ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2015 р.Справа № 922/5198/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АМІ", м. Маріуполь
до Богодухівської ОДПІ Головного управління Міністерства доходів у Харківській області, м. Богодухів 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Управління Державної казначейської служби України у Богодухівському районі Харківської області, м. Богодухів
про стягнення 91485,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Костенко Р.В. (дов. № 1692/10/20-04-10-015 від 25.06.2014 р.)

3-ї особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "АМІ", звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Богодухівської ОДПІ Головного управління Міністерства доходів у Харківській області, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором № 879/2-2012п від 19 грудня 2012 року у розмірі 91485,00 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору в частині оплати за поставлений та отриманий товар. Судовий збір у розмірі 1827,00 грн. просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.11.2014 р. за вищевказаним позовом було порушено провадження у справі № 922/5198/14, розгляд якої призначено на 02.12.2014 р. об 11:00 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.12.2014 р. розгляд справи № 922/5198/14 було відкладено на 17.12.2014 р. о 10:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.12.2014 р. розгляд справи № 922/5198/14 було відкладено на 13.01.2015 р. о 10:30. Цією ж ухвалою до участі у даній справі було залучено Управління Державної казначейської служби України у Богодухівському районі Харківської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та продовжено строк вирішення даного спору за межами, визначеними ч.1 ст. 69 ГПК України на п'ятнадцять днів до 28 січня 2014 року.

Представник позивача у судове засіданні 13.01.2015 р. не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх. 45595), зокрема, наголошував на наступному. Дійсно відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору № 879/2-2012п від 19.12.2012 р. у ТОВ "АМІ" було придбано 15 комп'ютерних систем Lenovo на суму 91485,00 грн. Договір було зареєстровано у органах Державної казначейської служби України, що підтверджується Реєстром бюджетних фінансових зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 21.12.2012 № 28 та одержано УДКСУ у Богодухівському районі 21.12.2012 року. Кошторисом видатків на 2012 рік за КЕКВ 2110 "Придбання обладнання і предметів довгострокового користування" довідкою про зміни до річного кошторису на 2012 р. було передбачено бюджетні асигнування у сумі 92835,00 грн., які профінансовано розпорядником бюджетних коштів вищого рівня на 100 відсотків. Станом на 19.12.2012 року грошові кошти на оплату комп'ютерної техніки на рахунки ДПІ в органах державної казначейської служби України надійшли у повному обсязі, що підтверджується випискою з рахунку з урахуванням КЕКВ. У межах отриманого фінансування у грудні 2012 року до УДКСУ у Богодухівському районі Харківської області надані документи, що підтверджують факт придбання комп'ютерних систем Lenovo. Незважаючи на це, УДКСУ у Богодухівському районі Харківської області вищезазначену оплату у 2012 році не здійснило, а залишок коштів, в тому числі 91485,00 грн., списало з рахунку ОДПІ відповідно до п. 1 ст. 57 Бюджетного кодексу України. Таким чином, відповідач, зі свого боку, у межах своїх повноважень виконав умови договору, повністю дотримувався вимог бюджетного законодавства, передбачених ст. 49 БКУ та здійснив в усі заходи направлені на виконання умов договору, у тому числі, і у частині здійснення розрахунків за поставлений товар, натомість проведення платіжних доручень не здійснено органами ДКСУ з причин, що не залежали від ОДПІ. За таких підстав, відповідач просить суд повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, стягнути суму заборгованості з Державного бюджету, а судовий збір залишити за позивачем.

Третя особа, явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечила, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. У наданому на адресу суду листі (вх.196) викладено прохання здійснювати розгляд даної справи за відсутності представника 3-ї особи.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що відповідно до статті 22 ГПК України, брати участь в судовому засіданні є правом сторони, а не обов'язком, знаходить правові підстави для задоволення клопотання 3-ї особи як такого, що не суперечить нормам діючого законодавства.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

19.12.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АМІ" (позивач, постачальник) та Богодухівською ОДПІ Головного управління Міністерства доходів у Харківській області (відповідач, покупець) було укладено договір поставки № 879/2-2012п, відповідно до п.1.1. якого, позивач (постачальник) зобов'язався передати у власність відповідача (покупця) товари виробничо-технічного призначення, вказані в Специфікації на товар, що є додатком 1 до цього договору, а відповідач (покупець) зобов'язався прийняти і оплатити такий товар на умовах даного договору.

Пунктом 9.1.1. договору встановлено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2012 року.

У відповідності до п. 1.2 договору найменування (номенклатура, асортимент), одиниці виміру, кількість товару, що є предметом поставки за цим договором, зазначені у специфікації на товар (додаток 1 до договору).

Ціна та порядок розрахунків визначено сторонами у розділі 3 спірного договору, зокрема у пункті 3.1 договору сторонами встановлено, що ціна та загальна вартість продукції визначена в п. 1.2 цього договору і складає 91485,00 грн. Оплата товару здійснюється на підставі товарної (видаткової) накладної (п. 3.3.). Джерело фінансування за цим договором - загальний фонд Державного бюджету України, КЕКВ 2110, КПКВ 3507010, коди ДК 016-97 вказані в Специфікації на товар (п. 3.4.). Розрахунки за даним договором здійснюються в національній валюті України, в безготівковій формі шляхом переказу на поточний рахунок позивача в установі банку вартості продукції. Обов'язок відповідача по оплаті вважається виконаним у момент зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача. (п. 3.6.).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання своїх зобов'язань за спірним договором, передав у власність відповідача 15 комп'ютерних систем Lenovo на суму 91485,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 1219/095 від 19.12.2012 р. та № РН-26-005226 від 05.06.2014 р., підписаними уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками, копії яких залучені до матеріалів справи.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 3.5 договору поставки № 879/2-2012п від 19.12.12 р., розрахунки здійснюються після поставки товару згідно видаткової накладної протягом 7 календарних днів після поставки або отримання бюджетного призначення.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач виконав свої обов'язки у повному обсязі, проте відповідач в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов спірного договору, розрахунок за отриманий від позивача товар в повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим, у відповідача виникла перед позивачем заборгованість за поставлений товар за договором поставки № 879/2-2012п від 19.12.12 р. в розмірі 91485,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що договір поставки № 879/2-2012п від 19.12.12 р. було зареєстровано у органах Державної казначейської служби України, що підтверджується Реєстром бюджетних фінансових зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 21.12.2012 № 28 та одержано УДКСУ у Богодухівському районі 21.12.2012 року. Кошторисом видатків на 2012 рік за КЕКВ 2110 "Придбання обладнання і предметів довгострокового користування" довідкою про зміни до річного кошторису на 2012 р. було передбачено бюджетні асигнування у сумі 92835,00 грн., які профінансовано розпорядником бюджетних коштів вищого рівня на 100 відсотків. Станом на 19.12.2012 року грошові кошти на оплату комп'ютерної техніки на рахунки ДПІ в органах державної казначейської служби України надійшли у повному обсязі, що підтверджується випискою з рахунку з урахуванням КЕКВ. У межах отриманого фінансування у грудні 2012 року до УДКСУ у Богодухівському районі Харківської області надані документи, що підтверджують факт придбання комп'ютерних систем Lenovo. Незважаючи на це, УДКСУ у Богодухівському районі Харківської області вищезазначену оплату у 2012 році не здійснило, а залишок коштів, в тому числі 91485,00 грн., списало з рахунку ОДПІ відповідно до п. 1 ст. 57 Бюджетного кодексу України.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи вищевикладене, те, що протягом 7 календарних днів після отримання товару не було здійснено розрахунку за поставлений позивачем товар, як того передбачено у п. 3.5 спірного договору, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю "АМІ" за договором поставки № 879/2-2012п від 19.12.12 р. товару у розмірі 91485,00 грн.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що відповідачем не доведений факт відсутності заборгованості перед позивачем, останнім не оспорюються наведені позивачем розрахунки, хоча відповідач мав можливість надати обґрунтування своєї позиції по справі, відповідач не надав суду належних доказів виконання домовленості у строку передбачені договором, а також враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, позовні вимоги позивача в сумі основного боргу у розмірі 62521,15 грн. є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Судом також враховано, що Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (від 18.10.05) та у справі "Бакалов проти України" (від 30.11.04) вказав, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

За результатами розгляду справи, керуючись статтями 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає необхідним витрати по сплаті судового збору за подачу позову в розмірі 1829,70 грн. покласти на відповідача з вини якого спір доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 611, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст.ст. 1, 4, 12, 33-34, 38, 43, 44, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України;

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Богодухівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Харківській області (62103, Харківська область, м. Богодухів, вул. Міліцейська, 2-А; ідент. код 37478195) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АМІ" (87458, м. Маріуполь, вул. Леніна, 111; ідент. код 32427895) 91485,00 грн. основного боргу, 1829,70 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.01.2015 р.

Суддя М.І. Шатерніков

/справа № 922/5198/14/