ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року Справа № 915/2119/14

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Гриньової-Новицької Т.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Корсун Р.А., дов. №1 від 04.11.2014,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецмонтаж-БК»,

49000, м. Дніпропетровськ, вул. Чичеріна, 21, оф. 509,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський завод сталевих конструкцій»,

54028, м. Миколаїв, вул. Гмирьова, 1,

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецмонтаж-БК» (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовом про визнання недійсним договору №04/03-1 від 03.04.2014, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський завод сталевих конструкцій» (далі - відповідач).

Посилаючись на ст. ст. 266, 268 Господарського кодексу України (далі - ГК), позивач просить суд визнати договір недійсним як такий, що суперечить наведеним статтям Закону, адже згідно з ч. 1 ст. 207 ГК господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідач позов не визнав з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву від 08.01.2015 №01/1.

Про дату, час і місце судового засідання сторони повідомлені в порядку, встановленому ст. 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) - шляхом надсилання ухвали від 19.12.2014 про порушення провадження у справі на їхні юридичні адреси. Вказаною ухвалою суд витребував у сторін низку документів, однак позивач вимоги суду не виконав, витребуваних доказів не надав. Листом б/н від 12.01.2015 звернувся до суду з клопотанням розглянути справу без участі його представника, за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.01.2015 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши і оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд дійшов висновку про відмову у позові, виходячи з такого:

03.04.2014 між сторонами було укладено договір №04/03-1 (далі - Договір), за умовами якого відповідач зобов'язався відповідно до переданої позивачем проектної документації виготовити та поставити останньому металоконструкції, детальний опис яких зазначається у специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору (п. п. 1.1, 1.2 Договору). Згідно з п. 1.3 Договору якість металоконструкцій повинна відповідати вимогам проектної документації, відповідним державним стандартам або технічним умовам, що діють на території України, та підтверджуватися сертифікатом якості, який надається при прийнятті металоконструкцій.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 268 ГК якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

Номери та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товарів зазначаються в договорі. Якщо вказану документацію не опубліковано у загальнодоступних виданнях, її копії повинні додаватися постачальником до примірника договору покупця на його вимогу.

У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості.

З системного аналізу наведених положень Закону не вбачається обов'язковості зазначення в договорах поставки номерів та індексів стандартів, технічних умов, а за приписами ч. 2 ст. 265 ГК договір поставки укладається на розсуд сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2014 №904/8284/14, Договір був виконаний відповідачем у повному обсязі, а позивачем - частково. Факт здійснення відповідачем поставки металоконструкцій на загальну суму 1151759 грн. 83 коп., визначених у специфікаціях №№1, 2 до Договору, підтверджується відповідними накладними та шістьма актами приймання-передачі продукції.

Згідно з п. 4.4 Договору у разі, якщо металоконструкції відповідають всім вимогам цього Договору, проектній документації, відповідним державним стандартам або технічним умовам, що діють на території України, уповноважені представники сторін зобов'язані підписати акт приймання-передачі металоконструкцій.

З наведеного випливає, що підписавши шість актів приймання-передачі металоконструкцій, позивач підтвердив відповідність виготовленої і поставленої відповідачем продукції як проектній документації, так і державним стандартам, технічним умовам, що діють на території України.

За такого суд приходить до висновку, що незазначення сторонами у Договорі номерів та індексів стандартів, технічних умов не суперечить Закону (ч. ч. 2, 3 ст. 268 ГК) і не призвело до порушення права позивача на отримання якісної продукції (металоконструкцій).

Відтак, підстав для застосування положень ч. 1 ст. 207 ГК у вигляді визнання Договору недійсним - немає, тому в позові слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК.

Повне рішення складено відповідно до ст. 84 ГПК і підписано 20 січня 2015 року.

Суддя Т.В. Гриньова-Новицька