ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

16 січня 2015 року Справа № 910/17788/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддяХодаківська І.П.,
суддіБакуліна С.В., Яценко О.В.
розглянувши матеріали касаційної скарги Комунального підприємства "Поділ-Нерухомість"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 11.12.2014 року
у справі№ 910/17788/14
господарського судуміста Києва
за позовомКомунального підприємства "Поділ-Нерухомість"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Оптова компанія"
пророзірвання договору № 1 від 14.07.2003 року

В С Т А Н О В И В:

Касаційна скарга комунального підприємства "Поділ-Нерухомість" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2014 року у справі № 910/17788/14 не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Особливості процедури розгляду господарських справ в касаційному порядку передбачено розділом ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 109 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга подається до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд, який прийняв оскаржуване рішення чи постанову.

Апеляційний господарський суд зобов'язаний невідкладно надіслати скаргу разом зі справою до Вищого господарського суду України.

Наслідки недотримання порядку подання касаційної скарги визначено пунктом 2 частини 1 ст. 1113 ГПК України, згідно якого касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо скаргу надіслано інакше ніж через місцевий або апеляційний господарський суд. Як випливає з приписів даної норми, законодавцем покладено обов'язок на суд повернути касаційну скаргу без розгляду у випадку порушення скаржником порядку подання касаційної скарги, передбаченого ст. 109 ГПК України.

Оскаржуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2014 року у справі № 910/17788/14, комунальне підприємство "Поділ-Нерухомість" подало касаційну скаргу безпосередньо на адресу Вищого господарського суду України, тим самим порушивши приписи ст. 109 ГПК України, а тому Вищий господарський суд України не може прийняти таку касаційну скаргу до розгляду і зобов'язаний її повернути.

Крім того, частиною 4 ст. 111 Господарського процесуального кодексу України закріплено форму і зміст касаційної скарги, згідно якої до скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Частиною 2 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що чинним законодавством не встановлено якихось спеціальних вимог щодо оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору. Отже, таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Так, платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Згідно п. 1.30. ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 3.1. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

З додатків 2, 8 до вказаної Інструкції вбачається, що одним із реквізитів платіжного доручення, який розташований у графі "проведено банком" є "дата виконання". У цьому реквізиті зазначаються число, місяць та рік списання коштів з рахунку платника цифрами у форматі ДД/ММ/РРРР або число зазначається цифрами ДД, місяць - словами, рік - цифрами РРРР, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку.

В якості доказу сплати судового збору комунальним підприємством "Поділ-Нерухомість" до касаційної скарги додано копію платіжного доручення № 482 від 30.12.2014 року, яке скріплено печаткою комунального підприємства "Поділ-Нерухомість" та не містить підпису відповідального виконавця та відбитку штампа банку, що не може вважати належним доказом сплати судового збору у встановленому Законом порядку.

Крім того, колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно призначення платежу платіжного доручення № 482 від 30.12.2014 року, судовий збір сплачено за подання касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2014 року у справі № 910/17788/14, в той час, як зі змісту касаційної скарги та її прохальної частини вбачається, що позивач оскаржує постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2014 року.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2, 3, 4 і 6 частини першої цієї статті, сторона у справі має право повторно подати касаційну скаргу.

За таких обставин, Вищий господарський суд України не може прийняти вказану касаційну скаргу до провадження і вона підлягає поверненню на підставі п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 86, 111, п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу комунального підприємства "Поділ-Нерухомість" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2014 року у справі № 910/17788/14 повернути скаржнику.

Головуючий суддяІ.П. Ходаківська

СуддіС.В. Бакуліна

О.В. Яценко