог заперечив. У направленому суду письмовому відзиві від 25.11.2014р. проти позову заперечує та вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, прокурор стверджує, що включення нежитлового приміщення загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1 до переліку об'єктів, що підлягають приватизації у 2014 році, зі способом приватизації - шляхом викупу, не відповідає вимогам Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Однак, відповідч-3, не погоджується із цим, оскільки згідно ст.3 зазначеного вище Закону, приватизація об'єктів малої приватизації відбувається шляхом: викупу, продажу на аукціоні, продажу за конкурсом. При цьому викуп, як спосіб приватизації, вказується першочергово та без зазначення додаткових умов.

Щодо твердження прокурора, стосовно того, що ФОП ОСОБА_1 не набула право на викуп, оскільки здійснила невід'ємні поліпшення, вартість яких була визначена від балансової вартості приміщення, а не від ринкової, відповідач-3 вказує, що приміщення за адресою: АДРЕСА_1, яке викуплене відповідачем-2, було включене в програму приватизації майна на 2012 рік. На момент прийняття програми та затвердження її рішенням сесії міської ради, тобто станом на 15.12.2011р., Закон не передбачав право викупу майна при здійсненні 25% поліпшень саме від ринкової вартості. Тому, в розділі 4 програми приватизації на 2012 рік, затвердженої рішенням 18 сесії міської ради від 15.12.2011р. №18, зазначено, що орендар має здійснити 25% від балансової вартості об'єкта.

Дотримуючись вимог програми приватизації, відповідачем-3 була проведена процедура приватизації.

На підставі вищевикладеного відповідач-3 просить суд залишити позов прокурора м. Кам'янця-Подільського до Кам'янець-Подільської міської ради, ФОП ОСОБА_1 та Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста про визнання недійсним договору оренди приміщення від 20.07.2012р., скасування рішення 32 сесії міської ради від 27.09.2012р. №10 та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12.03.2013р., без задоволення.

Прокурор в засіданні суду 12.01.2015р. прибув, позовні вимоги підтримав та просить про їх задоволення.

Представник відповідача-1 в засіданні суду 12.01.2015р. прибув, проти позовних вимог заперечив, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов.

Представники відповідача-2 в засідання суду 12.01.2015р. прибули, у поданому суду письмовому відзиві проти позову заперечили, зважаючи на таке.

Стаття 207 ГК України зазначає, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Пунктом 2.7 Постанови Пленуму Вищого господарського Суду України № 11 від 29.05.2013 року „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, що частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

Таким чином, визнання договору оренди нежитлового приміщення № 73-07/12 від 20.07.2012 року, загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: Хмельницька обл., місто Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1 недійсним може мати наслідки лише на майбутнє, тобто з дня набранням чинності рішенням господарського суду.

Крім того, пункт 9.10 договору оренди нежитлового приміщення № 73-07/12 від 20.07.2012 року передбачає, що даний договір припиняє свою дію з моменту поєднання в одній особі Орендодавця та Орендаря. Тому, після оформлення купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення, загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: Хмельницька обл., місто Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1, договір оренди нежитлового приміщення № 73-07/12 від 20.07.2012 року припинив свою дію з 12.03.2013 року.

Отже, відсутні правові підстави для визнання договору оренди нежитлового приміщення №73-07/12 від 20.07.2012 року недійсним оскільки він вже припинив свою дію 12.03.2013 року.

Стосовно скасування рішення 32 сесії Кам'янець-Подільської міської ради №10 від 27.09.2012 року в частині включення нежитлового приміщення, загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: Хмельницька обл., місто Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1 в перелік об'єктів комунальної власності, що пропонується для приватизації, відповідач-1 вказує про таке.

В залежності від об'єкта, приватизаційний процес регулюється нормами Закону України „Про приватизацію державного майна" та Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)". Під дію Закону України „Про приватизацію державного майна" підпадає, зокрема, продаж цілісних майновим комплексів підприємств, а під дію Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" - продаж окремого індивідуально визначеного майна.

Приватизація об'єктів малої приватизації згідно з положеннями ст.3 Закону України „Про приватизацію майна невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" здійснюється шляхом викупу; продажу на аукціоні, за конкурсом.

Згідно зі ст.4 Закону України „Про приватизацію майна невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" продавцями об'єктів малої приватизації, що перебувають у комунальній власності, є органи приватизації, створені місцевими Радами.

Стаття 7 Закону України від 06.03.1992 року №2171-ХІІ „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають відповідно у державній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають: продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом; викупу.

Включення об'єктів малої приватизації до переліків, зазначених у частині першій, цієї статті, здійснюється з ініціативи державного органу приватизації, уповноваженого органу управління чи покупця.

Таким чином, законодавець щодо прийняття рішення про включення об'єкту до переліку об'єктів, які підлягають приватизації від будь-яких не передбачає наявність чинників (обставин), за наявності або відсутності яких об'єкт може бути включений до даного переліку.

Оскільки Кам'янець-Подільська міська рада діяла в спосіб та в межах наданих Законом повноважень, то, відповідно відсутні правові підстави скасувати рішення 32 сесії №10 від 27.09.2012 року в частині включення нежитлового приміщення, загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1 в перелік об'єктів комунальної власності, що пропонується для приватизації.

Стосовно визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 12.03.2013 року, відповідач-1 посилається на те, що згідно п.30 ч.1 ст.26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" питання про прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності належать до виключної компетенції міської ради, що вирішуються на її пленарних засіданнях.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", „Програми приватизації майна комунальної власності територіальної громади міста Кам'янець-Подільського на 2012 рік", затвердженого рішенням 18 сесії Кам'янець-Подільської міської ради № 18 від 15.12.2011 року, продавцем об'єктів малої приватизації (органом приватизації), що належать на праві власності територіальній громаді міста Кам'янець-Подільського, є Департамент економіки та розвитку інфраструктури міста Кам'янець-Подільського.

Частиною 1 ст.23 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" встановлено, що право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації, а також актом приймання-передачі зазначеного майна.

Відповідно до ч.6 ст.29 Закону України „Про приватизацію державного майна" порушення встановленого законодавством порядку приватизації або прав покупців є підставою для визнання недійсним договору купівлі - продажу об'єкта приватизації в порядку, передбаченому законодавством України. Інших підстав для визнання договорів купівлі - продажу об'єкта приватизації ніж визначені наведеними статтями приватизаційне законодавство не містить.

Відповідач-1 вказує на те, що органи приватизації, як органи публічної влади, мали виключні повноваження щодо встановлення умов приватизації та ухвалення необхідних для їх проведення актів, не погоджують своїх дій та рішень з покупцями, які не мали і не могли маги можливості перевіряти правильність їх рішень та зобов'язані були дотримуватись встановлених умов та порядку приватизації. Таким чином, ФОП ОСОБА_8 не мала можливості перевірити правильність рішень органів приватизації, як органів публічної влади.

Крім того, відповідно до ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію („Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

У рішенні від 24 червня 2003 року у справі „Стретч проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив: „наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила".

У цій справі Європейський суд дійшов висновку про те, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце „непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення ст. 1 „Першого протоколу Конвенції". Тобто визнання недійсними рішення публічного органу та договору, згідно яких майно отримане у власність від держави, та подальше позбавлення цього права на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим та незаконним.

Виходячи із підтверджених матеріалами справи обставин приватизації спірного об'єкту та умов оспорюваного договору купівлі-продажу, відповідач-1 вважає, що ФОП ОСОБА_1 правомірно очікувала на набуття права власності в значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Абзацом 22 Постанови Верховного Суду України від 14.03.2007р. у справі №21-8во07 „Про аспекти розгляду справ про приватизацію майна" визначено, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов і порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі, порушуючи право власності покупця, якщо вони не допущені в наслідок винної, протиправної поведінки самого покупця. Аналогічну правову позицію наведено в постановах Вищого господарського України від 02.03.12 у справі № 36/310, від 21.07.10 у справі № 8/19пд.

Із врахуванням вищевикладеного, відповідач-1 просить відмовити у задоволенні позову прокурора за безпідставністю заявлених вимог.

Представник відповідача-3 в засідання суду 12.01.2015р. прибув, проти позову заперечив із підстав, викладених у відзиві.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

ОСОБА_1, м. Кам`янець-Подільський як фізична особа-підприємець значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджено Витягом із ЄДР від 31.07.2014р. №19082831.

Департамент економіки та розвитку інфраструктури міста Кам'янець-Подільської міської ради як юридична особа зареєстрований 22.11.2011р., про що видано свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_1, значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців згідно виписки з ЄДР від 21.01.2013р.

15.11.2011р. Кам'янець-Подільська міська рада прийняла рішення №18 „Про затвердження програми приватизації майна комунальної власності територіальної громади міста Кам'янець-Подільський на 2012 рік та Переліку об'єктів комунальної власності, що пропонуються для приватизації у 2012 році", відповідно до якого було вирішено: 1) затвердити програму приватизації майна комунальної власності територіальної громади міста Кам'янець-Подільський на 2012 рік (додаток 1); 2) затвердити Перелік об'єктів комунальної власності, що пропонуються для приватизації у 2012 році (додаток 2); 3) програма приватизації майна комунальної власності територіальної громади міста Кам'янець-Подільський на 2012 рік діє до затвердження чергової програми приватизації сесією міської ради.

29.05.2012р. Кам'янець-Подільською міською радою було прийнято рішення №2, відповідно до якого було затверджено Перелік об'єктів, що пропонується до приватизації в 2012 році у новій редакції.

Рішенням Кам'янець-Подільської міської ради від 29.05.2012р. №5 було вирішено затвердити Положення про порядок надання майна територіальної громади міста Кам`янець-Подільського в оренду та в користування згідно додатку №1.

На виконання рішення виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 12.07.2012р. №1269 „Про передачу в оренду не житлових приміщень комунальної власності" між Департаментом економіки та розвитку інфраструктури міста Кам'янець-Подільської міської ради (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендарем) було підписано Договір оренди приміщення від 20.07.2012р. №73-07/12.

Відповідно до розд.1 предметом договору оренди від 20.07.2012р. є окремо визначене не житлове приміщення комунальної власності територіальної громади м. Кам`янець-Подільського, яке знаходиться на балансі Департаменту економіки та розвитку інфраструктури. Балансова вартість об'єкта оренди станом на 01.01.2012р. становить 64 862,00 грн.

Згідно Акта приймання-передачі приміщення №58 від 20.07.2012р. сторони підтвердили, що за договором оренди №73-07/12 від 20.07.2012р. орендодавець передав, а орендар прийняв нежитлове приміщення комунальної власності по АДРЕСА_1 площею 89,60 кв.м. для розміщення швейного цеху.

23.08.2012р. згідно п.3 рішення Кам`янець-Подільської міської ради №1560 „Про затвердження акта №7 від 20.08.2012р. засідання постійної робочої комісії з надання дозволів на виконання ремонтних робіт та визначення фактичних витрат виконаних робіт" встановлено погодити ФОП ОСОБА_1 кошторисну документацію та надати дозвіл на виконання ремонтних робіт (заміна вікон та дверних блоків, електропроводки, влаштування санвузла) в орендованому приміщенні комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 89,70 кв.м.

27.09.2012р. Кам'янець-Подільська міська рада прийняла рішення №10 „Про внесення змін та доповнень до рішення 26 (позачергової) сесії міської ради від 29.05.2012р. №2 „Про затвердження Переліку об'єктів, що пропонуються до приватизації у 2012 році у новій редакції", згідно якого міська рада, розглянувши звернення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 28.08.2012р. №5/1616-ф/12, вирішила доповнити перелік об'єктів комунальної власності, що пропонуються для приватизації в 2012р. згідно додатку, в тому числі щодо частини нежитлового приміщення площею 89,7 кв.м. по АДРЕСА_1 шляхом викупу.

24.01.2013р. рішенням виконкому Кам`янець-Подільської міської ради №61 вирішено (п.3) затвердити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 витрати за виконані ремонтно-будівельні роботи як невід`ємні поліпшення в орендованому приміщенні комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 89,70 кв.м. в сумі 20 647,00 грн. та відшкодувати їх орендарю в рахунок орендної плати або при приватизації приміщення.

19.02.2013р. незалежним оцінювачем ОСОБА_7 (сертифікат оціночної діяльності №13126/12 від 19.03.2012р.) проведено незалежну оцінку ринкової вартості об'єкта: нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 м. Кам`янець-Подільський загальною площею 89,7 кв.м.

Звіт про оцінку майна від 19.02.2013р. затверджено рішенням виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради від 21.02.2013р. №186 "Про затвердження звіту про оцінку майна комунальної власності не житлових приміщень за адресою АДРЕСА_1".

12.03.2013р. між Кам'янець-Подільською міською радою в особі Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста (продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) було підписано договір купівлі-продажу приміщення шляхом викупу (посвідчено нотаріально, реєстраційний №109).

Згідно п.п.1.1. вказаного договору сторони передбачили, що продавець зобов'язується передати у власність покупця нежитлове приміщення загального площею 89,7 кв. м., яке розташоване на 1-му поверсі п'яти поверхового житлового будинку за адресою: Хмельницька обл., місто Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1. Вказане приміщення належить територіальній громаді міста в особі Кам'янець-Подільської міській раді на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САЕ №666056 від 06.03.2013р., виданого Реєстраційною службою Кам'янець-Подільського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області з індексним номером 1034553 та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності сер. СЕІ №406255 від 06.03.2013р., виданого Реєстраційною службою Кам'янець-Подільського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області з індексним номером 1034878.

Покупець зобов'язується прийняти вказане приміщення і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі, та зареєструвати приміщення в Державному реєстрі прав власності. Право володіння, користування і розпорядження об'єктом приватизації переходить до покупця з моменту сплати повної вартості придбаного об'єкта приватизації. Право власності на нежиле приміщення переходить до Покупця після державної реєстрації. (п.п.1.2 договору).

Відповідно до п.п.1.4 договору, вказаний у цьому договорі об'єкт продано за 106 458,00 грн. з урахуванням податку на додану вартість. При цьому сума податку па додану вартість становить 17743,00 гривень.

Згідно п.п.2.1, 2.2 договору передбачено, що покупець зобов'язаний протягом 10 днів з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації права власності внести 17 743,00 грн. податку на додану вартість за придбаний об'єкт приватизації. Покупець зобов'язаний внести 88 715,00 грн. за придбаний об'єкт протягом 30 календарних днів з дати нотаріального посвідчення цього договору.

За актом прийому-передачі майна комунальної власності від 14.03.2013р. Кам'янець-Подільська міська рада, від імені якої діє Департамент економіки та розвитку інфраструктури міста передала, а фізична особа-підприємець ОСОБА_1 прийняла продане нежитлове приміщення загальною площею 89,7 кв.м. розташоване за адресою: м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради від 21.03.2013р. №315 було зареєстровано договір купівлі-продажу майна комунальної власності від 12.03.2013р. за реєстраційним №641-409/02 від 12.03.2013р. на нежитлове приміщення за адресою: м. Кам`янець-Подільський, АДРЕСА_1 загальною площею 89,7 кв.м., покупець - ФОП ОСОБА_1.

12.03.2013р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію права власності на зазначене вище нерухоме майно, що підтверджено Інформаційною довідкою із Державного реєстру №25014430 від 31.07.2014р.

Згідно платіжного доручення №42765236 від 13.03.2013р. покупець ОСОБА_1 перерахувала кошти в сумі 106 458,00 грн. по договору купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 12.03.2013р.

07.10.2014р. згідно постанови прокурора м. Кам`янець-Подільський вирішено провести перевірку в Кам`янець-Подільській міській раді щодо додержання та застосування законів під час передачі службових приміщень комунальної власності.

Вважаючи, що під час проведення приватизації шляхом викупу об'єкта нерухомості по АДРЕСА_1 територіальну громаду міста Кам'янець-Подільського було неправомірно позбавлено права власності на вказане приміщення, прокурор звернувся із даним позовом в інтересах держави, згідно якого просить суд:

1) визнати договір оренди нежитлового приміщення, загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1 від 20.07.2012р. недійсним;

2) скасувати рішення 32 сесії Кам'янець-Подільської міської ради №10 від 27.09.2012р. в частині включення нежитлового приміщення, загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: Хмельницька область, м.Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1 в перелік об'єктів комунальної власності, що пропонуються для приватизації;

3) визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1, укладеного між Кам'янець-Подільською міською радою в особі директора Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста Гурської Майї Дмитрівни та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 від 12.03.2013р.

Досліджуючи надані докази та заперечення учасників судового розгляду, оцінюючи їх в сукупності, судом до уваги приймається таке:

Згідно із ст.121 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави у суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до ч.3 ст.361 Закону України „Про прокуратуру" підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Частиною 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 у справі №1-1/99 визначено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява, за статтею 2 Арбітражного процесуального кодексу України, є підставою для порушення справи в арбітражному суді.

Згідно з частиною другою статті 29 ГПК в разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача і як такий зазначається у позовній заяві.

За таких обставин, звертаючись до суду з даним позовом та визначивши порушення інтересів держави територіальної громади міста Кам'янець-Подільського комунального майна внаслідок недотримання порядку приватизації комунального майна, прокурор з метою захисту інтересів територіальних громад області правомірно пред'явив даний позов до суду як позивач.

Як слідує із матеріалів справи, прокурор, вказуючи про недійсність договору від 20.07.2012р. оренди приміщення комунальної власності посилається на безпідставне визначення у п. 1.2 договору вартості об'єкта оренди в сумі 64 862,00 грн. як балансової за відсутності незалежної оцінки, що є порушенням п. 19 Методики оцінки об'єктів оренди.

В ході вирішення справи судом встановлено, що договір від 20.07.2012р. оренди нежитлового приміщення загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку за адресою: м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1 укладено на виконання рішення виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 12.07.2012р. №1269 „Про передачу в оренду не житлових приміщень комунальної власності" виходячи із визначення балансової вартості орендованого майна в сумі 64 862,00 грн.

При цьому, вказане рішення виконкому міської ради від 12.07.2012р. №1269 в установленому законом порядку не оскаржувалось, на дату підписання договору оренди було чинним та не скасоване.

Посилання прокурора на порушення п.19 Методики оцінки об'єктів оренди як на підставу визнання недійсним договору оренди від 20.07.2012р. суд вважає немотивованим та не може бути прийняте до уваги, зважаючи на таке.

Відповідно до абз.1 п.19 Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №629 від 10.08.1995р. „Про затвердження Методики оцінки об'єктів оренди, Порядку викупу орендарем оборотних матеріальних засобів та Порядку надання в кредит орендареві коштів та цінних паперів" (із змінами, чинними на дату підписання договору) передбачено, що У разі оренди нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного майна здійснюється його незалежна оцінка.

Оцінка зазначеного майна проводиться із застосуванням бази, що відповідає ринковій або спеціальній вартості. При цьому ринкова і спеціальна вартість визначаються відповідно до вимог Національного стандарту №1 „Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. №1440.

При цьому, п.21 вказаної Методики передбачено порядок та умови проведення стандартизованої оцінки нерухомого майна, зокрема: у разі, коли орендоване нежитлове приміщення є частиною будівлі (споруди), стандартизована оцінка вартості такого приміщення для цілей цієї Методики проводиться з урахуванням залишкової вартості будівлі (споруди) в цілому та питомої ваги приміщення у площі будівлі (споруди).

Відтак, визначення вартості об'єкта оренди виходячи із залишкової (балансової) вартості об'єкта не є порушенням Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №629 від 10.08.1995р. та не може бути підставою для визнання правочину недійсним в силу ст. 207 ГК України та ст.215 ЦК України.

Судом також звертається увага на те, що спірний договір оренди від 20.07.2012р. за правовою природою є договором майнового найму (оренди) і може визнаватись недійсним лише на майбутнє.

Згідно п.2.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, що ч.3 ст.207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення.

Враховуючи те, що договір оренди від 20.07.2012р. припинив свою дію у зв'язку із приватизацією об'єкта оренди орендарем (п.п.9.9. договору), а об'єкт оренди було відчужено згідно договору купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 12.03.2013р., тому не може бути визнаний недійсним із підстав, визначених прокурором.

Із врахуванням вищенаведеного, вимоги прокурора про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення від 20.07.2012р. суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Посилання прокурора на порушення встановленого Законом України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" порядку приватизації саме шляхом викупу нежитлового приміщення загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1, судом до уваги не приймається, зважаючи на таке.

Згідно до ч.4 ст.3 Закону України „Про приватизацію державного майна" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями Закону України „Про приватизацію державного майна", інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст.4 Закону України „Про приватизацію державного майна" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що Державна програма приватизації визначає цілі, пріоритети та умови приватизації, розробляється Фондом державного майна України і затверджується Верховною Радою України законом України один раз на три роки не пізніш як за місяць до затвердження Державного бюджету України на відповідний рік, але до початку наступного бюджетного року та діє до затвердження чергової Державної програми приватизації.

Згідно з ч.2 ст.327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

За приписами п.30 ч.1 ст.26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції міської ради належить прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Законом України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" від 06.03.1992р. № 2171-XII (далі - Закон) встановлено правовий механізм приватизації єдиних майнових комплексів невеликих державних підприємств шляхом їх відчуження на користь одного покупця одним актом купівлі-продажу.

Статтею 2 Закону визначено об'єктами малої приватизації, серед іншого, є: окреме індивідуально визначене майно, в тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано (група А). Приватизація об'єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу (ст.3 Закону).

Згідно зі ст.4 Закону Продавцями об'єктів малої приватизації, що перебувають у державній та комунальній власності, є відповідно: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва; органи приватизації, створені місцевими Радами. Покупцями об'єктів малої приватизації можуть бути фізичні та юридичні особи, які визнаються покупцями відповідно до Закону України „Про приватизацію державного майна" (ст. 5 Закону).

Відповідно до ст.7 Закону Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають відповідно у державній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають: продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом; викупу. Включення об'єктів малої приватизації до переліків, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється з ініціативи державного органу приватизації, уповноваженого органу управління чи покупця.

Частиною 1 ст.11 Закону передбачено, що викуп застосовується щодо об'єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об'єкта передбачено законодавчими актами.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 13.12.2000р. у справі №1-16/2000 щодо офіційного тлумачення окремих положень статті 7 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", положення частини першої, третьої статті 7 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (про малу приватизацію)" щодо ініціативи покупців про включення відповідного майна до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, треба розуміти як право покупця пропонувати проведення приватизації конкретного об'єкта малої приватизації у вказаний ним спосіб, зокрема шляхом викупу.

Пропозиція покупця щодо способу приватизації підлягає розгляду у визначений законом строк, але вона не є обов'язковою для органів, які визначають або затверджують переліки об'єктів малої приватизації, за винятком випадків, передбачених ст.11 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств" (про малу приватизацію)" та іншими законами. Положення частини п'ятої статті 7 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств" (про малу приватизацію)" слід розуміти так, що органи приватизації зобов'язані розглянути подані покупцями заяви та, у разі відсутності встановлених цим Законом підстав для відмови у приватизації, включити конкретне підприємство до переліку об'єктів, що підлягають приватизації у встановлений спосіб, або прийняти рішення про відмову в приватизації.

Тобто, вищенаведеними положеннями встановлено обставини, згідно яких у орендаря комунального майна виникає переважне право на його викуп у випадку прийняття відповідним органом приватизації рішення щодо відчуження такого майна шляхом його приватизації.

Разом з цим, наведені обставини не виключають права відповідного органу приватизації самостійно встановити будь-який спосіб приватизації (в т.ч. шляхом викупу), зокрема в частині приватизації комунального майна.

Так, приписами статті 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, управляють майном, що є в комунальній власності (ст.ст.142, 143 Конституції України).

Частинами 5, 6 ст.60 Закону України „Про місцеве самоврядування" визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою.

З огляду на викладене вбачається, що умови приватизації комунального майна територіальної громади (в т.ч. визначення способу) визначаються відповідним органом місцевого самоврядування.

Судом в даному випадку приймається до уваги, що нерухоме майно загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1 на момент його приватизації належало до комунальної власності територіальної громади міста Кам'янець-Подільського в особі Кам'янець-Подільської міської ради, а тому особою, наділеною правом визначення доцільності, порядку та умов приватизації такого майна виступала саме Кам'янець-Подільська міська рада.

Про викладене свідчить і частина 1 ст.7 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" за змістом якої Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають відповідно у державній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають: продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом; викупу.

За змістом п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 р. №14-рп/2000 доцільність застосування того чи іншого способу приватизації визначається цим органом самостійно, окрім випадків, визначених законами. Зокрема, викуп застосовується у випадках, передбачених статтею 11 Закону та іншими законами, і є в такому разі обов'язковим для органів приватизації та органів, які затверджують переліки об'єктів малої приватизації.

За таких обставин, суд вважає, що Кам'янець-Подільська міська рада цілком правомірно прийняла рішення №10 від 27.09.2012р. та за наслідками розгляду звернення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 28.08.2012р. №5/1616-ф/12 вирішила доповнити перелік об'єктів комунальної власності, що пропонуються для приватизації в 2012р. згідно додатку, в тому числі щодо частини нежитлового приміщення площею 89,7 кв.м. по АДРЕСА_1 шляхом викупу.

Судом також враховується, що рішенням Кам'янець-Подільської міської ради №18 від 15.11.2011р. було затверджено Програму приватизації майна комунальної власності територіальної громади міста Кам'янець-Подільський на 2012 рік. (додаток №1). Вказане рішення на час здійснення приватизації не оскаржувалось і було чинним.

Згідно розділу 4 Програми приватизації було передбачено, що приватизація об'єктів комунальної власності здійснюється шляхом: викупу; продажу на аукціоні, за конкурсом. Викуп застосовується щодо об'єктів комунальної власності у таких випадках, зокрема, коли орендарем, за згодою орендодавця, здійснено, за рахунок власних коштів, поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, вартістю не менш як 25 відсотків балансової вартості орендованого об'єкта (будівлі, споруди, приміщення).

Отже, враховуючи вищевикладене, Кам'янець-Подільська міська рада, приймаючи рішення про приватизацію шляхом викупу частини нежитлового приміщення площею 89,7 кв.м. по АДРЕСА_1, була наділена правом самостійно на власний розсуд обирати той чи інший спосіб приватизації спірного майна, зокрема, шляхом викупу, визначивши при цьому відсоток поліпшення виходячи із балансової вартості.

Відповідно до ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, спірне рішення міської ради №10 від 27.09.2012р. в частині включення нежитлового приміщення, загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1 в перелік об'єктів комунальної власності, що пропонуються для приватизації відповідає вимогам Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", а тому не є підставою для визнання незаконним та його скасування.

Із матеріалів справи слідує, що підставою позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 12.03.2013р. загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку за адресою: Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1, прокурор визначив те, що вартість невід`ємних поліпшень, зроблених орендарем, становить менше 25% ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду.

Однак, такі твердження прокурора судом не можуть бути прийняті до уваги із врахуванням того, що договір від 20.07.2012р. оренди нежитлового приміщення загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку за адресою: м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1 було укладено на виконання рішення виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 12.07.2012р. №1269 „Про передачу в оренду не житлових приміщень комунальної власності" виходячи із визначення балансової вартості орендованого майна в сумі 64 862,00 грн.

Визначення вартості орендованого приміщення виходячи із балансової (залишкової) вартості об'єкта нерухомості сторони передбачили в договорі оренди від 20.07.2012р. (розділ І договору), відповідала Методиці оцінки об'єктів оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №629 від 10.08.1995р. „Про затвердження Методики оцінки об'єктів оренди, Порядку викупу орендарем оборотних матеріальних засобів та Порядку надання в кредит орендареві коштів та цінних паперів" (із змінами, чинними на дату підписання договору) та „Програмі приватизації майна комунальної власності територіальної громади міста Кам'янець-Подільський на 2012 рік", яка була затверджена рішенням Кам'янець-Подільської міської ради від 15.11.2011р. №18.

При цьому, рішенням Кам`янець-Подільської міської ради №1560 від 23.08.2012р. фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було погоджено кошторисну документацію та надано дозвіл на виконання ремонтних робіт в орендованому приміщенні по АДРЕСА_1 загальною площею 89,70 кв.м.

Також, 24.01.2013р. рішенням виконкому Кам`янець-Подільської міської ради №61 ФОП ОСОБА_1 було затверджено витрати за виконані ремонтно-будівельні роботи як невід`ємні поліпшення в сумі 20 647,00 грн. та вирішено відшкодувати їх орендарю в рахунок орендної плати або при приватизації приміщення.

Вказані ремонтні роботи проводились на підставі договору підряду №1126 від 16.11.2012р., який підписано між ФОП ОСОБА_1 (замовником) та КПП „Совбуд" (підрядником), відповідно до п.п. 2.1 якого вартість робіт визначена сторонами в сумі 29 998,79 грн.

Натомість, згідно наявного в матеріалах справи Звіту №182/13 про оцінку майна від 19.02.2013р.(затверджено рішенням виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради від 21.02.2013р. №186), ринкова вартість невід`ємних поліпшень, здійснених орендарем ФОП ОСОБА_1, становить 17 206,00 грн.

Судом в даному випадку приймається до уваги вартість майна, яка погоджена сторонами в договорі оренди від 20.07.2012р. №73-07/12, і станом на 01.01.2012р. визначена в сумі 64 862,00 грн.

Останнє кореспондується з нормами п.1 ч.1 ст.18-2 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", згідно якого вартість майна визначається за вартістю, за якою воно було передано саме в оренду.

Оскільки вартість проведених орендарем поліпшень не повинна бути меншою 25% від балансової вартості об'єкта нерухомості, тобто не менше 16 215,50 грн., як необхідної умови для визначення способу приватизації спірного майна шляхом викупу, то відповідна норма була дотримана сторонами при підписанні договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 12.03.2013р.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відтак, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарському суду належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, зокрема: відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правоздатність сторін правочину; свободу волевиявлення учасників правочину та відповідність волевиявлення їх внутрішній волі; спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В ході вирішення даної справи судом встановлено, що усі загальні вимоги, необхідні для дійсності правочину у розумінні статті 203 ЦК України сторонами дотримані, а саме: договір купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 12.03.2013р. відповідає вимогам Цивільного кодексу України та іншим актам цивільного законодавства; особи, які уклали договір мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, що підтверджено підписами і печатками сторін; договір вчинено у формі, встановленій законом (нотаріальна форма).

Приймається до уваги також і те, що за цим договором настали реальні правові наслідки, що обумовлені ним, а саме: вартість об'єкта нерухомості повністю сплачена покупцем в сумі 106 458,00 грн. згідно платіжного доручення №42765236 від 13.03.2013р. та одержана покупцем у власність згідно акта приймання-передачі від 14.03.2013р., що підтверджується довідкою із Державного реєстру №25014430 від 31.07.2014р. про реєстрацію права власності на зазначене вище нерухоме майно за ОСОБА_1

З огляду на вищевикладене, наведені прокурором обставини не дають підстави для висновку про недійсність договору купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 12.03.2013р., а відтак належні та допустимі докази на підтвердженні того, що приватизація об'єкта нерухомості була проведена із порушенням вимог чинного законодавства, в матеріалах справи відсутні.

Судом також враховано, що згідно ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України „Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97-ВР від „17" липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі „Федоренко проти України" від „30" червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути „існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні „виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини „Стретч проти Сполученого Королівства" від „24" червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

За таких обставин, ФОП ОСОБА_1, укладаючи договір купівлі-продажу від 12.03.2013р. з органом місцевого самоврядування, та перераховуючи власні кошти в сумі 106 458,00 грн. згідно платіжного доручення №42765236 від 13.03.2013р., мала право очікувати на набуття права власності на об'єкт (нежитлового приміщення загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку за адресою: м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1) у значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини „Стретч проти Сполученого Королівства" від „24" червня 2003р. Європейський суд з прав людини зазначив: „наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна, не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила".

У цій справі Європейський суд дійшов висновку про те, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце „непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 „Першого протоколу Конвенції".

Тобто, визнання недійсними рішення публічного органу та договору, згідно яких майно, отримане у власність від держави, та подальше позбавлення цього права на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим та незаконним.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У наведеній справі Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце „непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції".

Аналогічну правову позицію наведено в постановах Вищого господарського України від 21.07.2010р. по справі №8/19пд, від 02.03.2011р. по справі №36/310, від 02.03.2012р. по справі №36/310.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст.ст.33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд вважає, що прокурором не доведено невідповідності проведеної процедури приватизації спірного майна та укладеного між відповідачами договору купівлі-продажу такого майна положенням законодавства України з наведених у позові підстав.

Відтак, у задоволенні позову прокурора необхідно відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст.49 ГПК України, враховуючи відмову у позові, судовий збір на сторони не покладається, оскільки прокурор звільнений від його сплати.

Керуючись ст.ст.1, 12, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В:

У позові прокурора м. Кам'янець-Подільського в інтересах держави до 1. Кам'янець-Подільської міської ради, м. Кам'янець-Подільський, Хмельницька область; 2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кам'янець-Подільський, Хмельницька область; 3.Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста, Кам'янець-Подільської міської ради, м.Кам'янець-Подільський, Хмельницька область про визнання договору оренди нежитлового приміщення загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1 від 20.07.2012р. недійсним; скасування рішення 32 сесії Кам'янець-Подільської міської ради №10 від 27.09.2012р. в частині включення нежитлового приміщення загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1 в перелік об'єктів комунальної власності, що пропонуються для приватизації; визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1, укладеного між Кам'янець-Подільською міською радою в особі директора Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста Гурської Майї Дмитрівни та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 від 12.03.2013р., відмовити.

Повне рішення складено 13.01.2015р.

Суддя В.В. Магера

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - відповідачу-1: Кам'янець-Подільська міська рада, М-н Відродження, 1, м. Кам'янець-Подільський, 32300 - рекомендов. кореспонд.;

3 - прокуратура м. Хмельницького, вул. Проскурівська, 63, м. Хмельницький, 29000 - згідно заяви.