ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2015 р. Справа №917/2580/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТРЕЙД НД", вул.Рибалко 2, офіс 306, м. Суми, 40011

до Приватного підприємства "Амарант-Агро", вул.50-річчя Радянської влади, 1, с.Вирішальне, Лохвицький район, Полтавська область,37264

про стягнення 14 822,62 грн.

Суддя Тимощенко Оксана Миколаївна

Представники сторін:

від позивача - Волобуєв М.С., дов. від 29.12.2014 року № 5

від відповідача - не з'явився

В судовому засіданні 13.01.2015 року відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача на користь позивача 14 822,62 грн. заборгованості за договором поставки мінеральних добрив № 0009-01 від 09 вересня 2014 року, в т.ч. 14384,00 грн. - сума основного боргу ; сума збільшення боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції 345,22 грн.; сума збільшення боргу з урахуванням трьох відсотків річних - 93,40 грн.

13.01.2015 року від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог на підставі ст. 22 ГПК України, в якій позивач зменшує свої позовні вимоги в частині стягнення індексу інфляції в сумі 345,22 грн. та трьох відсотків річних - 93,40 грн. В частині стягнення суми основного боргу в сумі 14384,00 грн. позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд приймає заяву про зменшення розміру позовних вимог до розгляду та розглядає позовні вимоги в редакції даної заяви від 13.01.2015 року.

За п. 3.10., 4.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір. Таким чином, ціна позову, яку згідно з частиною третьою статті 55 ГПК вказує позивач складає 14384 грн.

Відповідач відзив на позов не надав, повноважного представника в судове засідання не направив, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи).

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Жодних клопотань від відповідача, в т.ч. і про відкладення, до суду не надходило.

Суд вважає, що необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо, а неявка відповідача не перешкоджає розгляду спору по суті, тому визнав за можливе відповідно до ст. 75 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши надані докази, суд, встановив :

Як свідчать матеріали справи, 09 вересня 2014 року між ТОВ «АГРОТРЕЙД НД» (позивач, постачальник) та ПП «АМАРАНТ-АГРО» (відповідач, покупець) укладено договір поставки мінеральних добрив № 0909-01 (арк. справи 8-10). При укладенні договору сторони, зокрема, узгодили наступне:

- постачальник зобов'язався поставити в передбачені договором строки мінеральні добрива,

а покупець зобов'язався прийняти та вчасно оплатити повну вартість мінеральних добрив (п.1.1 договору);

- ціна однієї метричної тони мінеральних добрив (включаючи упаковку, в разі її наявності) та загальна вартість товару зазначається у специфікаціях до даного договору ( п.3.3);

- мінімальна норма відвантаження товару залізничним транспортом - один вагон. Сторони домовились, що якщо за кількістю згідно залізничної або товарно-транспортної накладної буде відвантажено більше ніж оплачено, то покупець доплачує відповідну суму. Якщо згідно залізничної або товарно-транспортної накладної буде відвантажено менше ніж оплачено, то постачальник повертає покупцю відповідну суму протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання від покупця вказаної вимоги ( п.3.4);

- покупець здійснює оплату вартості товару шляхом прямого банківського переказу грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок постачальника, на підставі виставлених рахунків постачальника, в строки та на умовах згідно укладених специфікацій до даного Договору.

Відповідно до Специфікації № 1 сторони передбачили, що поставка товару здійснюється у строк 7-10 календарних дні з моменту попередньої оплати 100 % вартості товару на умовах EXW «франко-завод» склад м. Суми, вул. Кіровоградська, 2 із завантаженням на приймаючий транспортний засіб, а оплата товару здійснюється на умовах: попередня оплата 100% вартості товару у строк по 15 вересня 2014 року ( арк. справи 10).

За платіжним дорученням № 1395 від 10.09.2014 року покупець відповідно до укладеної Специфікації № 1 частково здійснив попередню оплату за товар у сумі 300 000,00 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку ( арк. справи 12).

12 вересня 2014 року позивач, враховуючи отриману попередню оплату від відповідача, відповідно до укладеної Специфікації № 1 поставив, а покупець прийняв товар в кількості 39,200 тон, загальною вартістю 314384,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 1248 від 12.09.2014 року ( арк. справи 11).

Товар на суму 14 384 грн. відповідач не оплатив, що й стало підставою для звернення позивача до суду із позовом.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного Кодексу України). Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару (ст. 692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

За ч.1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок (ч. 1, 4 ст. 538 ЦК України).

Таким чином, обов'язок відповідача щодо оплати товару витікає з положень Цивільного Кодексу України, а строк оплати є таким, що настав з моменту прийняття товару покупцем.

Крім цього, позивачем направлялась відповідачу вимога про сплату суми боргу від 03.10.2014 року № 03/02-10/14 ( арк. справи 14) та претензія від 21.10.2014 року ( арк. справи 15-16), які залишені відповідачем без реагування та задоволення.

Отже, матеріалами справи підтверджується належне виконання позивачем обов'язку щодо поставки товару на суму 314 384 грн., тоді як відповідачем оплачено отриманий товар на суму 300 000 грн., внаслідок чого за останнім утворися борг перед позивачем в сумі 14 384 грн.

23 вересня 2014 року між сторонами було здійснено звіряння взаємних розрахунків за договором поставки № 0909-01 від 09.09.2014 року, за яким підтверджено заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 14384,00 грн. за отримані мінеральні добрива. Вказаний акт звірки відповідно до вимог статті 34 Господарського процесуального кодексу України приймається до уваги судом не лише в якості доказу проведення та відображення сторонами певних господарських операцій, а й доказом на підтвердження фактичної поставки позивачем товару за спірною накладною та наявності у відповідача боргу в означеній сумі. Дані, що відображені в даному акті звірки не спростовані відповідачем належними доказами.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Надані позивачем докази та доводи позивача відповідачем не спростовані.

Відповідач відзиву на позов та будь-яких доказів у спростування позовних вимог; розрахунку стягуваної суми, наданих позивачем доказів і наведених у позовній заяві доводів не надав.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані та не заперечуються, а тому підлягають задоволенню.

Сплата судового збору покладається на відповідача згідно ст. 49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 22,33,43, 49, 75,82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Амарант-Агро" (вул.50-річчя Радянської влади, 1, с.Вирішальне, Лохвицький район, Полтавська область,37264, ідентифікаційний код 33526187, п/р 5983 в AT «ОТП Банк», МФО 300528) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТРЕЙД НД" ( вул.Рибалко 2, офіс 306, м. Суми, 40011, ідентифікаційний код 33526187, п/р 1305 в AT «ОТП Банк» м. Київ, МФО 300528) 14384,00 грн. основного боргу за договором поставки мінеральних добрив № 0009-01 від 09 вересня 2014 року, 1827 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.01.2015 року

Суддя О.М. Тимощенко

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.