ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2015 р. Справа № 914/4241/14

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О. при секретарі судових засіданні Мак Л.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Агрокап",с.Сопошин, Жовківський район, Львівська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Технокап", м.Воронеж, Російська Федерація

про стягнення 41 912,64 доларів США, що станом на день подання позову згідно офіційного курсу НБУ становить 627 432,22 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Батрух Р.Б. - представник (довіреність б/н від 01.11.2012р.);

від відповідача Кульчицький Н.Б. - представник (довіреність б/н від 25.10.2014р.).

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Агрокап" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технокап" про стягнення 41 912,64 доларів США, що станом на день подання позову згідно офіційного курсу НБУ становить 627 432,22 грн.

Ухвалою суду від 04.12.2014р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 12.01.2015р.

Представником позивача подано заяву (вх.№399/15 від 06.01.2015р.), в якій він повідомив суд про те, що 03.12.2014р. змінилася назва позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Агрокап" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Технокап УА", в підтвердження чого долучив до матеріалів справи: копію нової редакції Статуту позивача (03.12.2014р.) та копію виписки з Єдиного державного реєстру на позивача від 05.12.2014р.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві, стягнути з відповідача основний борг в сумі 41 912,64 доларів США, що станом на день подання позову згідно офіційного курсу НБУ становить 627 432,22 грн.

Представником відповідача подано заяву про визнання позову (вх.№397/15 від 06.01.2015р.), в якій він позовні вимоги - наявність боргу згідно контракту №2014/01/01 від 01.01.2014р. в сумі 41 912,64 доларів США визнав повністю. Крім того, у вищенаведеній заяві зазначив, що відповідачу не потрібно здійснювати переклад матеріалів справи з української мови на російську, оскільки відповідач вільно володіє українською мовою. Також у вищенаведеній заяві відповідач зазначив, що йому відомо про зміну найменування позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Агрокап" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Технокап УА". На виконання вимог ухвали суду від 04.12.2014р. долучив до матеріалів справи копію виписки на відповідача.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд,-

встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Агрокап" від 28.11.2014 (протокол №01/11/14) Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Агрокап" змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Технокап УА".

Відповідно до п.2.4. статуту попередня назва товариства ТзОВ з іноземними інвестиціями "Агрокап" ().

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 05.12.2014р. наданого представником позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Технокап УА" () станом на 05.12.2014р. перебуває в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцезнаходження: 80356, Львівська область, Жовківський район, с.Сопошин, вул.Вокзальна, буд.18.

01.01.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Агрокап" (продавець) (правонаступником якого на даний час є Товариство з обмеженою відповідальністю "Технокап УА") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Технокап" (покупець) було укладено контракт №2014/01/01 (далі по тексту - контракт), відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує продукцію (товар) кришку металеву TWIST OFF. Виробником товару є Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Агрокап" (Україна).

Згідно п.2.1. контракту покупець купує товар в кількості і по цінам, які визначаються окремими специфікаціями. Специфікація є невід'ємною частиною даного контракту.

Відповідно до п.3.3. контракту датою поставки товару по даному контракту вважається дата ТТН по штемпелю відправки.

Згідно п.3.4. контракту поставки здійснюються партіями, згідно із специфікаціями.

Відповідно до п.4.1. контракту оплата за поставлений товар здійснюється в доларах США, шляхом прямого банківського переказу на валютний рахунок продавця.

Згідно п.4.2. контракту форма оплати відстрочка платежу 45 календарних днів.

Позивач на виконання умов контракту та на підставі узгодженої специфікації №5 від 29.08.2014р. поставив відповідачу товар на загальну суму 41 912,64 доларів США.

Проте, відповідач порушив свої зобов'язання, оплату за поставлений товар на загальну суму 41 912,64 доларів США не здійснив.

Відтак, позивач звернувся до господарського суду для захисту порушеного права та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача основний борг за поставлений товар в сумі 41 912,64 доларів США, що станом на день подання позову згідно офіційного курсу НБУ становить 627 432,22 грн.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного:

Відповідно до ст.123 ГПК України іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.124 ГПК України підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 39 Закону, будь-які спори щодо застосування положень цього Закону та законів, прийнятих на виконання цього Закону, можуть бути предметом розгляду: - в суді України, якщо одна із сторін у справі - фізична особа та/або держава; - в господарських судах, якщо сторонами у справі виступають юридичні особи.

У п.9.1. контракту сторони погодили, що всі спірні питання по реалізації контракту вирішуються шляхом переговорів. У випадку недосягнення згоди спори розглядаються у господарському суді країни постачальника.

Зважаючи на те, що продавцем є позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Агрокап", місцезнаходження якого є: с.Сопошин, Жовківський район, Львівська область, відтак останній правомірно подав позов до господарського суду Львівської області.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Укладений між сторонами контракт №2014/01/01 від 01.01.2014р. за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторонам (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами ст.663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Факт виконання позивачем зобов'язань по контракту на загальну суму 41 912,64 доларів США, підтверджується електронною декларацією форми МД-2 №209140000/2014/029487 від 02.09.2014р. та міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR) № 352516 від 02.09.2014р.

Згідно приписів ст.693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п.4.2. контракту форма оплати відстрочка платежу 45 календарних днів.

Відповідно до п.1.1. специфікації №5 від 29.08.2014р. до контракту №2014/01/01 від 01.01.2014р. сторонами було визначено строк оплати - не пізніше 03.11.2014р.

Проте, відповідач порушив свої зобов'язання, оплату за поставлений товар на загальну суму 41 912,64 доларів США не здійснив.

Відтак, станом на момент подання позовної заяви у відповідача існує основний борг в сумі 41 912,64 доларів США, що станом на день подання позову згідно офіційного курсу НБУ становить 627 432,22 грн.

Як вбачається із п.4.1. контракту оплата за поставлений товар здійснюється в доларах США, шляхом прямого банківського переказу на валютний рахунок продавця.

Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Положенням ст.2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" визначено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Згідно вимог п.4 ст.55 ГПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення іноземної валюти - в іноземній валюті та у карбованцях відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення основного боргу в сумі 41 912,64 доларів США (еквівалент згідно офіційного курсу НБУ 627 432,22 грн.) є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно ч.5 ст.78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Слід зазначити, що відповідач визнав позов повністю, про що його представник вказав у заяві про визнання позову (вх.№397/15 від 06.01.2015р.). Заява про визнання позову підписана представником відповідача - Кульчицьким Назарієм Богдановичем. Суд, розглянувши заяву представника відповідача, перевіривши його повноваження на право визнання позову, враховуючи, що його дії не суперечать законодавству і не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд приймає визнання позову.

03.12.2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Агрокап" змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Технокап УА". З цього приводу суд зазначити наступне.

Вищим господарським судом України у п.п.1.4.п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз"яснено, що за приписом статті 25 ГПК у разі, зокрема, реорганізації суб'єкта господарювання у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі його правонаступника. Господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України "Про акціонерні товариства"). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Відтак, зміна найменування позивача не потребує застосування положень ст.25 ГПК України.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №2064 від 01.12.2014р. - 12 548,64 грн., який відповідно до ст.49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.38, 39 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" ст.ст.11, 192, 525, 526, 530, 533, 612, 627-629, 655, 663, 693 ЦК України, ст.ст.174, 192, 193, 198 ГК України, ст.ст. 43, 33, 34, 49, 55, 78, 82-85, 87, 115, 116, 123, 124 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технокап" (Російська Федерація, 394053, м.Воронеж, вул.Генерала Лізюкова, буд.17А, офіс 8; ІПН ; банківські реквізити: р/р в доларах № філія ЗАТ "ЮніКредитБанк" в м.Воронежі; кореспондентський рахунок ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технокап УА" (80356, Львівська область, Жовківський район, с.Сопошин, вул.Вокзальна, буд.18; , р/р 1237 в Філії УніКредит Банк ВАТ у м.Києві, МФО 300744, ) основний борг в сумі 41 912,64 доларів США (еквівалент згідно офіційного курсу НБУ 627 432,22 грн.) та 12 548,64 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 19.01.2015р.

Суддя Сухович Ю.О.