ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" січня 2015 р. Справа № 920/1354/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Шевель О.В.при секретарі Курченко В.А.

за участю представників:

позивача (за первісним позовом) - Бондар З.В. (довіреність від 01.09.2014р.)

відповідача (за первісним позовом) - Сафронова М.А. (довіреність №18-49/1402 від 29.12.2014р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе», м. Суми (вх. № 4467 С/2) на рішення господарського суду Сумської області від 21.11.2014р. по справі № 920/1354/14

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Екстрім ЛТД», м. Київ

до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе», м. Суми

про стягнення 8054016,12 грн.

та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе», м. Суми

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екстрім ЛТД», м. Київ

про стягнення 95966,81 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014р. позивач ТОВ «Екстрім ЛТД» звернувся до господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе», м. Суми 4103904,00 грн. боргу за договором поставки продукції від 01.11.2012р.

05.09.2014р. відповідач звернувся до господарського суду з зустрічним позовом про стягнення з позивача 95966,81 грн. пені, яка нарахована позивачем за порушення строків поставки продукції.

16.09.2014р. позивач звернувся з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача (за первісним позовом) основний борг у сумі 6627103,53 грн., пені у розмірі 205195,20 грн., 3% річних у розмірі 185666,37 грн.

26.09.2014р. позивач також звернувся з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача (за первісним позовом) основний борг у сумі 6851158,11 грн., пені у розмірі 205195,20 грн., 3% річних у розмірі 191064,79 грн.

18.11.2014р. позивач звернувся з заявою про зменшення позовних вимог, в якій відмовився від стягнення з відповідача (за первісним позовом) пені у розмірі 205195,20 грн., у зв'язку зі спливом спеціального строку позовної давності.

18.11.2014р. також від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої, позивач просить стягнути з відповідача (за первісним позовом) основний борг - 4103904,00 грн., інфляційні втрати - 1979179,97 грн., та 3% річних - 207255,54 грн.

Рішенням господарського суду Сумської області від 21.11.2014р. у справі №920/1354/14 (колегія суддів: головуючий суддя Джепа Ю.А., суддя Зражевський Ю.О., суддя Лиховид Б.І.) в частині стягнення 2747254,11 грн. основного боргу та 205195,20 грн. пені провадження в справі припинено згідно з ч.4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України. В іншій частині первісний позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Екстрім ЛТД" 4103904,00 грн. основного боргу, 207255,54 грн. 3% річних, 790407,27 грн. інфляційних втрат, 46290,26 грн. відшкодування витрат зі сплати судового збору. В задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Відповідач (за первісним позовом) з вказаним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 21.11.2014р. у справі №920/1354/14, винести нове рішення, яким відмовити ТОВ «Екстрим ЛТД» у задоволенні позову, судові витрати просить покласти на ТОВ «Екстрим ЛТД».

Скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин статтю 694 ЦК України, та попри вимоги закону не лише стягнуто суму заборгованості та відновлено право позивача (за первісним позовом), у спосіб, що не передбачений законом, а і застосовано вимоги ст. 625 ЦК України та стягнуто 3% річних та інфляційні нарахування.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2014р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 08.01.2015р., у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

У зв'язку з відпусткою судді Крестьянінова О.О. 06.01.2015р. розпорядженням Голови суду для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Шевель О.В.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

Враховуючи викладене, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги з початку.

05.01.2015р. від відповідача (за первісним позовом) надійшли додаткові пояснення (вх. № 32), в яких він наводить додаткові обґрунтування своєї позиції по справі.

В судовому засіданні представником відповідача (за первісним позовом) заявлено усне клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 920/1857/14 за позовом ПАТ "Сумське МНВО ім. Фрунзе" до ТОВ "Екстрім ЛТД" про визнання договору № 10 від 01.11.2012 р. недійсним.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі, зокрема, в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Згідно з п. 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 р. господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК України). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

Таким чином, зупинення провадження у справі процесуальний закон пов'язує із неможливістю розгляду справи, що розглядається, до вирішення іншої справи.

При цьому пов'язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Проте, відповідач за первісним позовом не довів суду обставин неможливості розгляду даної справи до вирішення іншої справи, та не зазначив, які саме обставини не можуть бути встановлені господарським судом самостійно при розгляді цієї справи.

Тим більш, статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину, яка передбачає, що правочин є правомірним якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З усних пояснень відповідача за первісним позовом, наданих суду апеляційної інстанції, вбачається, що рішенням господарського суду Сумської області у справі № 920/1857/14 про визнання договору № 10 від 01.11.2012 р. недійсним, у задоволенні позову відмовлено. На теперішній час відсутнє судове рішення, яке набрало чинності про визнання недійсним вказаного договору.

Отже, достатніх правових підстав для задоволення клопотання відповідача за первісним позовом про зупинення провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Предметом первісного позову є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поставки продукції №10 від 01.11.2012р., який укладений між ТОВ "Екстрім ЛТД" та ПАТ "Сумське МНВО ім. Фрунзе"

Відповідно до умов вказаного договору, позивач за первісним позовом зобов'язувався передати відповідачу продукцію (далі - Товар), назва та кількість якого вказана в Специфікаціях (Додатках), а відповідач зобов'язувався прийняти Товар і оплатити вартість відповідно до умов Договору.

Відповідно до п. 3.2. Договору, вартість поставленого Товару за Договором та умови оплати вказуються в Специфікаціях до Договору. Відповідно до п. 3.3. Договору, ціни на Товар вказуються в Специфікаціях до Договору.

Відповідно до видаткової накладної №221 від 07.05.2013 р., відповідачу було поставлено Товар (ИБП постоянного тока U вх-380В, 50Гц, U вых-110В DС у кількості 4 шт. та ИБП переменного тока U вх-380В, 50Гц, U вых-380В в кількості 4 шт.) на загальну суму 7532878 грн. 51 коп.

Згідно зі Спеціфікацією №1 (додаток №1 до договору) умовами оплати поставки є 20% авансу, 80% - відстрочка 30 днів після поставки товару. Відповідно до п. 2.4. Договору датою поставки Товару вважається дата передачі Товару (партії Товару) перевізнику, що вказана в Товарно-транспортній накладній. Товарно-транспортна накладна № 07/05/13 на поставку даного товару була підписана та передана разом з товаром 07.05.2013 р.

З матеріалів справи та наданих представником відповідача за первісним позовом пояснень суду апеляційної інстанції, вбачається, що відповідач не заперечує проти факту поставки продукції 07.05.2013 р.

Матеріалами справи, зокрема, даними бухгалтерського обліку Картки-рахунку № 361 за Договором № 10, підтверджується часткова сплата за поставлену продукцію наступним чином: 05.04.2013 р. у розмірі 1506575,70 грн.; 15.11.2013 р. у розмірі 200000,00 грн.; 10.12.2013 р. у розмірі 1722398, 81 грн., що загалом становить 3428974, 51 грн.

Однак, як зазначалось раніше продукцію позивачу за первісним позовом відповідачем поставлено на суму 7532878,51 грн., отже, сума основного боргу складає 41039043,00 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Сумської області встановив правомірність позовних вимог в частині стягнення основного боргу на суму 4103904,00 грн., інфляційних на суму 790407,27 грн., та річних - 207255,54 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Статтями 626, 627 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), якій здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 525 цього Кодексу не допускається одностороння відмова від зобов'язання.

Стаття 526 передбачає виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Керуючись частиною 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦКУ).

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами суду першої інстанції щодо правомірності заявленої до стягнення з відповідача за первісним позовом суми основного боргу та наявності підстав для її стягнення з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе», м. Суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачем за первісним позовом договірних зобов'язань щодо своєчасної оплати за поставлений товар, а також враховуючи положення статті 625 ЦК України щодо права позивача на стягнення основного боргу з урахуванням інфляційних збитків та 3% річних, колегія суддів вважає правомірним, обґрунтованим стягнення з відповідача основної суми заборгованості з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 790407, 27 грн. та 3% річних у розмірі 207255, 54 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача (за первісним позовом) 2747254,11 грн. основного боргу та 205195,20 грн. пені, господарський суд припинив провадження в цій частині, у зв'язку з відмовою позивача від позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів вважає такий висновок суду правомірним.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до суду з заявами про зміну суми позову. В заяві від 26.09.2014 р. позивач за первісним позовом збільшив суму основного боргу, вважаючи, що на час розгляду справи згідно з п. 1.2. Специфікації № 1 до Договору ціна змінилася у зв'язку із зміною курсу євро, а тому, на його думку, стягненню підлягають 6851158, 11 грн.

18.11.2014 р. представником позивача за первісним позовом подано заяву, в якій він просить стягнути основний борг в сумі 4103904 грн., тим самим відмовившись від суми 2747254, 11 грн. Також 18.11.2014 р. представником позивача за первісним позовом подано заяву про відмову від позовних вимог про стягнення пені в розмірі 205195, 20 грн. у зв'язку зі спливом спеціального строку позовної давності.

Тож, на думку колегії суддів, оскільки позивач відмовився від вказаної частини позовних вимог,то з матеріалів справи вбачається, що така відмова не суперечить вимогам чинного законодавства і не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів осіб, в тому числі сторін, господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог та припинив провадження у справі в цій частині на підставі п. 4 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Що стосується зустрічних позовних вимог, колегія суддів також вважає правомірним висновок господарського суду першої інстанції щодо відмови в його задоволенні, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 6.3. Договору у випадку порушення строків поставки, Постачальник сплачує на користь Покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості поставленої з простроченням продукції, але не більше 5% від вартості поставленої з простроченням продукції.

Пунктом 2 Специфікації № 1 до Договору № 10 від 01.11.2012 р. визначено строк поставки продукції - до 20.01.2013 р.

Відповідно до видаткової накладної № 221 від 07.05.2013 р. ТОВ "Екстрім ЛТД" поставив Товар, визначений Специфікацією № 1 до Договору № 10 від 01.11.2012 р. саме 07.05.2013 р., отже прострочив виконання зобов'язання з поставки продукції.

Відповідно до зустрічної позовної заяви, ПАТ "Сумське НВО ім. Фрунзе" просить стягнути з ТОВ "Екстрім ЛТД" 95966,81 грн. пені за період з 06.04.2013 р. по 06.05.2013 р.

У відзивах на зустрічний позов, ТОВ "Екстрім ЛТД" не заперечує проти поставки продукції лише 07.05.2014 р. та просить суд застосувати до вимог ПАТ "Сумське НВО ім. Фрунзе" про стягнення пені строк позовної давності.

Господарський суд Сумської області, відмовивши у задоволенні цих вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давності, вказав, що ПАТ "Сумське НВО ім. Фрунзе" дізналось про порушення свого права 07.05.2013 р., з цього часу до часу подання до суду зустрічного позову минуло більше одного року, а ТОВ «Екстрім ЛТД» не надано доказів та письмових обґрунтувань щодо наявності поважних причин пропущення такого строку, тому наявні підстави для задоволення заяви відповідача за зустрічним позовом про застосування строків позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 Цивільного кодексу України передбачено для окремих видів вимог спеціальну позовну давність, зокрема позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що за змістом п.2.1. спірного договору, сторони домовилися про те, що поставки продукції за договором мають здійснюватись на умовах DDP (м. Суми, вул. Горького, 58) Інкотермс 2000.

За умовами терміну DELIVERED DUTY PAID (DDP)(…named place of destination) ПОСТАВКА ЗІ СПЛАТОЮ МИТА (… назва місця призначення) міжнародних правил тлумачення комерційних термінів Інкортермс 2000, Термін "Поставка зі сплатою мита" означає, що продавець здійснює поставку покупцю товару, який пройшов митне очищення для імпорту, без розвантаження з будь-якого прибулого транспортного засобу в названому місці призначення. Продавець несе всі витрати та ризики, пов'язані з доставкою товару до цього місця, включаючи (у відповідних випадках) будь-які "мита" на імпорт до країни призначення.

За п. А4 Терміну, Продавець зобов'язаний надати не розвантажений товар у розпорядження Покупця або іншої особи, призначеної Покупцем, на будь-якому прибулому транспортному засобі, у названому місці призначення, в узгоджену дату або в межах періоду, узгодженого для поставки.

Таким чином, ТОВ "Екстрім ЛТД" зобов'язаний доставити продукцію у м. Суми.

Відповідно до п. 2 Специфікації № 1 до Договору № 10 від 01.11.2012 р. строк поставки - до 20.01.2013 р.

Відповідно до видаткової накладної № 221 від 07.05.2013 р. ТОВ "Екстрім ЛТД" поставив Товар, визначений Специфікацією № 1 до Договору № 10 від 01.11.2012 р. саме 07.05.2013 р., тобто прострочив виконання зобов'язання з поставки продукції.

Відповідно до п. 6.3. Договору у випадку порушення строків поставки, Постачальник сплачує на користь Покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості поставленої з простроченням продукції, але не більше 5 % від вартості поставленої з простроченням продукції.

З наведеного вбачається, що ПАТ "Сумське НВО ім. Фрунзе" правомірно звернувся з зустрічною позовною вимогою про стягнення з ТОВ "Екстрім ЛТД" пені у розмірі 95966,81 грн. пені за період з 06.04.2013 р. по 06.05.2013 р., проте, прострочив строк звернення до суду з даною вимогою.

Отже, місцевим господарським судом законно та обґрунтовано відмовлено в задоволенні зустрічного позову. В даній частині судове рішення апелянтом не оскаржується.

Доводи викладені в апеляційній скарзі стосовно необхідності застосування до спірних правовідносин статті 694 ЦК України, яка регулює продаж товару в кредит, не знайшли свого підтвердження в матеріалах даної справи, оскільки не містять правового та документального підґрунтя.

Що стосується доводів апелянта, наведених в додаткових поясненнях до апеляційної скарги щодо незаконної зміни позивачем підстав позову - а саме: подання заяв про збільшення позовних вимог на суму 3% річних та суму втрат від інфляції (що є відповідальністю за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, відповідно приписів ст. 625 ГПК України), то колегія суддів зазначає наступне. Підставою даного позову є стягнення з ПАТ "Сумське НВО ім. Фрунзе" заборгованості за договором №10 від 01.11.2012 р.

Право позивача на збільшення або зменшення розміру позовних вимог передбачено приписами ГПК України (стаття 22), яке позивач вправі реалізувати до прийняття рішення по справі.

Відповідно до п. 3.12 Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р., підставою позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Проте позивач не змінював підстав позову, а збільшив позовні вимоги на суму 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведені обставини справи та норми права, колегія суддів дійшла висновку про відповідність оскаржуваного рішення нормам чинного законодавства та матеріалам справи на підставі чого, рішення господарського суду Сумської області у справі № 920/1354/14 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись 99, 101, 102, п. 1, ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, одностайно, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 21.11.2014р. по справі №920/1354/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 12.01.2015р.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.В. Шевель