ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року Справа № 914/1553/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів: Дерепи В.І. - головуючого (доповідача), Бондар С.В., Грека Б.М.,

за участю повноважних представників сторін:

позивача - Пірус Л.О.

відповідача -

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ічнянський молочно-консервний комбінат" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Ічнянський молочно-консервний комбінат" до Приватного підприємства "Мокоша" про стягнення 25 850, 64 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Львівської області з позовом до відповідача про стягнення 25 850, 64 грн., з яких сума боргу становить 12968, 36 грн., пеня - 1134,01 грн., 3% річних - 2607, 17 грн., штраф - 8724, 87 грн., інфляційні - 416,23 грн., посилаючись на порушення відповідачем умов укладеного дистриб'юторського договору №197/13-Д від 21 жовтня 2013 року.

Рішенням господарського суду Львівської області від 11 липня 2014 року (суддя Матвіїв Р.І.) позов задоволений частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 11026,66 грн. основного боргу, 1112, 79 грн. пені, 8724,87 грн. штрафу, 2607,17 грн. 3% річних, 416,23 грн. інфляційних втрат, 1808,73 грн. судового збору. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 21,22 грн. пені відмовлено. Провадження у справі в частині стягнення 1941,70 грн. основного боргу припинено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18 листопада 2014 року рішення суду скасовано в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким у стягненні з відповідача 11026, 66 грн. основного боргу, 1112, 79 грн. пені, 8724,87 грн. штрафу, 2607,17 грн. 3% річних, 416,23 грн. інфляційних втрат відмовлено. В решті частині рішення суду залишене без змін.

Не погоджуючись з прийнятою постановою суду апеляційної інстанції, скаржник просить її скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі.

Обговоривши доводи касаційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова апеляційного господарського суду підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно з ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як було встановлено апеляційним господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 21 жовтня 2013 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (дистриб'ютор) був укладений дистриб'юторський договір № 197/13-Д, за умовами якого постачальник на умовах, визначених даним договором, постачає товар дистриб'ютору, а дистриб'ютор здійснює його пряму дистриб'юцію за цінами та націнками, які вказані в прас - листах постачальника, що є невід'ємними додатками до цього договору (п.п.7.9, 7.10.) та здійснює своєчасну оплату отриманого від постачальника товару.

Відповідно до п.2.2 укладеного договору право власності на партію товару переходить від постачальника до дистриб'ютора в момент повної оплати партії товару, переданої постачальником.

Згідно розділу 3 вказаного договору, постачання товару здійснюється шляхом доставки товару постачальником на склад дистриб'ютора за адресою: м. Львів, вул. Промислова, 50/52. Постачання товару здійснюється окремими партіями, що відпускаються представнику дистриб'ютора, який має при собі довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей на його ім'я та документ, що підтверджує особу (паспорт). Доставка товару на склад дистриб'ютора здійснюється за рахунок постачальника транспортом постачальника, датою постачання вважається дата передачі товару дистриб'ютору, зазначена у супровідних документах, підписаних представниками сторін. Заявка на постачання товару має бути погоджена і оформлена через територіального представника постачальника, не пізніше, ніж за 5 днів до дня поставки. В інших випадках постачальник не несе відповідальність за оперативність поставки товару.

Також, на підставі п.8.1 цього договору якість товару має підтверджуватись документами, передбаченими чинним законодавством України. Всі необхідні товарно-транспортні документи, передбачені чинним законодавством України, постачальник зобов'язаний передати дистриб'ютору в момент передачі товару.

На підставі п.5.1.3 укладеного договору постачальник зобов'язаний забезпечити дистриб'ютора документами, передбаченими чинним законодавством (накладні на товар, податкові накладні, сертифікати якості та ін.)

Приймаючи оскаржувану постанову суд апеляційної інстанції, проаналізувавши всі наявні в матеріалах справи документи та оцінивши їх в сукупності, правильно встановив той факт, що на підставі заявки на поставку товару від 22.11.2013 року, надісланої Олександром Атаманчуком (регіональним менеджером по Західному регіону), позивачем на адресу дистриб'ютора був поставлений відповідний товар.

Факт поставки товару - молока фермерського ультрапастеризованого підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною від 27.11.2013 року МК-00000921 на суму 11 026, 66 грн., молока незбираного згущеного з цукром, згущеного з какао з цукром, продукту молоковмісного згущеного, молока згущеного "Іриска", вершків згущених з цукром підтверджується видатковою накладною від 27.11.2013 року МК-00000921 на суму 32 597, 70 грн., які були підписані представниками сторін. Тобто, загальна сума поставленого товару становила 43 624,36 грн.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи платіжних доручень №1420 від 13.01.2014 року на суму 10 000 грн., № 1462 від 30.01.2014 року на суму 6 000 грн., до моменту звернення позивача з даною позовною заявою до суду відповідачем було сплачено за поставлений товар суму 16000 грн.

Згідно з видатковою накладною (повернення) №ВП-0000018 від 05.03.2014 року неякісний товар на суму 14 656 грн. був повернутий постачальникові.

У процесі розгляду справи в суді першої інстанції був встановлений факт здійснення платежу на суму 1 941,70 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача від 13.05.2014 року та платіжним дорученням №1629 від 13.05.2014 року.

Тому, суд апеляційної інстанції правомірно погодився з висновком місцевого господарського суду щодо наявності підстав для припинення провадження у справі в частині 1 941, 70 грн., у зв'язку з відсутністю предмету спору.

З огляду на викладене, місцевим господарським судом приймалось рішення та розглядались позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 11 026, 66 грн. суми основного боргу щодо молока "Фермерського" ультрапастеризованого різних відсотків жирності, проставленого по видатковій накладній МК-00000921 від 27.11.2013 року.

Відповідно до ст.268 Господарського Кодексу України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

Відповідно до ч.2 ст.662 ЦК України, продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 666 ЦК України встановлено, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Так, зокрема, листом від 09.12.2013 року, надісланим на адресу ПП "Мокоша", відповідач просив позивача вирішити питання щодо повернення неякісної продукції або її заміни якісною продукцією з наданням належно оформлених прихідних документів, який залишився постачальником без відповіді.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи декларації виробника/якісного посвідчення №2, дана декларація була видана на партії товару № 5, 6, 7 зі строком придатності до споживання закритого герметичного пакета за температури від +1 0С до +250С - 180 діб від дати виготовлення та не більше 60 діб за температури 25 0С за відсутності прямого сонячного світла. Дата видачі цієї декларації 05.08.2013 року.

Згідно декларації виробника/якісного посвідчення №5 на партію товару №1, також, зі строком придатності до споживання закритого герметичного пакета за температури від +1 0С до +250С - 180 діб від дати виготовлення та не більше 60 діб за температури 250С за відсутності прямого сонячного світла. Дата видачі цієї декларації 09.08.2013 року.

Проаналізувавши зазначені декларації виробника/якісних посвідчень, апеляційний господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність доказів передання декларацій разом із товаром відповідно до умов договору та чинного законодавства. Крім того, на час подачі до суду першої інстанції вказаних декларацій строк придатності до споживання товару вже закінчився, що свідчить про відсутність у відповідача можливості якісно здійснювати пряму дистриб'юцію товару всім своїм клієнтам відповідно до умов укладеного договору.

Також, як правильно було встановлено апеляційним господарським судом при прийнятті оскаржуваної постанови, відповідачем товар, а саме, молоко "Фермерське" ультрапастеризоване, поставлене відповідно до накладної ТМЦ №ПН-00000001 було взято на відповідальне зберігання, про що невідкладно повідомлено постачальника листами від 02.12.2013 року та 09.12.2013 року.

Згідно п.9.7 укладеного договору, повернення товару здійснюється за згодою сторін у присутності їх представників на підставі поворотних накладних з обов'язковими посиланнями на видаткові накладні постачальника по кожній позиції. Транспортні збитки здійснюються за рахунок постачальника.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом апеляційної інстанції, відповідачем було повернено товар на підставі видаткової накладної (повернення) №ВП-0000018 від 05.03.2014 року, за яким відповідач відвантажив, а позивач отримав товар на суму 14 656 грн.

Однак, товар який перебуває на відповідальному зберіганні у відповідача позивач не забрав та не вжив жодних заходів щодо його повернення.

Також, відповідно до умов укладеного договору право власності на партію товару переходить від постачальника до дистриб'ютора в момент повної оплати партії товару, тобто власником товару являється позивач.

Отже, відповідач вправі був не оплачувати товар, оскільки мало місце невиконання первісних зобов'язань щодо надання документів, які б посвідчували якість товару в момент його передачі саме з вини позивача. Саме бездіяльність позивача призвела до неможливості відповідачем виконувати обов'язки по договору.

З огляду на викладене, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови апеляційний господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність вини відповідача в порушенні взятих на себе зобов'язань по оплаті отриманого ним від позивача товару, що, в свою чергу, є підставою для відмови в стягнені з відповідача заявленої до стягнення позивачем суми заборгованості.

Тому, судова колегія вважає, що апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення місцевого господарського суду та відмовляючи позивачеві в стягненні з відповідача 11026, 66 грн. основного боргу, 1112, 79 грн. пені, 8724,87 грн. штрафу, 2607,17 грн. 3% річних та 416,23 грн. інфляційних втрат, повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам і прийняв законне судове рішення, яке необхідно залишити без змін.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Наведені висновки апеляційного господарського суду відповідають матеріалам справи та діючому законодавству.

Доводи касаційної скарги про необґрунтованість оскаржуваної постанови помилкові і не відповідають матеріалам справи.

З урахуванням викладеного, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18 листопада 2014 року залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Головуючий, суддя В.І. Дерепа

Судді С.В. Бондар

Б.М. Грек