РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/25014/14 19.01.15
За позовом Першого заступника прокурора Печерського району м. Києва

в інтересах держави в особі Регіонального відділення

Фонду державного майна України по м. Києву

до Фізичної особи-підприємця Зайченко Олександр Володимирович

3-я особа, яка не заявляє

самостійних вимог на

предмет спору на стороні

позивача Київський національний університет імені Тараса Шевченка

про звільнення приміщення

Суддя: Картавцева Ю.В.

Представники:

від Прокуратури Каніковський В.І. представник (посв. № 028425 від 01.09.2014 р.)

від позивача Бондар М.В. - представник (дов. № 39 від 09.10.2014 р.)

від відповідача не з'явився

від 3-ої особи Скорик Л.В. - представник (дов. № 01/02-26 від 12.01.2015 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Перший заступник прокурора Печерського району м. Києва звернувся до Господарського суду м. Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву до Фізичної особи-підприємця Зайченко Олександр Володимирович про зобов'язання відповідача повернути нежиле приміщення загальною площею 51,4 кв. м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. А. Барбюса, 9, у одноповерховій будівлі механічної майстерні, що перебуває на балансі Київського національного університету імені Тараса Шевченка, Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву шляхом його звільнення та передачі по акту приймання-передавання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву у передбачені законом строки відмовлено відповідачу у пролонгації Договору оренди № 4794 нерухомого майна, що належить до державної власності від 24.12.2009 р., у зв'язку із чим він припинив свою дію і на даний час у відповідача відсутні законні підстави для використання державного майна, а саме нежилих приміщень загальною площею 51,4 кв. м., розміщених по вул. А. Барбюса, 9 у м. Києві, у одноповерховій будівлі механічної майстерні, які перебувають на балансі Київського національного університету імені Тараса Шевченка.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.11.2014 р. порушено провадження у справі №910/25014/14, розгляд справи призначено на 01.12.2014 р., залучено до участі у справі в якості 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Київський національний університет імені Тараса Шевченка.

У судовому засіданні 01.12.2014 р. представники позивача та 3-ої особи подали суду письмові пояснення, відповідно до яких наполягають на задоволенні позовних вимог.

Представники від прокуратури та відповідача в судове засідання 01.12.2014 р. не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

У зв'язку з нез'явленням в судове засідання представників від прокуратури та відповідача, невиконанням вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 15.12.2014 р., про що 01.12.2014 р. було винесено відповідну ухвалу.

В судове засідання 15.12.2014 р. представники від відповідача та 3-ої особи не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Представники прокуратури та позивача подали суду клопотання про продовження терміну розгляду справи на більш тривалий строк, ніж встановлено ч. 1 ст. 69 ГПК України.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів, то суд задовольнив зазначене клопотання.

Розгляд справи підлягає відкладенню в зв'язку з нез'явленням в судове засідання представників від відповідача та 3-ої особи, невиконанням вимог ухвали суду про порушення провадження у справі та в зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів відповідно до ст. 77 ГПК України.

За таких обставин ухвалою суду від 15.12.2014 р. розгляд справи відкладено до 19.01.2015 р.

В судове засідання 19.01.2015 р. представник відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про порушення провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Поштові відправлення з ухвалами Господарського суду міста Києва № 910/25014/14 про порушення провадження у справі від 13.11.2014 р., від 01.12.2014р. та від 15.12.2014р. були направлені відповідачу за адресою, вказаній у позовній заяві (03150, м. Київ, вул. Анрі Барбюса, буд. 11/2 кв. 35), що відповідає адресі місцезнаходження відповідача згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

За наведених обставин та з урахуванням приписів ст. 64 ГПК України, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі від 13.11.2014 р., так само, як і ухвали від 01.12.2014р. та 15.12.2014р. вручені відповідачу належним чином.

При цьому, в матеріалах справи містяться конверти повернення поштового відправлення з ухвалою суду про порушення провадження у справі від 13.11.2014 р. та від 01.12.2014 р. з причиною повернення: «за закінченням встановленого строку зберігання».

Вказана правова позиція підтверджується позицією Вищого господарського суду України, що викладена у частині 3, п. 3.9.1, Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», де зазначено таке. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо поважності причин відсутності відповідача в судових засіданнях 01.12.2014 р., 15.12.2014 та 19.01.2015 р. до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 19.01.2015 р. та за відсутності представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Згідно ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем не надано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 19.01.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників Прокуратури, позивача та 3-ої особи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.12.2009 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Зайченком Олександром Володимировичем (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 4794 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежиле приміщення загальною площею 51, 40 кв.м., розміщене за адресою: місто Київ, вулиця Анрі Барбюса 9, в одноповерховій будівлі механічної майстерні, що перебуває на балансі Київського геологорозвідувального технікуму (балансоутримувач), вартість якого визначено згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 30.06.2009 р. і становить 277 211, 00 грн.

Відповідно до п. 1.2. Договору майно передається в оренду з метою розміщення автомийки.

Згідно з п. 2.1 Договору було визначено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання покладається на орендодавця (п. 2.4 Договору).

Факт передачі позивачем та відповідно прийняття відповідачем нежитлового приміщення загальною площею 51,4 кв.м., розміщеного за адресою: місто Київ, Анрі Барбюса 9, в одноповерховій будівлі механічної майстерні, підтверджується Актом приймання-передавання орендованого майна від 24.12.2009 р.

Пунктом 10.1 Договору сторонами погоджено, що його укладено строком на 11 місяців, що діє з 24.12.2009 р. до 24.11.2010 р. включно.

Відповідно до п. 10.4 договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

30.11.2011 р. Додатковим договором № 4794/01 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4794 від 24.12.2009 р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та відповідачем погоджено, що Договір оренди продовжено на 11 місяців, що діє з 24.10.2011 р. до 24.09.2012 р. включно.

19.02.2013 р. Договором № 4794/02 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4794 від 24.12.2009 р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та відповідачем погоджено, що Договір оренди продовжено на 11 місяців, що діє з 24.09.2012 р. до 24.08.2013 р. включно.

17.04.2013 р. Договором № 4794/03 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4794 від 24.12.2009 р. сторони замінили балансоутримувача по Договору з Київського геологорозвідувального технікуму на Київський національний університет імені Тараса Шевченка.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2014 р. позивач направив на адресу відповідача заяву № 30-06/9186 від 20.08.2014 р., якою повідомив відповідача про закінчення 24.07.2014 р. строку дії Договору оренди та відповідно припинення Договору з цього числа. Вказаною заявою позивач також вимагав у відповідача передання майна з орендного користування, оформивши належним чином та направивши на адресу позивача підписані акти приймання-передачі.

Разом з тим, станом на час розгляду справи вказані акти приймання-передачі не підписані,докази іншого в матеріалах справи відсутні.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників Прокуратури, позивача та 3-ої особи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За змістом ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін, на який укладається договір оренди є істотною умовою договору оренди.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частина 1 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Судом встановлено, що зокрема договором № 4794/02 від 19.02.2013 р. про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4794 від 24.12.2009 р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та відповідачем погоджено, що Договір оренди продовжено на 11 місяців, що діє з 24.09.2012 р. до 24.08.2013 р. включно.

Як встановлено судом, відповідно до п. 10.4 Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

Згідно з п. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Статтею 764 Цивільного кодексу України визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Таким чином, як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, у зв'язку з відсутністю заяв орендодавця та орендаря про припинення або зміну умов Договору протягом одного місяця після його закінчення, тобто з 24.08.2013 р., відповідно до норм зазначеного законодавства та п. 10.4. Договору, дію останнього було продовжено на той самий строк, а саме на 11 місяців до 24.07.2014 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах зазначених у договорі оренди.

З зазначених вище правових норм вбачається, що після закінчення строку дії договору, в разі заперечень орендодавця щодо подальшого користування орендарем орендованих приміщень протягом місяця після закінчення строку дії договору, такий договір оренди припиняється, а орендар зобов'язаний звільнити орендоване приміщення та передати його орендодавцю.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2014 р. позивач направив на адресу відповідача заяву № 30-06/9186 від 20.08.2014 р., якою повідомив відповідача про закінчення 24.07.2014 р. строку дії Договору оренди та відповідно припинення Договору, у зв'язку з чим вимагав передати майно з орендного користування, оформивши належним чином та направивши на адресу позивача підписані акти приймання-передачі.

Отже, виходячи з вищенаведеного, судом встановлено, що строк дії Договору припинився 24.07.2014 р.

Проте, відповідач відповіді на вказану заяву не надав, майно не повернув, докази іншого в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. 10.9 Договору, у разі припинення або розірвання цього Договору майно протягом трьох робочих днів повертається відповідачем позивачу/балансоутримувачу.

Майно вважається поверненим позивачу/балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря (п. 10.10 Договору).

Отже, умовами Договору передбачено обов'язок відповідача повернути майно позивачу за актом приймання-передачі.

Разом з тим, таким акт сторонами не складений, доказів іншого матеріали справи не містять.

Більше того, наявні у матеріалах справи докази підтверджують використання відповідачем спірного нежитлового приміщення площею 51,4 кв. м. як станом на дату подання позову, так і протягом судового розгляду справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи Актами обстеження від 06.11.2014 р. та від 16.01.2015 р.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України правовою підставою користування певним майном є відповідний Договір.

Матеріали справи свідчать про те, що нового Договору на спірне приміщення укладено не було, тому відповідач безпідставно займає спірне приміщення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, такими, що підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, а отже підлягають задоволенню.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

З огляду на те, що спір в даній справі виник внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань, покладених на нього умовами Договору, а також приймаючи до уваги, що відповідно до п. 11 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» органи прокуратури при здійсненні своїх повноважень звільняються від сплати судового збору, то згідно з положеннями статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця Зайченка Олександра Володимировича (03150, м. Київ, вул. Анрі Барбюса будинок 11/2 квартира 35, ідентифікаційний номер ) повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 50-Г; ) нежитлове приміщення загальною площею 51,40 кв.м., розміщене за адресою: місто Київ, вулиця Анрі Барбюса 9 в одноповерховій будівлі механічної майстерні, шляхом його звільнення та передачі по акту приймання-передавання.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Зайченка Олександра Володимировича (03150, м. Київ, вул. Анрі Барбюса 11/2 квартира 35, ідентифікаційний номер ) до Державного бюджету України 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 26.01.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева