ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року Справа № 915/1856/14

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз", проспект Перемоги, будинок 121В, Святошинський район, м. Київ, 03115

адреса для листування: 19 км Старокиївського шосе, 52, Комінтернівський район, м. Одеса, 65025

до відповідача Фермерського господарства "Са.Єр.", вул. Шевченка, 13, с. Іванівка (Кубряцька с/р), Веселинівський район, Миколаївська область, 57070

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фермерське господарство "Алеся", вул. Шкільна, будинок 6А, село Кубряки, Веселинівський район, Миколаївська область, 57070

про стягнення заборгованості за договором поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки № 10006/058/14 Б ВД від 20.06.2014 року в сумі 31 676, 22 грн., в тому числі: 24 257, 69 грн. - боргу; 3 534, 15 грн. - пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань; 424, 10 грн. - 3% річних; 3 460, 27 грн. - інфляційних втрат

Представники сторін в судове засідання не з'явились

До господарського суду Миколаївської області звернулось Приватне акціонерне товариство "Компанія "Райз" з позовними вимогами до відповідача Фермерського господарства "Са.Єр." про стягнення заборгованості за договором поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки № 10006/058/14 Б ВД від 20.06.2014 року в сумі 31 676, 22 грн., в тому числі: 24 257, 69 грн. - боргу; 3 534, 15 грн. - пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань; 424, 10 грн. - 3% річних; 3 460, 27 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 17.11.2014 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, призначено розгляд справи в судовому засіданні 11.12.2014 року. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фермерське господарство «Алеся», вул. Шкільна, будинок 6А, село Кубиряки, Веселинівський район, Миколаївська область, 57070 ().

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 11.12.2014 року відкладено розгляд справи на 23.12.2014 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.12.2014 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено розгляд справи на 22.01.2015 року.

Сторони та третя особа повноважних представників в судове засідання 22.01.2015 року не направили. Ухвала господарського суду Миколаївської області від 17.11.2014 року отримана сторонами у справі, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (арк. справи 27-29).

При цьому, судом враховано наступне.

Явка сторін та третьої особи не визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року з останніми змінами від 10.07.2014 року № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, судом здійснено усі заходи щодо повідомлення належним чином усіх учасників процесу про дату, час та місце судових засідань.

При цьому, судом також враховано, що відповідно до п. 3.9.2 вищевказаної Постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В обґрунтування заявлених позовних вимог в позовній заяві зазначено наступне.

20.06.2014 року між ПАТ "Компанія "Райз" та ФГ "Са.Єр." було укладено Договір поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки № 10006/058/14 Б ВД з Додатками.

Відповідно до п. 1.1 Договору позивач зобов'язався передати у власність відповідача запасні частини для сільськогосподарської техніки, а відповідач - прийняти товар та оплатити його вартість.

Позивач на виконання взятих зобов'язань поставив товар на загальну суму 1 095 грн. згідно видаткової накладної № ВН-10006-00389 від 20.06.2014 року, а також на загальну суму 77 301, 54 грн. згідно видаткових накладних № ВН-10006-00398 від 25.06.2014 року та № ВН-10006-00431 від 04.07.2014 року.

Вартість отриманого товару на загальну суму 1 095 грн. відповідачем оплачена.

Вартість отриманого товару на загальну суму 77 301, 54 грн. відповідачем повинна була бути оплачена до 31.07.2014 року.

19.09.2014 року між сторонами у справі та третьою особою був підписаний договір № 1 про переведення частини боргу по Договору поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки № 10006/058/14 Б ВД від 20.06.2014 року, згідно умов якого відповідач перевів частину свого боргу в розмірі 50 000 грн. на ФГ "Алеся".

22.09.2014 року на підставі листа відповідача позивачем було зараховано суму в розмірі 3 043, 85 грн., сплаченого як аванс по договору № 10006/015 ВД від 04.03.2013 року, в рахунок погашення заборгованості по даному договору.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 24 257, 69 грн. (77 301, 54 грн. - 50 000 грн. - 3 043, 85 грн.).

Враховуючи несвоєчасне виконання зобов'язань з оплати за товар, позивачем нараховано відповідачу пеню, 3 % річних та інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані приписами ст. 193, 216, 230, ГК України, ст. 526, 530, 549, 610, 611, 625 ЦК України, Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та умовами договору.

Відповідачем письмового відзиву по суті спору не подано.

Третьою особою письмових пояснень по суті спору не подано.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

20.06.2014 року між ПАТ "Компанія "Райз" (постачальник) та ФГ "Са.Єр." (покупець) було укладено Договір поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки № 10006/058/14 Б ВД з Додатками.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі Договору виникли зобов'язальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами Договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник на умовах цього Договору зобов'язався передати у власність покупця запасні частини для сільськогосподарської техніки (товар), а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його ціну, сплативши за нього визначену договором грошову суму в наступному порядку:

а) за умови придбання товару на загальну суму до 30 000 грн., в т.ч. ПДВ, протягом 20 днів з дня отримання першої партії (або першої одиниці) товару;

б) за умови придбання товару на загальну суму понад 30 000 грн., в т.ч. ПДВ (одноразово або частинами) - в день отримання товару.

Відповідно до п. 1.2 Договору найменування товару, його кількість, номенклатура, асортимент, ціна товару в гривнях та її еквівалент в іноземній валюті, строк оплати перелічені в додатках або рахунках-фактурах, які є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору ціна товару вказана в додатках, що становлять невід'ємну частину цього договору. Ціну договору становить загальна ціна товару, що передається за цим договором.

Відповідно до п. 2.3 Договору покупець сплачує ціну товару шляхом перерахування суми коштів, вирахуваної у відповідності до умов, що викладені в п. 2.2 на банківський рахунок постачальника, в порядку, передбаченому п. 3.4 Договору. Платіжні реквізити постачальника вказані в кінці тексту договору.

Відповідно до п. 3.4 Договору покупець зобов'язаний провести оплату за товар відповідно до умов договору. При перерахуванні коштів обов'язково вказувати в платіжному дорученні на оплату номер і дату цього договору, номер та дату виставленого рахунку фактури, найменування товару, за який здійснюється оплата. В разі відсутності даної інформації постачальник самостійно визначає порядок, суми та напрями зарахування отриманих коштів в рахунок погашення існуючих зобов'язань покупця. Оплата вважається проведеною після зарахування коштів на рахунок постачальника, вказаний в тексті цього договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору права та обов'язки сторін договору виникають з моменту укладання цього договору. Обов'язок постачальника поставити товар виникає з моменту фактичного надходження на рахунок продавця грошових коштів в повному обсязі та в терміни, визначені договором. Права та обов'язки сторін цього договору припиняються належним виконанням сторонами всіх його умов, а також в інших випадках, передбачених законом.

20.06.2014 року між сторонами підписано Додатки до Договору поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки № 10006/058/14 Б ВД, в яких сторони визначили найменування товару, його кількість, номенклатуру, асортимент, ціну товару в гривнях та строк оплати до 31.07.2014 року (арк. справи 15-16).

Судом встановлено наступне.

На виконання умов Договору позивач ПАТ "Компанія "Райз" поставив відповідачу ФГ "Са.Єр." товар, що підтверджується:

- видатковою накладною № ВН-10006-00389 від 20.06.2014 року на загальну суму 1 095 грн. (арк. справи 17);

- видатковою накладною № ВН-10006-00398 від 25.06.2014 року на загальну суму 42 875, 87 грн. (арк. справи 18);

- видатковою накладною № ВН-10006-00431 від 04.07.2014 року на загальну суму 34 425, 67 грн. (арк. справи 19).

Представник відповідача отримав товар на підставі довіреностей № 12 від 04.07.2014 року та № 9 від 19.06.2014 року (арк. справи 20-21).

Відповідачем було здійснено оплату вартості товару шляхом:

- оплати грошовими коштами на загальну суму 1 095 грн. за видатковою накладною № ВН-10006-00389 від 20.06.2014 року;

- переведенням боргу відповідача на третю особу, що підтверджується укладеним 19.09.2014 року між ФГ "Са.Єр." (первісний боржник), ФГ "Алеся" (новий боржник) та ПАТ "Компанія "Райз" Договором про переведення частини боргу № 1 до Договору поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки № 10006/058/14 Б ВД від 20.06.2014 року, відповідно до умов якого первісний боржник перевів частину свого боргу в розмірі 50 000 грн. на нового боржника, внаслідок чого новий боржник заміняє первісного боржника як зобов'язану сторону у Договорі поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки № 10006/058/14 Б ВД від 20.06.2014 року, укладеному між первісним боржником і кредитором в частині заборгованості в розмірі 50 000 грн. (п. 1 Договору) (ст. 520-521 ЦК України) (арк. справи 22-23).

- шляхом зарахування грошових коштів в сумі 3 043, 75 грн., сплачених ФГ "Са.Єр." в якості авансу по договору № 10006/015-Б ВД від 04.03.2013 року, в рахунок погашення заборгованості по Договору про переведення частини боргу № 1 до Договору поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки № 10006/058/14 Б ВД від 20.06.2014 року (підстава лист ФГ "Са.Єр." вих. б/н від 22.04.2014 року) (арк. справи 24).

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 24 257, 79 грн. (77 301, 54 грн. - 50 000 грн. - 3 043, 75 грн.).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 24 257, 79 грн. Станом на день розгляду справи суду не подано доказів сплати вказаної суми, як і не спростовано факту наявності вказаної заборгованості. Позивачем заявлено до стягнення 24 257, 69 грн. Суд, не виходячи за межі позовних вимог без відповідного клопотання сторони (п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України), дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення 24 257, 69 грн. В цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 3 534, 15 грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі № 5002-2/5109-2010 від 07.11.11 року).

Відповідно до п. 7.3 Договору покупець за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті у встановлені договором терміни вартості (ціни) товару та/або відсотків, нарахованих за користування товарних кредитом, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення.

Відповідно до п. 7.4 Договору нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється в день виконання винною стороною зобов'язань за договором, забезпечених санкцією.

Позивачем здійснено нарахування пені за прострочення оплати відповідачем товару за період з 01.08.2014 року по 11.11.2014 року (103 дні) в сумі 3 534, 15 грн. Детальний розрахунок пені наявний у матеріалах справи (арк. справи 5).

Судом перевірено та встановлено, що розрахунок пені здійснено арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, з врахуванням проплат відповідача. Період нарахування визначено позивачем правильно. Детальний розрахунок розміру пені, здійснений судом, наявний в матеріалах справи (арк. справи 45-47). Отже, вимога про стягнення пені в сумі 3 534, 15 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань в сумі 3 460, 27 грн. та 3% річних в сумі 424, 10 грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.13 року з останніми змінами від 10.07.14 року № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Вказана позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 23.01.12 року по справі № 37/64.

Позивачем нараховано відповідачу 3 460, 27 грн. - інфляційних втрат за період з серпня 2014 року по жовтень 2014 року. Судом встановлено, що позивачем правильно застосовано як період нарахування та суму заборгованості, так і розмір індексів інфляції (арк. справи 51). Позивачем також правильно враховано здійснені відповідачем проплати. Детальний розрахунок інфляційних втрат наявний у матеріалах справи (арк. справи 6). Враховуючи вищевикладене, позовна вимога в частині стягнення 3 460, 27 грн. - інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Позивачем нараховано відповідачу 424, 10 грн. - 3 % річних за період з 01.08.2014 року по 11.11.2014 року на суму заборгованості відповідача з врахуванням проплат відповідача. Перевіривши розрахунок розміру 3 % річних, судом встановлено, що позивачем правильно визначено період нарахування та суми боргу, на які проведено нарахування. Детальний розрахунок 3 % річних наявний у матеріалах справи (арк. справи 6, 48-50). Розрахунок 3 % річних за період з 01.08.2014 року по 11.11.2014 року здійснено позивачем арифметично правильно, відповідно до вимог законодавства. Отже, позовна вимога в частині стягнення 424, 10 грн. - 3 % річних підлягає задоволенню.

Приписами ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Згідно зі ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судовий збір в розмірі 1 827 грн. відповідно до ст. 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 33, 34, 43, 49, 75, ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Стягнути з відповідача Фермерського господарства "Са.Єр.", вул. Шевченка, 13, с. Іванівка (Кубряцька с/р), Веселинівський район, Миколаївська область, 57070 () на користь позивача Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз", проспект Перемоги, будинок 121В, Святошинський район, м. Київ, 03115 ():

- 24 257, 69 грн. (двадцять чотири тисячі двісті п'ятдесят сім грн. 69 коп.) - боргу;

- 3 534, 15 грн. (три тисячі п'ятсот тридцять чотири грн. 15 коп.) - пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань;

- 424, 10 грн. (чотириста двадцять чотири грн. 10 коп.) - 3 % річних;

- 3 460, 27 грн. (три тисячі чотириста шістдесят грн. 27 коп.) - інфляційних втрат;

- 1 827 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 27.01.2015 року.

Суддя Е.М. Олейняш