ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р. Справа № 914/2975/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С

суддів Марко Р.І.

Желік М.Б.

при секретарі Карпенко В.О.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Судова Вишня Львівської області б/н від 18.12.2014 року

на рішення господарського суду Львівської області від 05.11.2014 року

у справі № 914/2975/14

за позовом: Прокурора Мостиського району в інтересах держави в особі Судововишнянської міської ради, м. Судова Вишня Львівської області

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Судова Вишня Львівської області

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Мостиське відділення Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області, м. Мостиська Львівської області

про: розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки

за участю представників сторін:

від прокуратури: Яворський Я.Т. - старший прокурор відділу (службове посвідчення № 011137 від 24.10.2014 р.);

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_4 -витяг з договору б/н від 15.04.13 року;

від третьої особи: не з'явився;

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Львівської області від 05.11.2014 року у справі №914/2975/14 (суддя Пазичев В.М.) уточнені (зменшені) позовні вимоги Прокурора Мостиського району в інтересах держави в особі Судововишнянської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Мостиського відділення Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки - задоволено. Зобов'язано вилучити земельну ділянку площею 0,7444 га, надану в оренду для обслуговування будівлі пилорами та столярного цеху, що знаходиться по АДРЕСА_1 в Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та передати її в розпорядження Судововишнянської міської ради. В решті позовних вимог - провадження припинено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України 1218 грн. 00 коп. судового збору. Стягнуто з Судововишнянської міської ради на користь Державного бюджету України 1218 грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Львівської області від 05.11.2014 року у справі № 914/2975/14, відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 - подав апеляційну скаргу.

У своїй апеляційній скарзі апелянт вказує на фактичну зміну прокурором позовних вимог, що порушує ст. 22 ГПК України, а також зазначає про безпідставне звернення прокурора із позовом в інтересах держави у спірних відносинах.

На підставі наведеного скаржник просить рішення господарського суду Львівської області від 05.11.14 р. у справі № 914/2975/14 скасувати та відмовити в позові.

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/2975/14 розподілено для розгляду головуючому - судді Костів Т.С..

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 24.12.2014 року у склад колегії для розгляду вищезазначеної справи введено суддів Марка Р.І. та Желіка М.Б..

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 25.12.14 р., поновлено пропущений строк на оскарження рішення в апеляційному порядку, подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 20.01.15 р..

Представникам роз'яснено їх права та обов'язки згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 20.01.15 року з'явився представник апелянта, вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у ній, надав усні пояснення по суті спору.

Прокурор в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представники позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судове засідання не з'явились, причин неявки суду не довели, хоч були належним чином повідомлені про час, дату місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників прокуратури та відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановлено судом першої інстанції, прокурор Мостиського району звернувся із позовом в інтересах держави в особі Судововишнянської міської ради до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки.

03.11.2014 р. за вх.№47050/14 прокурором подано клопотання про уточнення позовних вимог, в якому останній просив припинити провадження в частині вимоги про розірвання договору оренди, оскільки, відповідно до п. 2 ст. 80 ГПК України, є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, та постановити рішення про повернення земельної ділянки в розпорядження Судовишнянської міської ради.

Посилання скаржника на порушення прокурором ст. 22 ГПК України та фактичну зміну останнім позовних вимог, не заслуговує на увагу, враховуючи зміст такого клопотання, у якому прокурор збільшив позовні вимоги, додавши нову - про повернення земельної ділянки, а також інформував суд першої інстанції про наявність підстав для припинення провадження у справі за вимогою про розірвання договору оренди.

В ході проведення перевірки було встановлено, що 19.06.2006 р. між Судововишнянською міською радою та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,7444 га для обслуговування будівлі пилорами та столярного цеху строком на десять років, що знаходиться по АДРЕСА_1. Пунктами 9, 10, 11 Договору оренди землі від 28.09.2006 року передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 35296,51 грн. в рік. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься щомісячно до 15 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 28 Договору, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Вказаний договір зареєстровано в Мостиському відділенні Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28.09.2006 р. за № 04:06:454:00115. Земельна ділянка передана скаржнику згідно акту прийому-передачі земельної ділянки від 02.10.2006 р..

Ухвалою Судововишнянської міської ради Мостиського району № 8 від 21.02.2013 р., у відповідності до ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.31 Закону України "Про оренду землі", враховуючи заяву ФОП ОСОБА_2, достроково припинено за взаємною згодою сторін дію договору оренди землі, зареєстрованого в управлінні Держкомзему у Мостиському районі, площею 0,7444 га між Судовишнянською міською радою та ФОП ОСОБА_2 Даною ухвалою також зобов'язано орендаря підписати додаткову угоду та здати вказану ділянку по акту прийому-передачі Судововишнянській міській раді. Однак, угоду про розірвання договору оренди землі на виконання ухвали Судововишнянської міської ради від 21.02.2013 р. скаржником не підписано, а земельну ділянку площею 0,7444 га, на якій знаходиться будівля пилорами та столярного цеху, Судововишнянській міській раді не передано. Заборгованість скаржника зі сплати орендної плати за землю, станом на 04.07.2014 р. становить 134000,00 тис. грн.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо. "Інтереси держави" є оціночним поняттям, тому прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень, зазначає про це в позовній заяві.

Зазначене спростовує посилання скаржника на відсутність у прокурора компетенції звертатись із позовом у спірних відносинах в інтересах держави.

Окрім того, колегія суддів зазначає про підставність припинення провадження судом першої інстанції у справі в частині вимог на клопотання прокурора, скаржник правомірність рішення у цій частині не оскаржував.

Згідно ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Частиною 1 ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Ухвала Судововишнянської міської ради Мостиського району № 8 від 21.02.2013 р. не оскаржувалась, недійсною не визнавалась і є обов'язковою для виконання.

Відповідно до ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно із ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Ст. 34 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що, у разі припинення договору оренди землі, орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Статтею 785 ЦК України передбачено, у разі припинення договору найму, наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції підставно задовольнив позов. Скаржник не надав доказів наявності у нього підстав продовжувати використовувати земельну ділянку.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Позивач додаткових доказів не подав і суду апеляційної інстанції, не обґрунтовував неможливості подання таких доказів суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 05.11.14 р. у справі № 914/2975/14 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд , -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 05.11.2014 р. у справі № 914/2975/14 - без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скерувати до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 26.01.2015 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.