ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" січня 2015 р.Справа № 916/4797/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний аеропорт "ОДЕСА";

До відповідача: Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК";

про зобов'язання виконати певні дії та стягнення 239,45 грн.

Суддя Волков Р.В.

Представники:

Від позивача: Бурлакіна О.В. (за довіреністю).

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: 28.11.2014р. за вх. №4938/14 Товариство з обмеженою відповідальністю "ОДЕСА" (далі - Позивач, Клієнт) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" (далі - Відповідач, Банк) про зобов'язання вчинити дії з перерахування на поточний рахунок ТОВ "Міжнародний аеропорт "ОДЕСА" у філії ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" м. Одеси грошових коштів, отриманих в період з 24.10.2014р. по 04.11.2014р. включно на загальну суму 13940,52 грн. та стягнення пені у сумі 239,45 грн.

Позивач на позовних вимогах наполягає з урахуванням уточнень, відповідно до яких зазначає, що на дату судового засідання 23.01.2015р. Відповідачем виконане зобов'язання щодо перерахування грошових коштів, на стягненні пені у розмірі 239,45 грн. наполягає, в обґрунтування чого посилається на несвоєчасне виконання Відповідачем прийнятих на себе за договором на прийом платежів №23/05 від 27.01.2014р., платіжні доручення з відміткою банку про проведення операцій.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про поважність причин відсутності не повідомив, витребувані документи не надав, у зв'язку з чим, справа розглядається на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними документами.

У судовому засіданні від 23.01.2015р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши норми чинного законодавства, що стосуються суті спору, суд встановив наступне.

27 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжнародний аеропорт "ОДЕСА" та Публічним акціонерним товариством "ІМЕКСБАНК" укладено договір на прийом платежів №23/05 (далі - Договір) щодо надання Банком Клієнту послуг по прийому платежів, з наступним перерахуванням грошових коштів на поточні рахунки Клієнта (п. 3.1 Договору).

Відповідно до п.3.1 Договору Банк зобов'язується перераховувати Клієнту прийняті грошові кошти, що зазначені у п.1.1 Договору, впродовж 3-ох банківських днів на його поточний рахунок.

Відповідно до п.8.1 Договору він укладений строком на один рік та набуває чинності з дня його підписання сторонами.

Договір підписаний обома сторонами без зауважень і заперечень та скріплені печатками підприємств.

Приписами ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 1088 Цивільного кодексу України передбачено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків (чеків), розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту

Відповідно до ст. 1089 Цивільного кодексу України, за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту. Такі положення застосовуються також до відносин, пов'язаних із перерахуванням грошових коштів через банк особою, яка не має рахунка у цьому банку, якщо інше не встановлено законом, банківськими правилами або не випливає із суті відносин.

Частиною 1 статті 1091 Цивільного кодексу України встановлено, що банк, який прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні.

Так, Позивач у судовому засіданні 23.01.2015р. надав суду письмові уточнення позовних вимог, у яких зазначає, що Банком зобов'язання щодо перерахування грошових коштів, отриманих в період з 24.10.2014р. по 04.11.2014р. включно, на загальну суму 13940,52 грн. виконано, що підтверджується платіжними дорученнями доданими до вказаних уточнень.

Проте, Позивач наполягає на позовних вимогах в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання Відповідачем зобов'язань за Договором, з огляду на що слід зазначити наступне.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як вбачається зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України, у тому числі і з договорів.

Згідно із ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Такі ж самі положення містяться й у ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, за якими зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Так, п.1 ст.547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Згідно п.п.1, 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку нарахування штрафних санкцій починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання є день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. У відповідності зі ст.3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 5.3 Договору за несвоєчасне перерахування платежів на рахунок Клієнта Банк сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми не перерахованих у строк платежів за кожен день прострочення.

Так, з огляду на вищезазначені норми чинного законодавства, суд погоджується з правовою позицією відповідача щодо необхідності застосування розміру пені, обмеженого подвійною обліковою ставкою НБУ.

Крім того, відповідно до ст.253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Дослідивши обставини спору, судом встановлено факт неналежного виконання Публічним акціонерним товариством "ІМЕКСБАНК" прийнятих на себе зобов'язань за умовами договору на прийом платежів №23/05 від 27.01.2014р.

Суд, перевіривши розрахунки Позивача щодо нарахування Відповідачу пені, встановив їх відповідність обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищенаведене, та те, що на момент розгляду спору Відповідач перерахував грошові кошти, отримані в період з 24.10.2014р. по 04.11.2014р. включно, на загальну суму 13940,52 грн., що підтверджується наданими Позивачем платіжними дорученнями, відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі в цій частині підлягає припиненню, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Приймаючи до уваги те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний аеропорт "ОДЕСА" до Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" про стягнення 239,45 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, не спростовані Відповідачем, суд вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно, на підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, п.1-1 ч.1 ст.80, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №916/4797/14 в частині зобов'язання вчинити дії з перерахування на поточний рахунок ТОВ "Міжнародний аеропорт "ОДЕСА" у філії ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" м. Одеси грошові кошти, отримані в період з 24.10.2014р. по 04.11.2014р. включно на загальну суму 13940,52 грн. - припинити.

2. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний аеропорт "ОДЕСА" до відповідача Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" про стягнення 239,45 грн. - задовольнити повністю.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" (65039, м. Одеса, пр-т Гагаріна, буд. 12-а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний аеропорт "ОДЕСА" (65054, м. Одеса, Аеропорт цивільної авіації, ) суму пені у розмірі 239 (двісті тридцять девять) грн. 45 коп., судовий збір в сумі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" (65039, м. Одеса, пр-т Гагаріна, буд. 12-а, ) до Державного бюджету України (одержувач: ГУ ДКС України в Одеській області, , рахунок №3008, банк одержувача: ГУ ДКС України в Одеській області, МФО 828011, код бюджетної класифікації 22030001, символ звітності банку 206, код ЄДРПОУ господарського суду Одеської області 03499997) судовий збір в сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 27 січня 2015 р.

Суддя Р.В. Волков