ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2015 р.Справа № 916/3824/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Головея В.М., Колоколова С.І.

при секретарі судового засідання: Максіміхіній Ю.В.

за участю представників сторін:

від ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" в особі Госпрозрахункового відокремленого підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод": Яцевич О.С. - за дорученням

від ПАТ «Дунайсудноремонт»: Тихоход М.М. - за дорученням

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт"

на рішення господарського суду Одеської області

від 18 листопада 2014 року

у справі № 916/3824/14

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" в особі Госпрозрахункового відокремленого підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод"

до Публічного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт"

про стягнення 1115 грн. 58 коп.

та

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт"

до Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" в особі Госпрозрахункового відокремленого підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод"

про стягнення 58.278 грн. 43 коп.

ВСТАНОВИЛА:

18.09.2014 р. Приватне акціонерне товариство "Українське Дунайське пароплавство" в особі Госпрозрахункового відокремленого підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" (далі Товариство) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт" (далі ПАТ) про стягнення грошових коштів.

Позов мотивований тим, що ПАТ не виконав свої зобов'язання за укладеним між сторонами у справі договором № 047/31 щодо своєчасної та повної оплати виконаних робіт з дробеструйного очищення, фарбування металу та різанню заготовок, внаслідок чого має борг по їх оплаті в сумі 963 грн. 80 коп., а тому повинний сплатити товариству не лише зазначену суму боргу, а ще й 32 грн. 80 коп. - 3% річних, 118 грн. 98 коп. - інфляційних витрат, а також відшкодувати позивачеві понесені судові витрати по справі на сплату судового збору за подання позову у сумі 1827 грн.

Заявою від 23.10.2014 р. Товариство збільшило розмір позовних вимог та просило суд стягнути з ПАТ на свою користь: 963 грн. 80 коп. - боргу, 5118 грн. 47 коп. - 3% річних, 638 грн. 94 коп. - інфляційних витрат та 1827 грн. - понесених судових витрат по справі на сплату судового збору за подання позову.

У відзиві ПАТ позовні вимоги Товариства не визнавав та вважав їх безпідставними, посилаючись на те, що підставою для оплати виконаних робіт є акт про здачу робіт та рахунок позивача. Проте, позивачем рахунок на оплату виконаних робіт відповідачу не виставлявся, у зв'язку з чим обов'язок оплати за договором для останнього ще не настав, а тому підстави для задоволення позову - відсутні.

29.10.2014 р. ПАТ звернувся до господарського суду Одеської області із зустрічним позовом до Товариства про стягнення з останнього на користь ПАТ: 58278 грн. 43 коп. - пені (а.с. 85-87).

Зустрічний позов мотивований тим, що Товариство не виконало у строк до 27.07.2012 р. свої зобов'язання за укладеним між сторонами у справі договором № 047/31 з виконання робіт з дробеструйного очищення, фарбування металу та різанню заготовок, а тому повинно сплатити ПАТ пеню в розмірі 58278 грн. 43 коп. за період з 28.07.2012 р. по 28.02.2013 р.

У відзиві Товариство зустрічні позовні вимоги ПАТ не визнало та вважало їх безпідставними, посилаючись на те, що ПАТ подав зустрічний позов з пропуском строку позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення нарахованої пені, а тому підстави для задоволення зустрічного позову - відсутні.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.11.2014 р. (суддя Петров В.С.) первісний позов задоволений у повному обсязі та з ПАТ на користь Товариства стягнуто: 963 грн. 80 коп. - боргу, 5118 грн. 47 коп. - 3% річних, 638 грн. 94 коп. - інфляційних витрат та 1827 грн. - понесених судових витрат по справі на сплату судового збору за подання первісного позову. Зустрічні позовні вимоги ПАТ - залишені без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що ПАТ не виконав свої зобов'язання за укладеним між сторонами у справі договором № 047/31 щодо своєчасної та повної оплати виконаних робіт з дробеструйного очищення, фарбування металу та різанню заготовок, внаслідок чого має борг по їх оплаті в сумі 963 грн. 80 коп., а тому повинний сплатити Товариству не лише зазначену суму боргу, а ще й 5118 грн. 47 коп. - 3% річних, 638 грн. 94 коп. - інфляційних витрат та 1827 грн. - понесених судових витрат по справі на сплату судового збору за подання позову.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ПАТ місцевий суд виходив з того, що строк позовної давності по заявленим зустрічним вимогам щодо стягнення з Товариства на користь ПАТ нарахованої пені в сумі 58278,43 грн. сплинув, у зв'язку з чим підстави для задоволення зустрічних позовних вимог - відсутні.

В апеляційній скарзі ПАТ просить рішення місцевого суду частково скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його зустрічний позов посилаючись на те, що строк позовної давності ПАТ не пропущений.

В судовому засіданні представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримав.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В судовому засіданні представник Товариства доводи відзиву на апеляційну скаргу підтримав.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції 30.05.2012 р. між сторонами у справі укладено договір № 047/31 (далі договір) на виконання робіт з дробеструйного очищення, фарбування металу та різанню заготовок, за умовами якого Товариство зобов'язалось виконати роботи з дробеструйного очищення, фарбування металу та різанню заготовок, а ПАТ зобов'язався прийняти ці роботи та оплатити їх вартість в порядку та умовах, передбачених договором.

Згідно п. 7.1. договору останній діє до 31.12.2012 р.

Доповненням № 1 від 28.12.2012 р. до договору сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2013 р.

У п. 2.1. договору сторонами погоджено, що попередня договірна вартість робіт згідно п. 1.1 розділу 1 та додатку № 1 „Попередня відомість - кошторис" складає 872.888, у тому числі ПДВ - 145.481 грн. 33 коп.

Як вбачається з матеріалів справи Товариство виконало свої зобов'язання за договором та виконало відповідні роботи загальною вартістю 1999963 грн. 80 коп., які прийняті ПАТ без будь-яких зауважень щодо їх якості, кількості та вартості, що слідує з актів про здачу робіт, які підписані обома сторонами та скріплені їх печатками, зокрема:

- з акту про здачу робіт від 31.08.2012 р. на суму 509823 грн. 60 коп.,

- з акту про здачу робіт від 31.08.2012 р. на суму 570623 грн. 40 коп.,

- з акту про здачу робіт від 28.09.2012 р. на суму 201739 грн. 80 коп.,

- з акту про здачу робіт від 31.10.2012 р. на суму 205912 грн. 20 коп.,

- з акту про здачу робіт від 31.12.2012 р. на суму 360004 грн. 80 коп.,

- з акту про здачу робіт від 28.02.2013 р. на суму 151860 грн.

У п. 2.2. договору сторонами погоджено, що виконані роботи повинні бути оплачені ПАТ в наступному порядку: 600000 грн. - протягом 3-х банківських днів після підписання договору, а остаточний розрахунок - протягом 5 днів після підписання акту про здачу робіт.

Таким чином, ПАТ повинно було оплатити виконані Товариством роботи за актом від 31.08.2012 р. у строк до 05.09.2012 р. (включно), за актом від 28.09.2012 р. у строк до 03.10.2012 р. (включно), за актом від 31.10.2012 р. у строк до 05.11.2012 р. (включно), за актом від 31.12.2012 р. у строк до 05.01.2013 р. (включно), за актом від 28.02.2013 р. у строк до 05.03.2013 р. (включно), тобто остаточний розрахунок за виконані роботи ПАТ повинний був здійснити у строк до 05.03.2013 р. (включно).

Матеріали справи свідчать, що ПАТ виконані Товариством роботи оплатив частково в загальній сумі 1999000 грн., перерахувавши останньому: платіжним дорученням № 523 від 01.06.2012 р. - 600.000 грн., платіжним дорученням № 855 від 30.08.2012 р. - 300000 грн., платіжним дорученням № 960 від 28.09.2012 р. - 180.000 грн., платіжним дорученням № 1053 від 07.11.2012 р. - 200000 грн., платіжним дорученням № 83 від 16.02.2013 р. - 200.000 грн., платіжним дорученням № 409 від 03.07.2013 р. - 519.000 грн., а всього сплатив Товариству 1999000 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками з особового рахунку ПАТ.

Від оплати решти частини виконаних Товариством робіт вартістю 963 грн. 80 коп. ПАТ - ухилився, так як, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, доказів оплати виконаних робіт у повному обсязі суду не надав.

Оскільки, ПАТ ані в строк до 05.03.2013 р., ані до сьогоднішнього часу не виконав свої зобов'язання за укладеним договором щодо повної оплати виконаних Товариством робіт та має борг по їх оплаті в сумі 963 грн. 80 коп., то суд першої інстанції підставне, відповідно до вимог ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, стягнув з ПАТ на користь Товариства зазначену суму боргу, внаслідок чого рішення місцевого суду в цій частині є законним та обґрунтованим.

Доводи скаржника про те, що обов'язок по оплаті виконаних робіт для нього ще не настав у зв'язку неотриманням від Товариства відповідного рахунку на оплату є необґрунтованими та правомірно не прийняті місцевим судом до уваги, оскільки повністю спростовуються матеріалами справи, умовами договору і діями відповідача, який оплатив майже 99,99% об'єму виконаних Товариством робіт. Крім того, у п. 2.2.2 укладеного договору сторонами встановлено, що остаточний розрахунок за виконані роботи ПАТ повинний здійснити протягом 5 днів саме після підписання акту про здачу робіт, а не яким чином не після виставлення рахунку, тому факт не отримання рахунку ніяким чином не свідчить про відсутність у ПАТ обов'язку щодо здійснення остаточного розрахунку за виконані роботи протягом 5 днів після підписання акту про здачу робіт, внаслідок чого протилежні твердження скаржника до уваги прийнятими бути не можуть.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалося вище остаточний розрахунок за виконані Товариством роботи ПАТ повинний був здійснити у строк до 05.03.2013 р., тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що прострочення виконання грошового зобов'язання для ПАТ почалось з 06.03.2013 року.

Таким чином, після підписання акту від 28.02.2013 р. остаточна сума, що підлягала оплаті, складала 519993 грн. 80 коп., яка була частково оплачена ПАТ 03.07.2013 р. згідно платіжного доручення № 409 на суму 519000 грн.

Виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред'явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов'язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Згідно положень ЦК України проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що в укладеному сторонами по справі договорі не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 р. інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Враховуючи вищенаведене та несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язання щодо здійснення остаточного розрахунку за виконані роботи, колегія суддів вважає, що місцевий суд правомірно стягнув з відповідача на користь товариства 3% річних у сумі 5085 грн. 67 коп. за період з 06.03.2013 р. по 02.07.2013 р., виходячи із суми боргу 519963 грн. 80 коп. та у сумі 32 грн. 80 коп. за період з 04.07.2013 р. по 21.08.2014 р., виходячи із суми боргу 963 грн. 80 коп., а всього у загальній сумі 5118 грн. 47 коп. за період з 06.03.2013 р. по 21.08.2014 р., а також інфляційних витрат в сумі 519 грн. 96 коп., за період з 06.03.2013 р. по 02.07.2013 р., виходячи із суми боргу 519963 грн. 80 коп., та в сумі 118 грн. 98 коп. за період з 04.07.2013 р. по 21.08.2014 р., виходячи із суми боргу 963 грн. 80 коп. із застосуванням сукупного індексу інфляції у кожному періоді, а всього інфляційні витрати у загальній сумі 638 грн. 94 коп. за період з 06.03.2013 р. по 21.08.2014 р.

Правильними та обґрунтованими є висновки місцевого суду і щодо залишення без задоволення зустрічних вимог ПАТ до Товариства про стягнення з останнього 58278 грн. 43 коп. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з огляду на наступне.

У п. 3.1 договору сторонами чітко та однозначно встановлений обов'язок Товариства виконати обумовлені умовами договору роботи у строк до 27.07.2012 року.

Як свідчать вищеназвані акти здачі виконаних робіт Товариство свої зобов'язання за договором виконало несвоєчасно та після 27.07.2012 р.

Відповідно п. 4.1. договору у разі порушення термінів виконання робіт виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості прострочених робіт за кожен день затримки, але не більше 10% від вартості виконаних робіт.

На підставі ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано. Так як, ані законом, ані умовами договору не встановлений інший порядок нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, то суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, правовідносини сторін регламентуються вимогами ч. 6 ст. 232 ГК України, а тому у ПАТ виникло право на нарахування пені Товариству виключно за період з 28.07.2012 р. по 28.01.2013 р., оскільки остаточно Товариство повинно було виконати роботи у строк до 27.07.2012 р. включно, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про те, що нарахування пені Товариству за несвоєчасне виконання зобов'язання можливо виключно за період з 28.07.2012 р. по 28.01.2013 р.

Поняття позовної давності надано у ст. 256 ЦК України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується скорочена позовна давність в один рік, а тому ПАТ повинний був звернутися до суду з відповідним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів щодо стягнення з Товариства пені за період з 28.07.2012 р. по 28.01.2013 р. з дотриманням названого скороченого річного строку позовної давності, тобто у строк не пізніше 28.01.2014 р.

Але, з зустрічним позовом до суду ПАТ звернувся 29.10.2014 р., тобто з пропуском названого скороченого річного строку позовної давності.

Відповідно до п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відзиві на зустрічний позов Товариством заявлено про застосування до вимог ПАТ щодо стягнення пені позовної давності.

При викладених обставинах суд першої інстанції підставне залишив зустрічний позов ПАТ щодо стягнення з Товариства пені у сумі 58278 грн. 43 коп. за період з 28.07.2012 р. по 28.01.2013 р. (включно) без задоволення, внаслідок спливу строку позовної давності, так як підстави для його відновлення відсутні.

Посилання скаржника на те, що саме з дати закінчення дії спірного договору, а саме з 31.12.2013 р. йому стало відомо, що 27.07.2012 р. є остаточною датою виконання робіт Товариством за договором № 047/31 від 30.05.2012 р. є необґрунтованими та правомірно не прийняті місцевим судом до уваги, оскільки повністю спростовуються умовами договору, зокрема п. 3.1 цього договору.

Правомірно, відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України, місцевим судом здійснений розподіл судових витрат між сторонами у справі. Оскільки, позов Товариства задоволений у повному обсязі, то понесені останнім судові витрати на сплату судового збору за подання позову покладені на ПАТ. З огляду на те, що зустрічний позов ПАТ залишений без задоволення, то понесені останнім судові витрати на сплату судового збору за подання позову покладені на рахунок ПАТ.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Одеської області від 18.11.2014 року у справі № 916/3824/14 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 14.01.2015 року.

Головуючий суддя: Шевченко В.В.

Судді: Головей В.М.

Колоколов С.І.