ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року Справа № 925/2077/14

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз», м. Черкаси, вул. Громова, 142

до виконавчого комітету Черкаської міської ради, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36

про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

за участю представників сторін:

від позивача: Белєнкова В.В. - за довіреністю;

від відповідача: Луговський О.С. - за довіреністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до виконкому Черкаської міської ради про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Вимоги позивач обгрунтовує тим, що 22.10.2014р. при проведенні прес-конференції міським головою Черкас С.О.Одаричем, останнім була поширена неправдива інформація про відмову позивача «Черкасигаз» від зняття пломб і надання лімітів на газ, про вичерпання лімітів на газ заводом «Азот», про вчинення дій позивачем на недопущення опалювального сезону в м. Черкаси з метою підриву довіри до діючої влади тощо.

Позивач вважає дану інформацію недостовірною та поширеною в публічному виступі, тобто є всі ознаки вчинення правопорушення стосовно позивача.

Представник позивача вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Доказів погіршення ділової репутації та зниження престижу позивача представник позивача суду не надав.

Представник відповідача вимоги заперечив та просив в задоволенні позову відмовити, оскільки прес-конференцію зібрав мер міста. Мер, як публічна посадова особа, наділена певним статусом згідно ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», має право на висловлення власної думки. Виконком міської ради жодним чином не порушував прав позивача та не перебуває в договірних чи інших позадоговірних господарських відносинах з позивачем. Виконавчий комітет міської ради не є представницьким органом громади міста. Подано письмовий відзив на позов.

Інших доказів не подано.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має грунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Сторони процесу є суб'єктами господарювання та самостійними юридичними особами з внесенням даних до ЄДРПОУ.

Позивач обґрунтовує свої вимоги на спростування відповідачем недостовірної інформації з посиланням на Закони України «Про інформацію», «Про місцеве самоврядування», ЦК та ГК України та Європейську Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.

Організація, діяльність, об'єм повноважень міської ради, виконкому міської ради та міського голови (мера міста) визначені в ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

Міський голова є самостійною посадовою особою у місцевому самоврядуванні - ст.ст. 5, 42 Закону.

Міська рада є представницьким органом громади міста. Виконком міської ради не має повноважень на представництво громади у взаємовідносинах.

Відповідно до ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Чинне законодавство України не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації особи (юридичної особи). Ці поняття є оціночною категорією.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 ЦК України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (ст. 5 Закону України «Про інформацію»).

Частиною 1 статті 7 закону України «Про інформацію» визначено, що право на інформацію охороняється законом.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію (ч. 2 ст. 7 закону України «Про інформацію») .

Згідно зі ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Статтею 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа, здатна мати такі ж права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно з ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім'я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Частиною 1 статті 94 ЦК України передбачено право юридичної особи на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 ЦК України.

У п. 8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28 березня 2007 року № 01-8/184 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію» зазначено, що за змістом приписів ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене ст. 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця).

Таким чином, юридична особа, так само як і фізична особа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ч. 1 ст. 299 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України вважається, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною.

Суд враховує, що згідно ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Відповідно до ст. 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

При цьому, у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.09 № 1 роз'яснено, що обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Разом з тим, суд наголошує, що ч. 3 ст. 277 ЦК України встановлено презумпція недостовірності негативної інформації про особу.

Отже, тягар доказування достовірності негативної інформації про позивача покладається на відповідача, а на позивача покладено лише обов'язок доказування факту поширення такої інформації відповідачем. Недостовірність негативної інформації є правовою презумпцією.

Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

В статті 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Виступ міського голови містить фрази, які чітко вказують на оціночний характер його суджень, а саме: «...реальні мотиви мені пояснити важко...», «...із неофіційних пояснень представників Черкасигазу...», «...інша неофіційна версія...», «...крім політичного елементу не бачу жодних підстав ...» і тому подібне. Таким чином, вислови, які просить спростувати Позивач, є оціночними судженнями міського голови стосовно причин опломбування газових котелень, відмови надати ліміти на природній газ для населення, які не містять фактичних даних про діяльність Позивача.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі -Конвенція), ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

Аналогічна позиція викладена і в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Одночасно суд враховує, що Позивач є особою публічного права і може зазнавати гострої і сильної громадської критики.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004р. на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Оскільки міський голова м. Черкаси не є суб'єктом господарювання, то він не є учасником конкурентної боротьби за економічні переваги, і відтак - не може застосовувати прийоми і методи недобросовісної конкуренції. Міський голова не є стороною господарських угод позивача з теплопостачальними підприємствами чи безпосередніми споживачами газу, тому відсутні ознаки дискредитації чи недобросовісної конкуренції. Висловлення міського голови носять оціночний характер суджень міського голови, що не позначилось на статутній діяльності позивача та його репутації.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростуванню підлягає недостовірна інформація. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Наведені висловлювання міського голови м. Черкаси не містять недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності, а є лише його суб'єктивними судженнями.

Поширена інформація не є негативною, і тому не порушує особисті немайнові права Позивача. У виступі міського голови відсутні твердження про порушення Позивачем норм чинного законодавства, принципів моралі тощо. Суд враховує, що спірну публічну конференцію організовував та збирав не виконавчий комітет ради, а посадова особа - міський голова. Виконкомом міської ради не вчинено жодних дій на погіршення ділової репутації позивача.

Таким чином, позивач не довів порушення свого права саме відповідачем - виконавчим комітетом Черкаської міської ради. Позивач не подав суду належних та допустимих доказів вчинення відповідачем правопорушення чи спричинення іншої шкоди позивачу. Вимоги позову ґрунтуються на однобічних, упереджених та неповних матеріалах та витягах з проведеної Черкаським міським головою прес-конференції, що є неприпустимим, як зловживання правом - ст. 13 п. 5 ЦК України.

Суд враховує, що певні обставини можуть доводитись тільки певними доказами.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права.

У суду немає правової підстави для задоволення вимог позивача. В задоволенні позову належить відмовити повністю.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на позивача та не стягувати.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 15.01.2015р.

Суддя Г.М. Скиба