ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2015 р.Справа № 923/1355/14
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді Головей В.М.,

Суддів: Савицького Я.Ф., Шевченко В.В.

при секретарі судового засідання: Максіміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт»

на рішення господарського суду Херсонської області від 21.10.2014

по справі № 923/1355/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт»

про стягнення 59 142,20 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 27.01.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, позивач) звернулась до господарського суду Херсонської облатсі із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт» (далі - ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт», відповдіач) про стягнення 59 142,20 грн. заборгованості, з яких: 50 967,50 грн. - основний борг за невиконання зобов'язання, 6 482,48 грн. - інфляційних втрат, 1 692,22 грн. - процентів річних та судових витрат.

Позов обґрунтований тим, що відповідач не виконав свої обов'язки щодо розрахунків за товар, поставлений йому позивачем за видатковими накладними в січні, лютому та квітні 2013 року за усною домовленістю сторін.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 21.10.2014р. позов ФОП ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 50 967,50 грн. заборгованості з оплати товару, 6 368, 40 грн. втрат від інфляції, 1 692,22 грн. в якості річних та 1 823, 53 грн. компенсації по сплаті судового збору. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що з матеріалів справи підтверджується факт наявності у відповідача боргу перед позивачем, який підлягає стягненню разом із штрафними санкціями розрахунки яких були виправлені судом на підставі ст. ст. 625, 655, ч. 1 ст. 692 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог та судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення господарського суду винесено при неповному з'ясування обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представники сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень від 18.12.2014, проте в судове засідання вони не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили та правами, наданими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористались.

Неявка представників сторін не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 про прийняття апеляційної скарги до провадження у даній справі явка представників сторін не визнавалась обов'язковою. Крім цього, у п. 6 вищевказаної ухвали зазначено, що нез'явлення представників сторін у судове засідання апеляційної інстанції не тягне за собою перенесення судового розгляду на інші строки і не є перешкодою для розгляду скарги по суті, за таких обставин судова колегія вважає, що матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті за відсутності представників сторін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» склались господарські зобов'язання з купівлі-продажу товарів на підставі ч.1 ст.173, ч.1 ст.175 ГК України та, які, згідно ч.1 ст.181 ГК України, оформлені у спрощений спосіб - шляхом підписання видаткових накладних.

На підтвердження того, що в період з 04.01.2013 по 17.04.2013 позивач поставляв відповідачеві товар, в матеріалах справи наявні засвідчені копії видаткових накладних, а також акт звірки взаєморозрахунків від 14.08.2014.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ч.2 ст.712 ЦК України, договір поставки є різновидом договору купівлі-продажу і до поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший порядок оплати товару. При цьому, якщо інше не встановлено договором, перебіг строку виконання грошового зобов'язання у відповідача починається з моменту прийняття товару, або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Факт підписання відповідачем, як покупцем, видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Як свідчать матеріали справи, за видатковими накладними № 270 від 04.01.2013 на суму 4824,00 грн., № 277 від 07.02.2013 на суму 3 687,00 грн., № 296 від 01.04.2013 на суму 3630,00 грн., № 285 від 02.04.2013 на суму 6448,00 грн., № 286 від 02.04.2013 на суму 5 169,00 грн., № 287 від 03.04.2013 на суму 5 820,00 грн., № 288 від 05.04.2013 на суму 4953,50 грн., № 289 від 06.04.2013 на суму 6 245,00 грн., № 292 від 16.04.2013 на суму 5061,00 грн., № 294 від 17.04.2013 на суму 5 130,00 грн. позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 50 967,50 грн.

В матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем, поставленого товару позивачем.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. (ст. 205 ЦК України).

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (ст. 1) закріплено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, тому надані до матеріалів справи видаткові накладні відповідають вимогам ст. 9 зазначеного Закону, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку. Видаткові накладні є первинним документом які фіксують факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних відносин, а тому є всі підстави для покладення на відповідача обов'язку по здійсненню розрахунків за отриману продукцію.

З урахуванням викладеного, відповідач взятих на себе зобов'язань по оплаті вартості товару не виконав, а отже сума боргу складає 50 967, 50 грн., що визнає сам відповідач відповідним записом в акту взаєморозрахунків 14.08.2014.

Враховуючи викладене колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 50 967,50 грн. є обґрунтованою і місцевий суд підставно задовольнив цю вимогу.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3% річних, судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки (в тому числі і пені); відшкодування збитків.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів перевірила правильність розрахунку позивачем суми інфляційних втрат та 3% річних за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі «Законодавство» та дійшла висновку, що у розрахунках 3% річних та індексу інфляції були допущені помилки, які господарський суд виправив та з даними виправленнями судова колегія погоджується, оскільки суд першої інстанції перерахував їх арифметично і методологічно вірно.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що місцевим судом правомірно частково задоволено вимоги позивача про стягнення 3 % річних в сумі - 1 692,22 грн. та суму інфляційних втрат - 6 368,40 грн.

Наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Перевіряючи згідно приписів ст.101 ГПК України законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсягу, тобто не тільки на підставах викладених у апеляційній скарзі, судова колегія не встановила будь-яких порушень норм матеріального і процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Керуючись cm. cm. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Херсонської області від 21.10.2014 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27.01.2015 року.

Головуючий суддя Головей В.М.

Судді Савицький Я.Ф.

Шевченко В.В.