ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

13 січня 2015 р. Справа № 902/1731/14

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства «Трейдсервіс»

(23201, Вінницька область, Вінницький район, с. Вінницькі Хутори,

вул. Немирівське шосе, 9)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ.ЕН.ЛОГІСТІК»

(23233, Вінницька область, Вінницький район, с. Бохоники,

вул. Гніванське шосе, б. 2, кв. 2)

про стягнення 5410,38 грн.

при секретарі судового засідання Солоненко Т.В.

за участю представників сторін :

позивача : Дейнега Ю.В. за довіреністю б/н. від 27.11.2014 року;

відповідача : Самохвал О.В. за довіреністю б/н. від 13.01.2015 року.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство «Трейдсервіс» звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ.ЕН.ЛОГІСТІК» заборгованості в загальному розмірі 5410,38 грн..

Позовні вимоги мотивовано тим, що у відповідності до видаткової накладної № ТС-0024060 від 24.04.2013 року позивачем поставлено відповідачеві товар на загальну суму 18 196,00 грн., за який останній зобов'язався розрахуватись до 01.05.2013 року. В порушення вказаних зобов'язань відповідачем проведено часткові розрахунки в сумі 13000,00 грн.. З метою проведення розрахунків за поставлений товар позивач 14.10.2014 року направив на адресу відповідача вимогу, яка отримана останнім 27.10.2014 року. Проте, станом на день звернення до суду з позовом, відповідачем не погашено заборгованості, розмір якої становить 5196,00 грн.

Ухвалою суду від 11.12.2014 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1731/14 та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення даного спору.

Ухвалою суду від 23.12.2014 року розгляд справи відкладено на 13.01.2015 року з метою забезпечення прав відповідача, визначених ст. 22 ГПК України.

Відповідач пояснень відносно обставин викладених у позові та визначених судом доказів не надав. В судовому засіданні представник відповідача зазначила, що заборгованість перед позивачем погашена в повному обсязі в підтвердження чого подала відповідні платіжні документи.

При розгляді справи представник позивача подала заяву б/н. від 13.01.2015 року про зменшення позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 5196,00 грн. з підстав погашення відповідачем даної суми.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

24 квітня 2013 року Приватне підприємство «Трейдсервіс» (позивач) згідно видаткової накладної № ТС - 0024060 поставило Товариству з обмеженою відповідальністю «ДЖІ.ЕН.ЛОГІСТІК» (відповідач) товар на загальну суму 18 196,00 грн., який останній отримав за довіреністю № 5 від 24.04.2013 року.

У видатковій накладній № ТС - 0024060 від 24.-4.2013 року Сторони погодили строк оплати поставленого товару до 01.05.2013 року.

Як свідчать матеріали справи, зокрема виписки банку, станом на день звернення з позовом до суду відповідачем проведено часткові розрахунки за отриманий товар в розмірі 13 000,00 грн..

В процесі розгляду справи відповідачем погашено заборгованість в повному обсязі, що стверджується платіжними дорученнями № 1148 від 29.12.2014 року на суму 1196,00 грн. та № 1159 від 13.01.2015 року на суму 4000,00 грн..

За таких обставин, станом на день розгляду справи , заборгованість за поставлений товар відсутня.

При цьому позивач, за порушення строків оплати товару, заявлено до стягнення 214,38 грн. 3% річних за період з 02.05.2013 року по 02.11.2014 року.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 цього Кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п.20 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 року № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він відповідає вимогам ст. 207 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Якщо правочин не відповідає вимогам статті 207 ЦК України , то його не можна вважати вчиненим у письмовій формі. Разом з Тим за загальним правилом частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом, але рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. В разі недодержання сторонами письмової форми правочину, для з'ясування факту його вчинення та змісту слід застосовувати за аналогією частину другу статті 205 ЦК України . Поведінка сторін, що засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, може доводитись письмовими та іншими доказами, крім свідчень свідків."

Відповідно до ч.2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Аналіз правовідносин, які виникли між сторонами з приводу передачі товару та часткової її оплати свідчить, що між сторонами фактично був укладений усний договір купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимога щодо стягнення 3% річних є правомірною, оскільки відповідає чинному законодавству.

Перевіривши правильність нарахування заявленої до стягнення суми 3% річних судом не виявлено помилок, у зв'язку з чим вказана сума є правомірною та обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог в частині стягнення суми трьох відсотків річних.

Зважаючи на наведене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 ПК України.

Керуючись п. 1-1 ст. 80, ст.ст.43, 33, 43, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ.ЕН.ЛОГІСТІК» (23233, Вінницька область, Вінницький район, с. Бохоники, вул. Гніванське шосе, б. 2, кв. 2 ) на користь Приватного підприємства «Трейдсервіс» (23201, Вінницька область, Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, вул. Немирівське шосе, 9, ) 214 (двісті чотирнадцять) грн. 38 коп. - 3% річних та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - витрат зі сплати судового збору.

3. Провадження у справі в частині стягнення 5196,00 грн. основного боргу припинити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16 січня 2015 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи