РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/26418/14 14.01.15

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", м.Київ,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова", м.Київ,

за участю третьої особи 1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Лисенка Федора Віталійовича, м.Севастополь, іпн

за участю третьої особи 2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Моренчука Сергія Васильовича, м.Севастополь

про стягнення 4 491,61 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: Чайковська Л.Б. - по дов.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: не з'явився

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування", м.Київ звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова", м.Київ про стягнення 4 491,61 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на виплату Лисенко Федору Віталійовичу страхового відшкодування на підставі договору №107125Га/13кр від 25.04.2013р. добровільного страхування транспортного засобу, внаслідок чого до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" перейшло право вимоги до відповідача.

Відповідач у відзиві без номеру та дати, що надійшов до суду 14.01.2015р., проти позовних вимог заперечив в частині стягенння франшизи в розмірі 500 грн. та вартості мийки технологічної в сумі 80 грн.

У судові засідання 17.12.2014р. та 14.01.2015р. вказаний учасник судового процесу не з'явився, представника не направив, всіма правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України не скористався.

Проте, за висновками суду, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Нова" було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, виходячи з наступного:

За приписами ст.65 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцезнаходженням відповідача на теперішній час є: 02660, м.Київ, вул.Марини Раскової, буд.11.

На вказану адресу судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано ухвали від 01.12.2014р. та 17.12.2014р. з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Про отримання Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Нова" наведених процесуальних документів свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення №730, №293.

За таких обставин, приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова", яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також наявність в матеріалах справи доказів отримання відповідачем судової кореспонденції, суд дійшов висновку про належне повідомлення вказаного учасника судового процесу про дату, час і місце розгляду справи.

Ухвалою від 01.12.2014р. господарського суду міста Києва залучено до участі у справі в якості третьої особи 1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Лисенка Федора Віталійовича, а також Моренчука Сергія Васильовича - в якості третьої особи 2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

У судові засідання 17.12.2014р. та 14.01.2015р. треті особи 1 та 2 не з'явились, представників не направили. Проте, за висновками суду, Лисенко Федір Віталійович та Моренчук Сергій Васильович були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання. При цьому, господарським судом враховано наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини (ст.3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України").

За змістом ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, місцем проживання третьої особи 1 є: 99041, м.Севастополь, вул.Жидилова, 11, кв.117, а третя особа 2 проживає за адресою: 99900, м.Севастополь, вул.Ревякіна, 75А.

Будь-які інші адреси проживання вказаних фізичних осіб у справи відсутні.

Згідно з п.3 Інформаційоного листа №01-06/615/14 від 15.05.2014р. Вищого господарського суду України "Про Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" неможливість надсилання будь-яких поштових відправлень на адресу учасників судового процесу, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях, повинна бути підтверджена відповідною довідкою (листом) підприємства зв'язку.

У листі №30-626 від 23.06.2014р. Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" зазначено, що прийом і доставка пошти в напрямку Автономної республіки Крим та м.Севастополя припинено у зв'язку з блокуванням всіх об'єктів поштового зв'язку.

Отже, наведений вище лист свідчить про відсутність у суду об'єктивної можливості направляти судову кореспонденцію за адресами Лисенка Федора Віталійовича та Моренчука Сергія Васильовича.

З метою повідомлення третіх осіб 1, 2 про час та місце розгляду спору судом було складено телефонограми.

Крім того, суд зазначає, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті господарського суду м.Києва в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у вказаних учасників судового процесу можливості дізнатись про слухання справи за його участю.

Отже, виходячи з вищевикладеного, враховуючи позицію Вищого господарського суду України, суд дійшов висновку про належне повідомлення третьої особи 1 та третьої особи 2 про дату та місце судового засідання.

З приводу неявки представників відповідача та третіх осіб у судові засідання господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

За змістом ч.4 ст.27 Господарського процесцального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, користуються процесуальними правами і несуть процесуальні обов'язки сторін, крім права на зміну підстави і предмета позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, а також на відмову від позову або визнання позову.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Наразі, в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Судом враховано, що ухвалами від 01.12.2014р. та 17.12.2014р. явка учасників судового процесу у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

При цьому, за висновками суду, з 11.12.2014р. (дата отримання ухвали про порушення провадження відповідачем) та 01.12.2014р. (дата внесення вказаного процесуального документу до Єдиного державного реєстру судових рішень) у відповідача та третіх осіб було достатньо часу для висловлення своєї правової позиції по суті спору та надання витребуваних судом документів.

Таким чином, незважаючи на те, що відповідач та треті особи 1, 2 в процесі розгляду справи так і не скористались всіма правами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, враховуючи відсутність клопотань з боку позивача та третіх осіб про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаних учасників судового процесу не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені сторонами документи, господарський суд встановив:

Згідно із ст.16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як свідчать матеріали справи, 25.04.2013р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (страховик) та Лисенко Федором Віталійовичем (страхувальник) було укладено договір №107125Га/13кр добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого відповідно до п.4 є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом з наступними характеристиками:

марка/модель: Chevrolet Aveo,

реєстраційний номер: СН 2243 АЕ,

рік випуску: 2012р.

За змістом п.9.2 договору №107125Га/13кр від 25.04.2013р. страховим випадком є збитки, завдані транспортному засобу внаслідок, зокрема, дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, вказаним договором встановлено франшизу в розмірі 704,50 грн. у разі настання вказаного вище страхового випадку.

Зазначеним правочином визначено період дії договору з 26.04.2013р. до 25.04.2014р.

Постановою №1306 від 10.10.2001р. Кабінету Міністрів України "Про Правила дорожнього руху" визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка, водії таких транспортних засобів після складення ними зазначеного повідомлення звільняються від обов'язків, передбачених підпунктами "д" - "є" пункту 2.10 цих Правил.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до вказаної вище Інструкції у європротоколі зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання дорожньо-транспорної пригоди, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Як встановлено судом, Моренчуком Сергієм Васильовичем та Лисенком Федором Віталійовичем складено повідомлення б/н від 23.10.2013р. про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол).

Виходячи зі змісту вказаного повідомлення, 23.10.2013р. о 08 год. 30 хвил. по вул.Рози Люксембург, 77/1 у місті Севастополі відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів 1.Skoda Felicia, державний номер СН 9370 АІ (А), керування яким при вчиненні дорожньо-транспортної пригоди здійснював Моренчук Сергій Васильович та 2.Chevrolet Aveo, державний номер СН 2243 АЕ (Б), яким керував Лисенко Федор Віталійович.

З відомостей, які містяться в повідомленні б/н від 23.10.2013р. про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 23.10.2013р., автомобілю Chevrolet Aveo, державний номер СН 2243 АЕ було заподіяно пошкодження заднього бамперу, підсилювача заднього бамперу та партроніку.

Наразі, суд вказує, що європротокол є заповненим обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у відповідних частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, зазначено у відповідних пунктах дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема дорожньо-транспортної пригоди, визначені обставини дорожньо-транспортної пригоди для пояснення цієї схеми, а також відсутні будь-які відмітка про відсутність з боку сторін щодо зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі.

Отже, враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги приписи чинного законодавства, суд приймає до уваги повідомлення б/н від 23.10.2013р. як належний доказ вчинення 23.10.2013р. дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу, який прийнятий на страхування Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування".

Частиною 2 ст.1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 990 вказаного Кодексу встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Згідно зі ст.25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справи України, розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України.

На підставі Розпорядження №698 від 17.11.2011р. Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України "Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України", Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України затверджено максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України: на період з дня набрання чинності цим розпорядженням до 31 грудня 2012 року в розмірі 10000 грн. потерпілому; з 1 січня 2013 року - 25000 грн. потерпілому.

Відповідно до п.27.2 договору №107125Га/13кр від 25.04.2013р. розмір завданих збитків визначається страховиком на підставі: документа, де визначено перелік знищених, пошкоджених або викрадених складових частин чи в цілому об'єкта страхування; документа, складеного компетентними органами, про обставини, час, місце страхового випадку із зазначенням знищеного, пошкодженого, або викраденого об'єкта чи його частин; документа, що містить розрахунок розміру витрат на компенсацію скоєних збитків (кошторис, калькуляція станції технічного обслуговування, автотоварознавча експертиза, тощо).

Одночасно, п.27.4.1 вищевказаного правочину передбачено, що у випадку оформлення дорожньо-транспортної пригоди шляхом складання разом з іншим учасником учасником вказаної події повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка (європротоколу) без виклику органів Державної автомобільної інспекції, страхове відшкодування сплачується в розмірі збитку за вирахуванням встановленої згідно з умовами договору франшизи по відповідному ризику, але не більше ніж 25 000 грн.

При цьому, за змістом п.28.1 вказаного правочину страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з договором на підставі повідомлення про подію, письмової заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування і страхового акту, який складається страховиком.

Пунктом 28.15 зазначеного договору визначено, що при пошкодженні транспортного засобу страхове відшкодування сплачується страхувальнику шляхом перерахування на рахунок станції технічного обслуговування згідно з належним чином оформленими документами, наданими відповідними підприємствами, про витрати на компенсацію скоєних збитків (наряд-замовлення, рахунок, акт виконаних робіт, тощо).

Як свідчать матеріали справи, 24.10.2013р. Лисенко Федір Віталійович звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, а також з заявою про виплату страхового відшкодування на рахунок авторизованої станції технічного обслуговування.

24.10.2013р. було проведено огляд колісного транспортного засобу, за результатами якого складено акт. З наведеного акту вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 23.10.2013р., автомобілю Chevrolet Aveo, державний номер СН 2243 АЕ було завдано наступні пошкодження: поломка датчика парковування заднього бамперу, лівий кронштейн заднього бамперу, правий кронштейн заднього бамперу, підсилювач заднього бамперу, деформація задньої панелі.

Відповідно до рахунку №АЧ00008509 від 04.11.2013р., який складено Фізичною особою-підприємцем Чорним Василем Анатолієвичем, вартість відновлювального ремонту автомобіля Chevrolet Aveo, державний номер СН 2243 АЕ становила 5 196,11 грн.

На підставі представлених страхувальником документів, 07.11.2013р. представниками Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" було здійснено розрахунок страхового відшкодування та складено страховий акт №1.001.13.15706/VESKО39575, за яким прийнято рішення про виплату страхового відшкодування Лисенко Федору Віталійовичу в розмірі 4 491,61 грн. шляхом перерахування грошових коштів на рахунок станції технічного обслуговування.

11.11.2013р. страховиком було виплачено страхове відшкодування в розмірі 4 491,61 грн., що підтверджується платіжним дорученням №70533 від 11.11.2013р.

За таких обставин, господарським судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" було належним чином виконано свій обов'язок з виплати страхового відшкодування за договором №107125Га/13кр від 25.04.2013р. добровільного страхування транспортного засобу.

Відповідно до ч.2 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Такий випадок встановлено статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування", згідно із якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За цими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги починає спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача.

Отже, фактично у такому випадку відбувається суброгація, тобто лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання.

Це означає, що одна особа набуває прав і обов'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд України у постанові від 25.12.2013р. по справі №6-112цс13 та Вищий господарський суд України у постанові від 06.10.2014р. по справі №922/1265/13.

Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди, тобто, страховик виступає замість страхувальника. Наведену правову позицію висловлено у постанові від 04.11.2014р. Верховного Суду України по справі № 3-162гс14.

Отже, враховуючи наведе вище, приймаючи до уваги приписи чинного законодавства України, з огляду на здійснення позивачем страхового відшкодування за договором №107125Га/13кр від 25.04.2013р., у правовідносинах, що виникли з підстав спричинення шкоди, відбулась заміна кредитора (суброгація).

При цьому, пунктом 28.21 договору №107125Га/13кр від 25.04.2013р. добровільного страхування транспортного засобу передбачено, що до страховика, що виплатив страхове відшкодування, переходить в межах виплаченої суми право, яке страхувальник (або інша особа, що одержала страхове відшкодування) мають до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що фактично права та обов'язки страхувальника, Лисенка Федора Віталійовича, в тому числі, право вимоги до особи, що визнана винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та заподіянні шкоди, перейшли до страховика, тобто до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова".

Наразі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку про наявність вини водія автомобіля Skoda Felicia, державний номер СН 9370 АІ в спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 23.10.2013р., з огляду на наступне:

Як вже згадувалось вище, у розглядуваному спорі сторонами було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро України зразка.

Суд зазначає, що при оформленні дорожньо-транспортної пригоди у такий спосіб (складання її учасниками європротоколу без виклику відповідного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України) не виноситься постанова про адміністративне правопорушення та не направляються матеріали дорожньо-транспортної пригоди до суду для притягнення відповідальної за вчинення такої пригоди особи до відповідальності.

Тобто, унеможливлюється існування відповідних судових рішень (про притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності), які б встановлювали вину учасника дорожньо-транспортної пригоди. Проте, цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку.

Зі змісту вказаного повідомлення, вбачається, що дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась 23.10.2013р., сталась внаслідок зіткнення автомобіля Skoda Felicia, державний номер СН 9370 АІ зі застрахованим у позивача автомобілем Chevrolet Aveo, державний номер СН 2243 АЕ при порушенні водієм транспортного засобу марки Skoda Felicia п.13.1 Правил дорожнього руху України під час руху в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі, що призвело до зіткнення із задньою частиною автомобіля Chevrolet Aveo.

При цьому в п.14 згаданого повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду водій транспортного засобу Skoda Felicia, державний номер СН 9370 АІ Моренчук Сергій Васильович визнав свою вину в спричиненні даної події.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Ухвалами від 01.12.2014р. та 17.12.2014р. господарського суду міста Києва, з метою повного та всебічного розгляду справи, витребувано у третіх осіб документально підтверджені письмові пояснення щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 23.10.2013р.

Проте, станом на час розгляду справи належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів невірного зазначення будь-яких відомостей про дорожньо-транспортну пригоду 23.10.2013р., які містяться в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду, складеному її учасниками, відповідачем та третіми особами до матеріалів справи не представлено, жодних заперечень з провиду наявності вини водія транспортного засобу Skoda Felicia, державний номер СН 9370 АІ не надано.

Таким чином, наявність вини водія автомобіля Skoda Felicia, державний номер СН 9370 АІ у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 23.10.2013р. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Будь-яких доказів, що свідчили б про відсутність в діях водія транспортного засобу Skoda Felicia, державний номер СН 9370 АІ Моренчука Сергія Васильовича вини, відповідачем до матеріалів справи не представлено.

У ст.11 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до п.1.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням №566 від 09.07.2010р. Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, база даних Моторного транспортного страхового бюро України - це єдина централізована база даних Моторного транспортного страхового бюро України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Користувачами бази даних Моторного транспортного страхового бюро України є страховики, Дирекція Моторного транспортного страхового бюро України, органи державної влади, підприємства, установи, організації, громадяни.

Основними функціями єдиної централізованої бази даних є, в тому числі, надання відкритої інформації для вільного і загальнодоступного користування.

Згідно з п.5.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням №566 від 09.07.2010р. Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, інформація, отримана з бази даних Моторного транспортного страхового бюро України, використовується з метою отримання відомостей про наявність чи відсутність договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди та отримання відомостей про страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу на дату ДТП або на дату укладення договору обов'язкового страхування.

Отже, з наведеного вище вбачається, що відомості бази даних Моторного транспортного страхового бюро України є публічними та можуть бути використані судом з метою визначення наявності полісу обов'язкового страхування у особи, яку визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, в межах провадження по справі №910/26418/14. Аналогічну позицію наведено у постанові від 05.08.2013р. Вищого господарського суду України по справі №5011-4/5903-2012-10/519-2012.

З наявної в матеріалах справи довідки №7/2-28/34136 від 08.12.2014р., наданої Моторним транспортним страховим бюро України, вбачається, що цивільно-правову відповідальність Моренчука Сергія Васильвича, як власника транспортного засобу Skoda Felicia, державний номер СН 9370 АІ на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди було застраховано Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Нова" за полісом АС 6754034. При цьому, вказаним полісом встановлено франшизу в розмірі 500 грн. та ліміт відповідальності по майну в розмірі 50 000 грн.

Крім того, в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 23.10.2013р. (європротоколі) також зазначено, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правову відповідальність Моренчука Сергія Васильовича було застраховано Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Нова" за полісом АС 6754034.

Зазначені відомості одночасно підтверджуються змістом полісу АС 6754034 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, засвідчена копія якого наявна у справі.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи документами в їх сукупності підтверджується страхування цивільно-правової відповідальності Моренчука Сергія Васильовича саме відповідачем.

Наразі, як встановлено судом, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" зверталось до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" з вимогою №15706/УБК від 04.07.2014р. про виплату страхового відшкодування.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими доказами не спростовані, перерахування Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Нова" страхового відшкодування здійснено не було.

Ухвалами від 01.12.2014р. та 17.12.2014р. відповідача було зобов'язано надати докази виплати страхового відшкодування в сумі 4 491,61 грн. на рахунок Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на підставі вимоги №15706/УБК від 04.07.2014р.

Однак, відповідачем витребуваних судом доказів надано не було, факт невиконання грошових вимог позивача не спростовано.

За висновками суду, з 11.12.2014р. (дата отримання ухвали про порушення провадження) у вказаного учасника судового процесу було достатньо часу для виконання вимог суду.

При цьому, суд зазначає, що відповідно п.2.3 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч.1 ст.38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

У відзиві без номеру та дати, що надійшов до суду 14.01.2015р., відповідач, як вже зазначалось, надав заперечення щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення франшизи в розмірі 500 грн. та вартості мийки технологічної в розмірі 80 грн.

Відповідно до ч.2 ст.12.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Наразі, зі змісту наявних в матеріалах справи документів вбачається, що полісом АС 6754034 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено франшизу у розмірі 500 грн.

Таким чином, заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог в частині стягнення 500 грн. суд вважає законними та обґрунтованими.

Стосовно заперечень Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" проти стягнення 80 грн., що складають вартість мийки технологічної, суд зазначає наступне:

Як вже зазначалось, нормами ст.25 Закону України "Про страхування" та ст.990 Цивільного кодексу України визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно із договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

При цьому, ст.9 згаданого вище Закону передбачено, що розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до п.14 договору №107125Га/13кр від 25.04.2013р. добровільного страхування транспортного засобу виплата страхового відшкодування здійснюється на базі авторизованої станції технічного обслуговування, тобто, при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається виключно виходячи з відновлень пошкоджень транспортного засобу на базі авторизованої станції технічного обслуговування (п.28.11.1 вказаного вище договору).

Одночасно, умовами договору №107125Га/13кр від 25.04.2013р. добровільного страхування наземного транспорту обумовлено, що розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу, в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт.

При цьому, згаданий правочин містить розділ 29 "Випадки, що не є страховими. Збитки, що не відшкодовуються страховиком. Підстави відмови у виплаті страхового відшкодування", зі змісту якого судом не вбачається, що технологічна мийка входить до переліку робіт, вартість яких страховик за договором №107125Га/13кр від 25.04.2013р. добровільного страхування наземного транспорту не відшкодовує страхувальнику.

Наразі, жодною із сторін вказаного договору оскаржено не було.

Як вже зазначалось, відповідно до наявного в матеріалах справи акту огляду транспортного засобу Сhevrolet Aveo, державний номер СН 2243 АЕ, даному автомобілю внаслідок спірної дорожньо-транспортної пригоди було завдано наступні пошкодження: поломка датчика паркування заднього бамперу, лівий кронштейн заднього бамперу, правий кронштейн заднього бамперу, підсилювач заднього бамперу, деформація задньої панелі.

Як встановлено судом, позивачем було здійснено страхове відшкодування вартості робіт, пов'язаних з відновленням пошкоджень, завданих автомобілю Chevrolet Aveo, державний номер СН 2243 АЕ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 23.10.2013р., на підставі рахунку №АЧ00008509 від 04.11.2013р. станції технічного обслуговування. Виходячи зі змісту вказаного рахунку, в суму відновлювальних робіт увійшли вартість: підсилювача бампера заднього, кронштейнів заднього бамперу, заклепки, датчика паркування, малярного матеріалу, розбирання, збирання, кузовних робіт, малярних робіт, мийки технологічної.

На час вирішення спору, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо наявності у сторін за договором №107125Га/13кр від 25.04.2013р. добровільного страхування наземного транспорту будь-яких заперечень чи спорів щодо переліку робіт, що є необхідними для відновлення пошкоджень, завданих транспортному засобу Chevrolet Aveo, державний номер СН 2243 АЕ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 23.10.2013р., та визначені станцією технічного обслуговування у своєму рахунку, а також стосовно розміру страхового відшкодування, що було виплачено страхувальнику за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 23.10.2014р.

Таким чином, виходячи з характеру пошкоджень, що були завдані автомобілю Chevrolet Aveo, державний номер СН 2243 АЕ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 23.10.2013р., а також переліку відновлювальних робіт, зазначених в рахунку станції технічного обслуговування, суд дійшов до висновку, що технологічна мийка автомобіля є однією зі стадій ремонту транспортного засобу, без якої неможливо було б виконати, зокрема, малярні роботи.

Отже, посилання відповідача та те, що вартість мийки технологічної в розмірі 80 грн. не пов'язана з ремонтом транспортного засобу є необґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що позивачем при розрахунку суми, яка підлягає відшкодуванню в порядку регресу, не враховано розмір франшизи, в той час, як згідно з відомостями, що містяться в довідці Моторного (транспортного) страхового бюро України №7/2-28/34136 від 08.12.2014р., згідно з полісом АС 6754034 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, розмір франшизи складає 500 грн., з огляду на те, що виконання зобов'язання з оплати страхового відшкодування Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Нова" виконано не було, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" підлягають частковому задоволенню на суму 3 991,61 грн.

Судовий збір згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України підлягає розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства" Страхова компанія "АХА Страхування", м.Київ до відповідача, Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова", м.Київ про стягнення 4 491,61 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" (02660, м.Київ, вул.Марини Раскової, буд.11, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м.Київ, вул.Іллінська, буд.8, ) суму страхового відшкодування у розмірі 3 991,61 грн., а також судовий збір в сумі 1 623,62 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 14.01.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 19.01.2015р.

Суддя М.О. Любченко