РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2015 р. Справа № 903/889/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Розізнана І.В.

судді Мельник О.В. ,

судді Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Романчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" на рішення господарського суду Волинської області від 28.10.14 р. у справі № 903/889/14 (суддя Шум М.С.)

за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна", с. Баїв, Волинська область

до відповідачів: 1) товариства з обмеженою відповідальністю ''Україна-Баїв'', с. Баїв, Волинська область; 2) публічного акціонерного товариства ''Аграрний фонд", м. Київ

про визнання недійсним біржового договору поставки зерна врожаю 2014року №571Ф від 04.04.2014 року

за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача-1 - Усаченко О.В., представник за довіреністю б/н від 27.11.2014р.; Павлович І.І., представник за довіреністю б/н від 16.10.2014р.;

відповідача-2 - Помаранська О.В., представник за довіреністю №215 від 05.11.2014р.;

Судом роз'яснено представникам права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Україна" звернулося до господарського суду Волинської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Україна-Баїв" та публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" про визнання недійсним біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року №571Ф від 04.04.2014 року, який укладений між ТзОВ "Україна-Баїв" та ПАТ "Аграрний фонд".

Рішенням господарського суду Волинської області від 28.10.14 р. у справі № 903/889/14 в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення місцевий господарський суд виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, у зв'язку з чим судом відмовлено у позові.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Волинської області від 28.10.14 р. сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Україна" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити. Зазначає, що рішення господарським судом прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, не було з'ясовано всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Апеляційну скаргу нормативно обґрунтовано приписами ст. ст. 41, 124 Конституції України, ст. ст. 203, 215, 216, 227, 228, 316, 391, 1212, 1213 ЦК України, ст. ст. 20, 207 ГК України, главою 15 ЗК України.

Скаржник вказує, що оскільки товариство з обмеженою відповідальністю ''Україна-Баїв'' безпідставно (без відповідної правової підстави) набуло врожай зерна 2014р., що є предметом оспорюваного договору від 04.04.2014р. №571Ф, вважати його власником (постачальником, продавцем) не має правових підстав, тому договір підлягає визнанню недійсним. Апелянт посилається на те, що товариством з обмеженою відповідальністю ''Україна-Баїв'' надавалися фіктивні документи для укладення біржового договору, що підтверджено матеріалами кримінального провадження №0000273 від 17.06.2014р. відносно голови Одерадівської сільської ради Луцького району. Факт відсутності орендованих на території Одерадівської сільської ради Луцького району земель товариством з обмеженою відповідальністю ''Україна-Баїв'' підтверджується формою 6-зем Управління Держземагенства у Волинській області.

Публічним акціонерним товариством ''Аграрний фонд" подано письмові пояснення від 15.12.2014р. №180 в яких відповідач 2 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що спірний правочин виконаний обома сторонами у повному обсязі, був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. ТзОВ «Україна-Баїв» надано усі необхідні документи для укладення спірного правочину, тому відсутні підстави для визнання спірного договору недійсним. Посилання скаржника на те, що товариством з обмеженою відповідальністю ''Україна-Баїв'' надавалися фіктивні документи для укладення біржового договору, що підтверджено матеріалами кримінального провадження безпідставні, оскільки вказані обставини можуть бути доведені лише обвинувальним вироком.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.11.2014р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.12.2014р. у зв'язку із неявкою в судове засідання скаржника, з метою надання йому конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, повного, всебічного та об'єктивного встановлення обставин справи, всесторонньої перевірки законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції, розгляд справи відкладався.

Представники відповідача-1 в судових засіданнях 16.12.2014р. та 13.01.2015р. заперечили доводи апеляційної скарги, вважають рішення законним та обґрунтованим, тому просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача-2 доводи апеляційної скарги заперечив, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Представник скаржника в судові засідання 16.12.2014р. та 13.01.2015р. не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Враховуючи положення ст.102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення скаржника про день, час і місце розгляду справи, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника скаржника за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.101 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2014 року між публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" в особі брокера-покупця Кириченка А. М., який діє на підставі договору-доручення від 08.01.2014 року №01-06/14 та товариством з обмеженою відповідальністю "Україна-Баїв" в особі брокера-продавця Коноваленко А. В., брокерської контори №197 ТзОВ "Статус.КВО", який діє на підставі договору-доручення від 04.04.2014 року та довіреності від 01.06.2013 року укладено біржовий договір поставки зерна врожаю 2014 року №571 Ф (а. с. 6-9).

Відповідно до п. п. 1.1 договору в порядку та на умовах договору постачальник передає покупцю у власність товар: пшениця м'яка 3 клас, а покупець зобов'язаний прийняти товар та оплатити його.

Згідно п. 1.1.1. договору кількість (тонн) товару (або за текстом договору "весь обсяг товару"): 1 000, 000 (одна тисяча).

Відповідно до п. 1.2. договору термін поставки: до 01 жовтня 2014 року включно.

Поставка вважається здійсненою в момент підписання акта (ів) передавання-приймання на всю кількість товару на базисі поставки відповідно до умов цього договору (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 2.1. договору постачальник для укладення цього договору подає покупцю заявку до цього договору та наступні документи: копію статуту підприємства з додатками та змінами; копію довідки органу державної статистики про включення постачальника до ЄДРПОУ; витяг на підприємство з ЄДРПОУ; копію свідоцтва платника податку на додану вартість; рішення вищого органу управління щодо погодження (затвердження) укладення договору (за необхідності); паспорт та картка фізичної особи - платника податків про присвоєння ідентифікаційного номера керівника та/або представника за довіреністю; довіреність (для представника); копію річних балансів постачальника за 2011 та 2012 роки з відміткою статистики; довідку про відсутність заборгованості із сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім тих сум, сплату яких розстрочено або відстрочено відповідно до законодавства, видана Державною податковою інспекцією; довідку про відсутність простроченої заборгованості за будь-якими видами бюджетної позики, іншими кредитами, крім тим сум, сплата яких розстрочена або відстрочено відповідно до законодавства видана районним управлінням Державної казначейської служби України; довідку банків (у яких постачальником відкрито рахунки) про відсутність простроченої заборгованості за кредитами чи будь-якими іншими заборгованостями (оригінали); заяву постачальника про відсутність рахунків (кредитів, позик) в інших банках; довідку про орендовані землі та землі, що належать підприємству на власності і праві постійного користування, видана уповноваженим органом; карта полів, урожай на яких буде застрахований та передаватись в заставу; довідки з управлінь агропромислового розвитку районних державних адміністрацій: - про площі посівів всіх культур під урожай 2014р.; - про посівні площі підприємства по заявленій культурі за 5 років; - про врожайність відповідної культури за останні 5 років, видана на підставі форми 4- сг та 29 - сг; про врожайність за 5 років району, де знаходяться поля підприємства (в разі необхідності); копії форми 4- сг та 29-сг за останні 5 років, з відмітками органів статистики, протокол/рішеня вищого органу управління постачальника про укладення договору застави; договір страхування площ посівів озимих зернових сільськогосподарських культур від сільськогосподарських ризиків на період перезимівлі (при укладенні цього договору до 01.01.2014р.); договір страхування майбутнього врожаю сільськогосподарських культур.

Цей договір набуває чинності з моменту його укладення та реєстрації на Аграрній біржі (п. 9.2. договору). Згідно відмітки на спірному договорі його зареєстровано Аграрною біржею 04.04.2014 року.

Додатковим договором №1 від 09.09.2014 року до спірного біржового договору сторони п. 3.3 договору узгодили вартість партії товару, яка разом з ПДВ становить 2 241 950 грн. 00 коп. (а. с. 82-83).

Відповідно до акту передавання-приймання зерна від 09.09.2014 року до біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року №571Ф від 04.04.2014 року ПАТ "Аграрний фонд" прийняв у власність на складі: ТзОВ "Волинь-зерно-продукт" пшеницю м'яку 3 класу врожаю 2014 року у кількості 1 000, 000 тонн на загальну суму 2 241 950 грн. 00 коп. Зерно відповідає вимогам ДСТУ 3768:2010. Будь-яких претензії у покупця щодо кількості та якості зерна відсутні (а. с. 84).

На виконання умов спірного біржового договору ПАТ "Аграрний фонд" оплатив товар поставлений згідно біржового договору поставки №571 Ф від 04.04.2014 року повністю, що підтверджується платіжним дорученням №968 від 17.04.2014 року на суму 1 215 200 грн. 00 коп. та платіжним дорученням №3719 від 17.09.2014 року на суму 1 026 750 грн. 00 коп., а всього: 2 241 950 грн. 00 коп. (а. с. 90).

Предметом позову у справі є вимога про визнання недійсним біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року №571Ф від 04.04.2014 року.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлено ст. 203 ЦК України, згідно з ч. ч. 1-6 якої:

1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Абзацом першим п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 року визначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому певно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Як на підставу визнання спірного договору недійсним позивач вказує, що ТзОВ "Україна-Баїв" створене для прикриття незаконної діяльності, не має правосуб'єктності, тобто не може бути стороною договору та не відповідає вимогам законодавства до товаровиробника.

Проте, судовою колегією не приймаються до уваги доводи скаржника, оскільки цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону ( ч. 4 ст. 91 та ч. 1 ст. 92 ЦК України). В матеріалах справи міститься витяг з ЄДРПОУ щодо товариства з обмеженою відповідальністю "Україна-Баїв", код 38815285, вул. Перемоги, 1, с.Баїв, Луцький район, Волинська область, види діяльності: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с. 13-15) та статут ТзОВ "Україна-Баїв", затверджений протоколом установчих зборів засновників товариства №4 від 24.02.2014 року (а. с. 59-81).

Пунктом 2.1 біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року №571Ф від 04.04.2014 року сторони узгодили перелік документів, які повинен подати постачальник ТзОВ "Україна-Баїв" зокрема, довідку про орендовані землі та землі, що належать підприємству на праві власності чи праві постійного користування, видана уповноваженим органом; довідки з управлінь агропромислового розвитку районних державних адміністрацій про площі посіві всіх культур під урожай 2014 року, про посівні площі підприємства по заявленій культурі за 5 років, про врожайність відповідної культури за останні 5 років, про врожайність за 5 років по району, де знаходяться поля підприємства (в разі необхідності).

На виконання умов спірного договору товариством з обмеженою відповідальністю "Україна-Баїв" надано публічному акціонерному товариству "Аграрний фонд" довідку Одерадівської сільської ради Луцького району Волинської області від 24.03.2014 року №60/1.15 про орендовані товариством з обмеженою відповідальністю "Україна-Баїв" землі загальною площею 698,57 га. (а. с. 106) та довідку управління агропромислового розвитку Луцької РДА від 24.03.2014 року №131/10/2-14 про середню врожайність пшениці по району за 2009-2013 роки (а. с. 107).

Крім того, товариством з обмеженою відповідальністю "Україна-Баїв" на підтвердження зайняття сільськогосподарською діяльністю, зокрема, вирощування зернових культур, долучено до матеріалів справи витяги-довідки управління Держземагенства у Луцькому районі Волинської області від 18.02.2014 року №01-01- 18/234 та №01-01-18/234 (1) про грошову оцінку земель, що закріплені за товариством (а. с. 91-92) та інформацію щодо посівних площ сільськогосподарських культур під урожай 2014 року (а. с. 93-94).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції визнає безпідставними посилання скаржника в обґрунтування своїх доводів на матеріали кримінального провадження №0000273 від 17.06.2014р. відносно голови Одерадівської сільської ради Луцького району, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Твердження позивача про укладення спірного біржового договору не з метою настання реальних наслідків спростовується долученими до матеріалів справи документами, які підтверджують виконання сторонами умов договору (акт приймання-передачі зерна від 09.09.2014 року, платіжним дорученням №968 від 17.04.2014 року та платіжним дорученням №3719 від 17.09.2014 року).

Отже, враховуючи викладене та дослідивши положення оспорюваного договору поставки зерна врожаю 2014 року №571 Ф від 04.04.2014р. апеляційним судом не встановлено, що його зміст суперечить Цивільному кодексу України чи іншим актам цивільного законодавства, наведеним вище, а також інтересам держави, суспільства та його моральним засадам. Спірний договір, укладено особами, які на час вчинення правочину мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі, договір укладено в письмовій формі, тобто він відповідає вимогам ст. ст. 205, 207, 208 ЦК України. Договір спрямований на реальне настання правових наслідків, сторони виконали умови договору поставки, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, про відсутність підстав для визнання договору поставки зерна врожаю 2014 року №571 Ф від 04.04.2014р. недійсним. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами невідповідності договору вимогам Цивільного кодексу України чи іншим актам цивільного законодавства, наведеним вище.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу приписів статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене вище, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає. Зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" на рішення господарського суду Волинської області від 28.10.14 р. у справі № 903/889/14 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.