ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 р. Справа № 923/1701/14

Господарський суд Херсонської області у складі судді Остапенко Т.А. при секретарі Довгань О.І, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Національна горілчана компанія", місцезнаходження: 19632, Черкаська область, Черкаський район, с. Степанки, Смілянське шосе, 8-й кілометр, буд. 2; ідентифікаційний код 32718137

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНЄВИР", місцезнаходження: 75040, Херсонська область, Білозерський район, с. Токарівка, траса Ростов-Одеса-Рівне, 597 км.; ідентифікаційний код 31507214

про стягнення 27984 грн. збитків

за участю представників сторін:

від позивача - Зосіч С.А. дов. б/н від 30.12.2014 року

від відповідача - не прибув

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Національна горілчана компанія" (далі-позивач) звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНЄВИР" (далі-відповідач) про стягнення 27984 грн. майнової шкоди (збитків) завданих перевізником внаслідок втрати вантажу за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом № 27/11 від 27.11.2013 р.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачем ст. 308, 310 ГК України, ст. 52 Закону України "Про автомобільний транспорт", договірних зобов'язань.

Відповідач позовні вимоги не визнає, заперечує свою вину у втраті вантажу, вважає втрату вантажу внаслідок злочинних дій форс-мажорною обставиною.

Розгляд справи відбувся в судових засіданнях 02.12.2014 р., 16.12.2014 р., 13.01.2015 р., 22.01.2015 р.

Спір розглянуто за межами строків, передбачених ст. 69 ГПК України та продовжено на 15 днів ухвалою від 13.01.2015 р.

Відповідач в судове засідання 22.01.2015 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату час розгляду господарського спору повідомлений належним чином.

Статтями 42, 43 ГПК України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Згідно зі ст. 22 ГПК України сторони мають як права (брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду і т.п.), так і обов'язки (зокрема, добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи).

Враховуючи викладене, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для прийняття рішення. В судовому засіданні після закінчення розгляду справи оголошено вступну та резолютивну частини рішення з роз'ясненням процедури оскарження рішення та набрання ним законної сили, повідомлено про дату підготовки повного рішення.

Дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд -

в с т а н о в и в:

27 листопада 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Національна горілчана компанія" (далі за текстом - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СИНЄВИР" (далі за текстом - Відповідач) був укладений договір перевезення вантажів автомобільним транспортом № 27/11 (далі - Договір), за умовами якого ТОВ "СИНЄВИР" (Перевізник за умовами Договору) взяло на себе зобов'язання здійснювати на підставі письмових заявок ТОВ "Національна горілчана компанія" (Замовник за умовами Договору) перевезення вантажів останнього автомобільним транспортом на території України та за її межами. (а.с. 8-13).

18 серпня 2014 року, з метою виконання зобов'язань Позивача щодо поставки алкогольної продукції за Договором поставки № 29/07/2014-МБТ від 29.07.2014 року, укладеного між ТОВ "Національна горілчана компанія" та ТОВ "Дьюті Фрі Україна ЛТД" (ідентифікаційний код 23161898; місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Боженка, 15) позивачем та відповідачем в рамках Договору було підписано заявку від 18.08.2014 року на перевезення вантажів автомобільним транспортом (далі - Заявка) (а.с. 15-21).

Згідно умов даної Заявки ТОВ "СИНЄВИР" зобов'язалося в строк до 19.08.2014 року перевезти під митним контролем автомобілем ІСУЗУ, державний номер ВТ 9698 АТ (водій Шейко М.В. паспорт серія МО № 349765, виданий Комсомольським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області 19.06.1997 року) вантаж (горілка на піддонах) за маршрутом - пункт завантаження: Черкаська область, Черкаський район, с. Степанки, Смілянське шосе 8 км, буд. 2, пункт розвантаження: склад МБТ № 23 ТОВ "Дьюті Фрі Україна ЛТД", міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення "Кучурган" (а.с. 14).

18.08.2014 р. вантаж (горілка "Хлібний Дар" в асортименті - ємн. 0,5 л, 1 л, в кількості 2800 пляшок, згідно рахунку-фактури № 1 від 11.08.2014 року на загальну суму 75900 грн.) був прийнятий водієм до перевезення, про що свідчить міжнародна товарно-транспортна накладна (СМR) № 158254 від 18.08.2014 року, митна декларація №902050000/2014/007746 від 18.08.2014 року та розписка водія від 18.08.2014 року (а.с. 22-26).

Під час перевезення частина вантажу була втрачена внаслідок неправомірних дій невідомих осіб, про що Відповідач повідомив Позивача листом від 19 серпня 2014 року №123 (а.с. 27). На підтвердження зазначеної обставини позивачем надано: талон повідомленням №133 від 19.08.2014 року, витяг з кримінального провадження №0001690, довідку Первомайського міського відділу Управління МВС України в Миколаївській області №53/12655 від 22.08.2014 року про прийняття і реєстрацію заяви (а.с. 28-30).

26.08.2014 р. старшим державним інспектором митного поста "Первомайськ" Мирко І.І. в присутності водія-експедитора Шейко М.В. складений акт №14-70-61-98/11 від 26.08.2014 року про проведення огляду територій та приміщень складів тимчасового зберігання, митних складів, магазинів безмитної торгівлі, територій вільних митних зон та інших місць, де знаходяться товари, транспортні засоби комерційного призначення, що підлягають митному контролю, чи провадиться діяльність, контроль за якою покладено на митні органи, яким встановлено невідповідність фактичної кількості товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що перебувають на території об'єкта обстеження, даним митної декларації, документів про цей товар (а.с. 31-34).

27.08.2014 р. посадовою особою митниці за участю представника Позивача Несторової І.В. та водія Шейко М.В. в пункті пропуску "Кучурган-Первомайськ" проведено огляд автомобіля ІСУЗУ, державний номер ВТ 9698 АТ, яким виявлено наявність у вантажному відсіку вантажу: горілка "Хлібний Дар" Класична" (1л)- 840 пляшок; горілка "Хлібний Дар" Пшенична" (1л) - 480 пляшок; горілка "Хлібний Дар" Українська» (1л) - 32 пляшки; горілка "Хлібний Дар" Українська" (0,5л) - 200 пляшок. Зазначені обставини відображено в акті №500091804/1014/000742 про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (а.с. 39).

28.08.2014 р. Експертом Одеської регіональної торгово-промислової палати за участю представника Позивача Несторової І.В. проведено експертизу продукції - горілка "Хлібний Дар" в пляшках, про що складений акт № УТЗ - 1229/1. За висновком експерта в автофургоні з горілкою "Хлібний Дар" в асортименті за наслідками сполошного огляду та підрахунку всіх місць та пляшок з горілкою фактично виявлено 123 упаковки - 1552 пляшки з горілкою "Хлібний Дар", що на 77 упаковок - 1248 пляшок менше, ніж в документах на продукцію (а.с. 35-37).

ТОВ "Національна горілчана компанія" (власник вантажу), втратою вантажу заподіяна майнова шкода (збитки) в розмірі 27984,00 грн., що становить вартість втраченого вантажу згідно товаросупровідних документів.

09.09.2014 р. листом за вих. №3025 позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування збитків в розмірі 27984 грн. (а.с. 40-45).

Відповідач вимогу про стягнення збитків в сумі вартості втраченого вантажу не визнав, про що повідомив позивача листом за вих. № 129 від 07.10.2014 р., свою вину у втраті вантажу заперечив, вважає втрату вантажу внаслідок злочинних дій форс-мажорною обставиною (а.с. 46-47).

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача збитків в розмірі 27984 грн.

Між сторонами виникли правовідносини перевезення, які врегульовано главою 32 ГК України, главою 64 ЦК України.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань (ч.1, 5 ст. 307 ГК України).

Згідно частини 2 статті 308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Відповідно до частини 3 статті 310 Господарського Кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення.

Статтею 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

За статтею 314 ГК України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно статті 52 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року № 2344-ІП, автомобільний перевізник зобов'язаний забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, до передачі вантажовласнику (уповноваженій ним особі) в пункті призначення; відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також: збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу.

Згідно пункту 10.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 №363 (зі змінами та доповненнями) перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених договорів із замовниками згідно з заявками (додаток 1) або за разовими договорами (додаток 2).

У відповідності до підпункту 3.2.6 пункту 3.6 Договору Перевізник зобов'язується нести у період з моменту прийняття вантажу від представника Замовника до моменту вручення його представнику вантажоотримувача майнову відповідальність за пошкодження, знищення, викрадення або втрату вантажу.

На підставі підпункту 6.4.5 пункту 6.4 Договору у разі пошкодження, знищення, викрадення або втрати вантажу Перевізник компенсує Замовнику повну вартість пошкодженого, знищеного, викраденого або втраченого вантажу та інші пов'язані із цим збитки.

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявності винної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст.623 ЦК України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням. Тобто відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв'язку з правопорушенням. За таких умов визнається, що причинний зв'язок між порушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.

Так, протиправною є поведінка особи з порушенням норм законодавства. Якщо зобов'язання виникає з договору, то протиправною визнається поведінка боржника, що порушує умови договору та закону.

При цьому стаття 614 Цивільного кодексу України визначає вину як обов'язкову підставу відповідальності за завдані збитки.

Посилання відповідача, що втрата вантажу внаслідок злочинних дій є форс-мажорною обставиною документально не підтверджена.

Відповідно до статті 158 Статуту автомобільного транспорту, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №401 від 27.06.1969 р., обставини, що можуть служити підставою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств або організацій, вантажовідправників, вантажоодержувачів при автомобільних перевезеннях, стверджуються записами в товарно-транспортних документах, а в разі розбіжності між автотранспортним підприємством або організацією і вантажовідправником (вантажоодержувачем) - актами встановленої форми.

Обставини, які можуть служити основою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств і організацій та пасажирів при автомобільних перевезеннях, засвідчуються актами встановленої форми.

Перелік обставин, що підлягають засвідченню записами в товарно-транспортних документах, форми актів і порядок їх складання встановлюються Правилами.

Розділом 15 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 р., встановлено, що документами, що підтверджують втрату вантажу, його кількість та вартість є виключно товарно-транспортна накладна з відміткою вантажоотримувача про нестачу/втрату вантажу та акт встановленої форми, що складається в такому випадку.

При відмові від складання акта або від внесення записів у товарно-транспортну накладну у випадках недостачі, псування або ушкодження вантажу акт складається за участю представника незацікавленої сторони.

Для засвідчення складання акта на вільному місці зворотного боку товарно-транспортної накладної записується дата складання і про що складений акт.

За приписами статті 158 Статуту автомобільного транспорту лише зазначені документи можуть підтверджувати обставини, які є підставою для застосування матеріально-правової відповідальності в разі втрати вантажу.

Позивачем не були надані встановлені законом документи, що підтверджують втрату вантажу, оскільки міжнародна товарно-транспортна накладна (СМR) № 158254 від 18.08.2014 року не містить запису про нестачу чи втрату вантажу, акт встановленої форми про втрату вантажу складений без дотримання порядку, передбаченого розділом 15 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (а.с. 22, 130).

Докази, надані позивачем, не підтверджують обставин, які є підставою для застосування матеріально-правової відповідальності перевізника в разі втрати вантажу.

Акт №14-70-61-98/11 від 26.08.2014 року про проведення огляду територій та приміщень складів тимчасового зберігання, митних складів, магазинів безмитної торгівлі, територій вільних митних зон та інших місць, де знаходяться товари, транспортні засоби комерційного призначення, що підлягають митному контролю, чи провадиться діяльність, контроль за якою покладено на митні органи, форма якого затверджена наказом Міністерства фінансів України від 28.05.2012 р. N 615, складений на підставі вимог ч. 4 ст. 343 Митного кодексу України. Зазначений акт підтверджує невідповідність фактичної кількості товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що перебувають на території об'єкта обстеження, даним митної декларації, документів про цей товар, відповідності фактичної кількості ввезених товарів, транспортних засобів комерційного призначення відомостям, заявленим у митній декларації.

Акт №500091804/1014/000742 від 27.08.2014 р. про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, форма якого затверджена наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 р. N 636, складений на підставі вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 р. N 467 "Про затвердження вичерпного переліку підстав, за наявності яких може проводитись огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення митними органами України". Зазначений акт підтверджує невідповідність даних, отриманих під час використання технічних засобів митного контролю, даним, що містяться у товаросупровідних та інших документах (відомостях), які подаються для митного контролю.

За пунктами 13.6., 13.7. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, якщо при виявленні недостачі, ушкодження або зіпсування вантажів, Перевізник і вантажовідправник або вантажоодержувач не дійшли згоди у визначенні їх причин і суми, на яку зменшилась вартість вантажу, на вимогу Перевізника, вантажовідправника чи вантажоодержувача проводиться експертиза в бюро товарних експертиз або іншими компетентними організаціями чи фізичними особами. Експертиза проводиться у присутності представників Перевізника і Замовника. Результати експертизи оформляються актом. Акт експертизи підписується експертами й особами, які були присутні при проведенні експертизи.

Отже, актом експертизи № УТЗ - 1229/1 від 28.08.2014 р. встановлено фактичну невідповідність кількості товару товаросупровідним документам.

Відповідно до розділу V ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі.

Господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Питання про належність доказів вирішується судом. Належними визнаються докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування. Письмовими доказами, в розумінні статті 36 ГПК України, є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору і повинні містити відомості, що мають значення для справи та виконані у формі, який дає змогу встановити достовірність документу.

Оскільки позивачем не були надані встановлені законом документи, що підтверджують втрату вантажу, то відсутні підстави для застосування до відповідача матеріально-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків в розмірі 27984,00 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 26.01.2015 р.

Суддя Т.А. Остапенко