ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2015 рокуСправа № 912/3903/14
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Макаренко Т.В. розглянув у засіданні справу № 912/3903/14

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський комбінат харчових концентратів"

до відповідача: Приватного підприємства "Колега"

про стягнення 25 087,10 грн,

представники сторін:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - Бєлєнькая Л.А., довіреність № 19 від 25.09.14;

У судовому засіданні оголошувалась перерва 25.12.2014 до 12 год 16.01.2015 в порядку, визначеному ст. 77 ГПК України.

Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровський комбінат харчових концентратів" (далі - ПрАТ "ДКХК", продавець, позивач) звернувся до господарського суду з позовною заявою № 21-08/847 від 31.10.2014 про стягнення з приватного підприємства "Колега" (далі - ПП "Колега", дистриб'ютор, відповідач) 22 074,35 грн - основного боргу; 1 865,27 грн - пені, 234,04 грн - 3% річних, 913,44 грн - інфляційні, разом 25 087,10 грн.

Позивач подав до суду письмові пояснення з яких вбачається що відповідачем перераховано на рахунок позивача грошові кошти в сумі 22 074,35 грн відповідно до платіжного доручення № 7398 від 06.11.2014 .

Крім того, позивач у своїх письмових поясненнях уточнив період нарахування інфляційних втрат, який становить липень-вересень 2014 року та складає 911,67 грн.

Позивач вказує на те, що загальна суму боргу станом на 17.11.2014 складає: 1 865,27 грн - пені, 234,04 грн - 3% річних, 911,67 грн - інфляційні, разом - 3 010,98 грн.

Заявою від 04.12.2014 № 21-08/910 позивач зменшив позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат на 1,77 грн та просить суд стягнути з ПП "Колега" інфляційні в розмірі 911,67 грн.

На підставі норм ст. 22 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає до розгляду вказану заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог щодо стягнення суми інфляційних втрат.

Відповідач у своєму відзиві на позов з доводами, викладеними в позовній заяві не погоджується з наступних підстав:

- фактично за накладною № 2402166 від 02.06.2014 на суму 22074,35 грн товар було поставлено 03.06.2014;

- 17.06.2014 на адресу відповідача надійшов лист ПрАТ "ДКХК" про те, що з 17.06.2014 припинено співробітництво в зв'язку з істотною зміною умов співпраці та гарантією того, що ПрАТ "ДКХК" готовий забрати залишок товару;

- 18.06.2014 відповідачем направлено відповідь щодо погодження на розірвання взаємовідносин, що обумовлені договором купівлі-продажу та необхідністю вивезення нереалізованого товару;

- 07.07.2014 на адресу відповідача направлено повторний лист з проханням забрати нереалізований товар та провести коригування вартості та кількості показників;

- 15.07.2014 позивачем частково вивезено товар на суму 25775,04 грн (видаткова накладна № ТРК - 010420);

- 29.07.2014 та 14.08.2014 відповідачем проведено оплату товару на загальну суму 129334,07 грн (платіжні доручення № 5988 від 29.07.2014, № 6227 від 14.08.2014);

- 26.08.2014 позивачу втретє було направлено лист з проханням забрати товар, що підлягає поверненню для проведення коригування залишків та остаточного розрахунку;

- 04.09.2014 та 12.09.2014 позивачем було вивезено товар на загальну суму 21898,54 грн;

- за період з 15.09.2014 по 06.11.2014 відповідачем було проведено остаточний розрахунок з позивачем на загальну суму 167716,59 грн (платіжні доручення № 6638, 6953, 7398).

З огляду на вказане, та норми ст. 188 ГК України відповідач вважає, що відповідальність передбачена п. 9.1 договору купівлі-продажу № 13 Д(8) від 20.08.2008 не настала, а тому позивач безпідставно пред'явив вказану вимогу.

В свою чергу позивач у письмових поясненнях від 04.12.2014 № 21-08/911 та від 24.12.2014 № 21-08/931 вказує на чинність договору купівлі-продажу № 13 Д(8) від 20.08.2008 на момент звернення останнього з позовною заявою до суду посилаючись на п. 13.1 Договору де зазначено, що "договір діє у всіх випадках до повного виконання сторонами своїх зобов'язань" та заперечує отримання будь-яких листів з пропозицією про розірвання договору купівлі-продажу № 13 Д(8) від 20.08.2008. Разом з тим, підтверджує факт направлення 17.06.2014 листа № 21-15/482 про припинення співпраці та отримання відповіді на вказаний лист за № 1021 від 07.07.2014 про порядок узгодження інтересів сторін та належне завершення співпраці. Крім того, позивач вказує, що лист від 18.06.2014 на який посилається відповідач, ПрАТ "ДКХК" не отримував, про що йдеться у цьому листі позивачу не відомо.

Позивач також підтвердив факт повернення товару за видатковими накладними від 12.09.2014 та від 04.09.2014 №№ 0005948, 0007725 на загальну суму 21 898,54 грн.

Аналогічні доводи позивач зазначив у своїх запереченнях на відзив № 21-08/942 від 30.12.2014 в яких, ще раз вказав на чинність договору купівлі-продажу № 13 Д(8) від 20.08.2008 станом на 02.06.2014 та на день звернення з даним позовом до суду, а нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних правомірними та підтвердженими матеріалами справи.

ПП "Колега" письмово пояснило (додаткові пояснення № 39 від 16.01.2015), що за період з 17.06.2014 відповідачем повернуто товар на загальну суму 47673,58 грн, в тому числі товар, що був поставлений за накладною № 2402166 від 02.06.2014. Також, відповідач посилається на норми ч. 2 ст. 530 ЦК України та вказує, що вимоги про оплату боргу в сумі 22074,35 грн не отримував, а тому вважає вимоги позивача про стягнення як суми основного боргу так і штрафних санкцій безпідставними.

До господарського суду надійшла телеграма від ПрАТ "Дніпропетровський комбінат харчових концентратів" з клопотанням про розгляд справи без участі представника позивача за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши усі обставини справи, оцінивши подані сторонами докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між продавцем - закритим акціонерне товариство "Дніпропетровський комбінат харчових концентратів" (правонаступником якого є ПрАТ "Дніпропетровський комбінат харчових концентратів" відповідно до п. 2.1 статуту товариства затвердженого 05.04.2011) та дистриб'ютором - приватним підприємством "Колега" 20.08.2008 укладено договір купівлі-продажу № 13Д(8) (далі - Договір).

Згідно п. 1 Договору продавець зобов'язався в порядку та на умовах встановлених цим договором, передати у власність дистриб'ютору, а останній зобов'язався в порядку та на умовах даного договору прийняти та оплатити продукцію (далі - товар).

Розділом 7 Договору сторони узгодили "ціну товару та розрахунок за договором".

Дистриб'ютор оплачує 100% вартості товару протягом 21 календарного дня із дня поставки товару (п. 7.3 Договору).

Відповідно до п. 1.8 Договору перехід права власності на товар здійснюється з моменту отримання товару дистриб'ютором або перевізником, що підтверджується їх підписом на накладній і на товарно-транспортній накладній.

Даний Договір відповідно до п. 13.1, вступив в силу з моменту його підписання сторонами і дії до 31.12.2008, однак у всіх випадках до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. При відсутності письмових повідомлень сторін про припинення дії даного договору за 10 календарних днів до закінчення строку його дії, останні вважається пролонгованим на той же строк. В таком же порядку діє продовження строку дії договору або його припинення і в наступні періоди.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

Матеріалами справи підтверджено належне виконання позивачем умов Договору.

02.06.2014 продавцем поставлено дистриб'ютору товар на загальну суму 22 074,35 грн, що засвідчено накладною № 2402166 від 02.06.2014, а також довіреністю № ТР -00000139 від 3.06.2014.

Таким чином, з урахуванням п. 7.3 Договору, відповідач за отриману Продукцію за вказаною накладною повинен був розрахуватись до 23.06.2014.

Проте, відповідачем у справі зобов'язання по Договору в частині оплати отриманої продукції за накладною № 2402166 від 02.06.2014 станом на 31.10.2014 не виконано.

За розрахунком позивача заборгованість відповідача станом на 31.10.2014 склала 22 074,35 грн.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Укладений між сторонами договір купівлі-продажу № 13Д(8) від 20.08.2008 за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, відтак до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини купівлі-продажу.

Правовідносини купівлі-продажу регулюються главою 54 Цивільного кодексу України.

Так, у відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Твердження відповідача про припинення дії договору купівлі-продажу № 13Д(8) від 20.08.2008 на підставі листа ПрАТ "ДКХК" від 17.06.2014 про припинення співробітництва та листа ПП "Колега" № 953/1 від 18.06.2014 "відповідь щодо погодження на розірвання взаємовідносин, що обумовлені договору купівлі-продажу" є помилковими та необґрунтованими.

Так, матеріали справи та позивач підтверджують наявність листа ПрАТ "ДКХК" від 17.06.2014 № 21-15/482 із змісту якого вбачається, що позивач повідомляє відповідачеві про припинення співробітництва з ПП "Колега" з 17.06.2014 у зв'язку із створенням на дистриб'юторі ПП "Кошмані" вузько-фокусних команд ДКПК та гарантує у випадку необхідності забрати залишки продукції. Однак, даний лист не містить пропозиції щодо припинення дії договору купівлі-продажу № 13Д(8) від 20.08.2008.

Також, відповідач посилається на лист № 953/1 від 18.06.2014 в якому ПП "Колега" надає згоду на припинення співпраці та умов договору купівлі-продажу № 13Д(8) від 20.08.2008. Однак, позивач заперечує отримання від ПП "Колега" листа з вказаним погодження чи пропозицією, а відповідачем не надано до матеріалів справи доказів в розумінні норм ст.ст. 33, 34 ГПК України надсилання (органами поштового зв'язку чи на електрону пошту позивача) чи вручення під розписку ПрАТ "ДКХК" будь-яких листів щодо припинення дії договору купівлі-продажу № 13Д(8) від 20.08.2008.

Отримання позивачем 12.08.2014 від відповідача листа № 953/1 від 18.06.2014 в якому ПП "Колега" надає згоду на припинення співпраці та умов договору купівлі-продажу № 13Д(8) також заперечуються ПрАТ "ДКХК" та спростовуються матеріалами справи. Так, позивач вказує на те, що 12.08.2014 ПрАТ "ДКХК" останнім отримано лист № 1876 від 04.08.2014 про термінове вивезення товару та про направлення на адресу позивача оригіналів видаткових накладних на 2 арк. та розрахунок коригування. Отримання інших листів з пропозицією про розірвання договору та зокрема лист від 18.06.2014 саме 12.08.2014 позивач заперечує. Відповідач в свою чергу не спростував заперечення відповідача та не подав до суду доказів надсилання ПрАТ "ДКХК" пропозиції про припинення дії договору купівлі-продажу № 13Д(8) від 20.08.2008 чи вручення під розписку.

Крім того, відповідачем подано до матеріалів справи копію листа № 1241 від 26.08.2014 з проханням остаточного вивезення товару (зокрема за накладною на повернення товару № ТР-0005948 на загальну суму 21898,54 грн). Також, у вказаному листі відповідач вказує на те, що "без остаточного вивезення вищезазначеного товару неможливо провести коригування залишкових показників та провести остаточний розрахунок за договором купівлі-продажу". Тобто, в зазначеному лист від 26.08.2014 відповідач посилається на умови договору купівлі-продажу та вказує на необхідність їх виконання сторонами.

Разом з тим, нормами ст. 188 Господарського кодексу України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідачем не доведено направлення чи вручення під розписку позивачеві пропозиції про припинення дії договору купівлі-продажу № 13Д(8) від 20.08.2008, тобто сторонами не досягли згоди щодо розірвання договору, ПП "Колега" не надано до суду доказів передання спору (про розірвання договору) на вирішення суду.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Крім того, як вбачається з ст. 654 вказаного Кодексу зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, виходячи з вказаного, господарський суд дійшов до висновку про чинність договору купівлі-продажу № 13Д(8) від 20.08.2008 як на момент поставки товару за накладною № 2402166 від 02.06.2014 так і на момент звернення позивача до суду з даним позовом.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідачем не надано доказів, які б спростовували наявність заборгованості в сумі 22074,35 грн за поставлений та отриманий товар відповідно накладної № 2402166 станом на день звернення з позовом до суду.

Господарським судом також враховано, що в період розгляду справи, згідно платіжного доручення № 7398 від 06.11.2014 відповідачем здійснено оплату в розмірі 22074,35 грн за отриманий товар, що також підтверджує факт наявності заборгованості відповідача згідно договору купівлі-продажу № 13Д(8) від 20.08.2008 та за накладною №2402166 від 02.06.2014.

Таким чином, основана заборгованість відповідача станом на день розгляду справи повністю погашено.

За таких обставин в частині позовних вимог про стягнення з відповідача основної суми заборгованості в розмірі 22074,35 грн провадження у справі необхідно припинити на підставі підпункту 1-1 пункту 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Твердження відповідача (додаткові пояснення № 39 від 16.01.2015), що за період з 17.06.2014 відповідачем повернуто товар на загальну суму 47673,58 грн, в тому числі товар, що був поставлений 03.06.2014 за накладною № 2402166 від 02.06.2014 спростовуються матеріалами справи та діями відповідача, оскільки останній оплатив товар отриманий 03.06.2014 за накладною № 2402166 від 02.06.2014 на суму 22074,35 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 7398 від 06.11.2014 з призначенням платежу "оплата за продукти харчування за накладною від 03.06.2014".

Разом з тим, за неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань позивач просить стягнути 1 865,27 грн - пені за період з 24.06.2014 по 30.10.2014, 234,04 грн - 3% річних за вказаний період та 911,67 грн - інфляційні втрати за період липень - вересень 2014 року.

Господарський суд враховує, що пунктом 9.1 Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату поставленого продавцем товару, дистриб'ютор сплачує йому пеню з розрахунку 0,5% від суми боргу за кожний день прострочення оплати товару, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, а також відшкодовує збитки, штрафні неустойки та упущену вигоду.

Стаття 217 Господарського кодексу України встановлює у сфері господарювання такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Наданий позивачем розрахунок суми пені за період з 24.06.2014 по 30.10.2014 в сумі 1865,27 грн відповідає зазначеним вище правовим нормам та умовам договору.

З урахуванням викладеного вище, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 1865,27 підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України відсотки річних та інфляційні втрати можуть нараховуватись кредитором до моменту фактичного виконання грошового зобов'язання боржником.

Суд враховує, що вимога кредитора про сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Враховуючи наведені вище правові норми, правомірність визначення позивачем періоду для нарахування збитків від інфляції та 3 % річних, господарський суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 911,67 грн інфляційних втрат та 234,04 грн 3 % річних заявлені правомірно і підлягають задоволенню.

Згідно статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу , господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав господарському суду доказів, які спростовують позовні вимоги чи звільняють його від цивільної відповідальності.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладаються судові витрати на судовий збір в сумі 1827,00 грн.

На підставі вказаного та керуючись ст.ст. 33,34,44,49, п. 1-1. ст. 80, 82-85, 116, 117 ГПК України, Законом України "Про судовий збір", господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства "Колега" (28005, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Г. Сталінграда, буд. 20, ідентифікаційний код 20643651) на користь приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський комбінат харчових концентратів" (49800, м. Дніпропетровськ, вул. Молодогвардійська, 1, ідентифікаційний код 00374048) 1 865,27 грн. - пені, 234,04 грн. - 3% річних, 911,67 грн. - інфляційних втрат, а також судовий збір в сумі 1827,00 грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили та направити стягувачу.

Припинити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 22 074,35 грн.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 21.01.2015.

Суддя Т. В. Макаренко