ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2015 року Справа № 904/7147/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Верхогляд Т.А. - доповідача,

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.

секретар судового засідання Валяр М.Г.

представники сторін:

від позивача: Гордієвич А.О. представник, довіреність № 13 від 15.01.14;

від відповідача: Медведєв С.С. представник, довіреність № 1360 від 17.11.14;

представник третьої особи в судове засідання не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "РИТУАЛЬНА СЛУЖБА" Дніпропетровської міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2014 року у справі № 904/7147/14

за позовом Комунального підприємства "РИТУАЛЬНА СЛУЖБА" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

до відповідача Фізичної особи-підприємця Воропінова Олександра В'ячеславовича, м.Дніпропетровськ

третя особа Дніпропетровська міська рада, м. Дніпропетровськ

про визнання договору оренди недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2014 року у справі № 904/7147/14 (суддя Ліпинський О.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано недоведеністю позову.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2014 року скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Скаржник зазначає на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У судовому засідання 15.01.2015 року позивач та відповідач надали пояснення по апеляційній скарзі.

Представник третьої особи до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на апеляційну скаргу не надав.

На думку колегії суддів неявка у судове засідання представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи, оскільки наявні у справі докази дозволяють визначитись щодо законності оскаржуваного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним укладений між позивачем та відповідачем договір оренди № 53 від 30.12.2013 року.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що спірний договір оренди укладено з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, без мети реального створення правових наслідків, а саме, передання предмета оренди, який за доводами позивача фактично відсутній.

Крім того, позивач вважає, що під час укладення спірного договору мала місце невідповідність зовнішнього волевиявлення позивача внутрішній волі внаслідок неправомірних дії відповідача, що призвели до юридично значущої помилки позивача у сприйнятті очікуваного юридичного результату договору.

Позивач вказує, що його було введено в оману відносно придатності об'єкта оренди до використання за цільовим призначенням. Окрім того, спірний правочин суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки відповідач не мав права на укладання договору оренди.

Правовою підставою для задоволення позову позивач зазначив положення ст.ст. 203, 204, 215, 216, 230, 1212 Цивільного кодексу України.

Згідно умов спірного договору №53 від 30.12.2013 року орендодавець (відповідач) передає, а орендар (позивач) бере у тимчасове володіння кіоск торговий площею 30,0 кв.м., що належить на праві власності орендодавцю і розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Метробудівська, 19-б.

Згідно п. 2.1. договору об'єкт оренди передається орендареві за призначенням та для використання в якості виставкового павільйону похоронної атрибутики.

За змістом п. 2.2. договору орендодавець підтвердив, що приміщення, що надається в оренду, призначено для торгівельної діяльності, відповідає вимогам законодавства України, що стосується приміщень для проведення торгівельної діяльності роздрібних непродовольчих товарів.

Термін дії договору, визначений п. 3.1. з 01.01.2014 року до 01.04.2014 року (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 1 від 31.03.2014 року).

Судом першої інстанції встановлено, що 30.12.2013 року між сторонами був складений акт приймання-передачі до договору оренди № 53 від 30.12.2013 року, згідно якого орендодавець передав належний йому на праві власності кіоск, загальною площею 30,0 кв.м., який є об'єктом оренди, а орендар належним чином його прийняв для подальшого використання в якості виставкового павільйону похоронної атрибутики.

Пунктом 2 Акту приймання-передачі сторони підтвердили, що на момент передачі об'єкт оренди відповідає вимогам орендаря, знаходиться в задовільному стані і є придатним до експлуатації.

08.04.2014 року сторонами було оформлено акт приймання-передачі (повернення) кіоску торгового, згідно якого орендар повернув на користь орендодавця кіоск торговий, площею 30,0 кв.м., із підтвердженням задовільного стану об'єкта.

Наведені вище обставини спростовують доводи позивача про те, що предмет договору оренди був відсутній, а сторони не мали на меті настання реальних наслідків правочину.

Позивач в позові зазначав, що за даними Департаменту споживчого ринку і сфери послуг Дніпропетровської міської ради кіоск на ім'я відповідача по вул. Метробудівська, 19-б в електронному переліку об'єктів торгівельного призначення, сфери послуг та виробництва продуктів харчування не зареєстровано.

Також, за даними Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, відносно земельної ділянки по вул. Метробудівська, 19-б не укладено договорів оренди землі між Міською радою та відповідачем, не виявлено рішень міськради стосовно оформлення правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку та записів в реєстрі об'єктів права комунальної власності територіальної громади про торгівельні кіоски за зазначеною адресою.

Суд першої інстанції надав належну оцінку цим доводам та правомірно зазначив, що вони вказують лише на порушення відповідачем вимог чинного законодавства щодо заборони самовільного розміщення тимчасових споруд, до яких віднесено кіоск, який є об'єктом оренди за спірним договором. При цьому, зазначені обставини не свідчать про відсутність вказаного майна, як об'єкта цивільних прав, що відповідно виключає обгрунтованість доводів позивача відносно фактичної відсутності предмета оренди.

Не доведено апелянтом і порушення при укладенні спірного договору вимог ч.3 ст.203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вказаної норми волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Є безпідставним і його посилання в позовній заяві на положення ч.1 ст.230 Цивільного кодексу України, оскільки обставини справи свідчать, що обидві сторони чітко визнавали свої права та обов'язки за договором оренди, наявність введення відповідача позивачем в оману не доведено.

Доводи позивача щодо відсутності у відповідача документів, якими визначено право власності чи користування на кіоск, який є об'єктом оренди за спірним договором, спростовуються наявним у справі договором купівлі-продажу від 07.06.2012 року та актом приймання-передачі до нього.

Отже, висновки суду першої інстанції позивачем не спростовано, його позицію в оспорюванні договору суд оцінює як спосіб ухилення від зобов'язання зі сплати орендної плати, про що сторони не заперечували у судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги.

Тому підстав для задоволення вимог апелянта та скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від від 17.11.2014 року у справі № 904/7147/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному

обсязі 20.01.2015 року.