РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 910/23679/14 14.01.15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірель Трейд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко"

про стягнення 724 317,01 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивачa: Гуйда Д.М., Балицький І.В. - представники за довіреністю;

від відповідача: Кружильний С.О. - представник за дов.

Рішення прийняте 14.01.2015, у зв'язку з оголошенням перерви 12.01.2015 на 14.01.2015.

У судовому засіданні 14.01.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МІРЕЛЬ ТРЕЙД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" про стягнення 808 696,41 грн. заборгованості на підставі Договору поставки №10493К від 01.06.2011 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.10.2014 порушено провадження у справі №910/23679/14, розгляд справи призначений на 24.11.2014.

У судовому засіданні 24.11.2014, на підставі статті 77 ГПК України, оголошено перерву до 03.12.2014.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.12.2014, в порядку ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладений на 17.12.2014.

У судовому засіданні 17.12.2014, на підставі статті 77 ГПК України, оголошено перерву до 24.12.2014.

Ухвалою від 24.12.2014 продовжено строк вирішення спору на 15 днів. В судовому засіданні 24.12.2014, в порядку ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 12.01.2015.

Клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення справи №910/26312/14, судом не задоволено, враховуючи, що згідно інформації розміщеної в "Діловодство спеціалізованого суду", 10.12.2014 прийнято відмову від позову та припинено провадження у справі №910/26312/14.

Тому підстав для зупинення провадження у даній справі не має.

30.12.2014 позивач звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог, яка відповідає положенням ст. 22 ГПК України, тому прийнята судом до розгляду.

Відповідно до заяви про зменшення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 724 317,01 грн.

В судовому засіданні 12.01.2015 в порядку ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 14.01.2015.

В судовому засіданні 14.01.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

01.06.2011 між позивачем (постачальник за договором) та відповідачем (покупець за договором) укладений договір поставки №10493К (далі -Договір) за умовами якого, постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця товари народного споживання в асортименті і по ціні згідно специфікацій, а покупець - прийняти товар та оплатити його вартість.

Відповідно до п. 4.8 Договору, в разі відповідності поставки товару умовам договору покупець підписує видаткову накладну (товаро-транспортну накладну) на поставлену партію товару. Дата вказана у накладній про приймання товару є датою поставки товару.

Покупець оплачує поставлений товар по спливу 75 календарних днів з дати поставки товару, згідно п. 7.1 Договору (варіант 1).

Форма оплати - безготівковий розрахунок. Оплата вартості товару здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківських рахунок позивача (п. 7.4).

Відповідно до п. 10.1 Договору, він вступає в силу після підписання сторонами та діє до 31.12.2011. Якщо за місяць до закінчення строку дії договору одна із сторін не повідомить в письмовій формі намір припини дію договору, він вважається продовженим ще на один рік.

Доказів припинення дії зазначеного договору поставки сторони суду не представили.

Позивач, в обґрунтування заявлених позовних вимог, зазначив, що в період з 04.06.2011 по 29.07.2014 позивач поставив товар на суму 5 523 502,42 грн., з яких сплачено відповідачем 4 714 806,01 грн.

Поставка в період з 01.06.2011 по 31.12.2012 здійснювалась на підставі договору поставки №10493К від 01.06.2011, дія якого закінчилась 31.12.2012. В період з 13.09.2013 по 29.07.2014 позивачем була здійснена поставка на підставі укладеного договору у спрощеній формі на загальну суму 808 696,41 грн., яка відповідачем не сплачена на вимогу позивача №1549 від 10.10.2014 (за заявою від 08.12.2014).

Згідно заяви про зменшення позовних вимог від 30.12.2014 позивач просить стягнути 724 317,01 грн. суми основного боргу.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, що стало підставою для звернення з даним позовом.

Відповідач зазначив про наявність боргу у розмірі 724 317,01 грн., згідно даних бухгалтерського обліку, проти іншої суми заборгованості заперечив з наступних підстав:

- між сторонами укладено ряд угод про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 84 649,73 грн.;

- в межах встановленого договором строку на розгляд претензії, відповідач звернувся до позивача з листом №255/777юв від 04.11.2014 з повідомленням про повернення товару, тому в порядку п. 4.12 Договору, постачальник протягом 5 днів з дати направлення покупцем відповідного повідомлення вивезти товар, що заявлений покупцем до повернення. Загальна сума товару, що підлягає поверненню складає 443 168,07 грн. Згідно п. 4 розділу 8 Договору, покупець має право призупинити оплату товару, в тому числі якщо постачальником не виконано обов'язок по вивезенню товару, по якому заявлено повідомлення про вивезення в порядку передбаченому п. 4.11 Договору. Таким чином, на думку відповідача, оплата товару на суму 443 168,07 грн. призупиняється в силу положень 4.11.,4.12 Договору.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства за період з 04.06.2011 по 29.07.2014 поставлено відповідачу товар на загальну суму 5 523 502,42 грн., згідно видаткових накладних, які наявні в матеріалах справи, з яких оплачено відповідачем 4 714 806,01 грн. згідно банківських виписок.

З поданих документів, суд дійшов висновку, що поставка товару за період з 04.06.2011 по 29.07.2014 відбувалась за договором №10493К від 01.06.2011, враховуючи положення п. 10.2 договору, відсутність в матеріалах справи доказів письмового звернення позивача чи відповідача з наміром припинити дію зазначеного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що договір поставки №10493К від 01.06.2011 припинив свою дію, як про це зазначає позивач.

Крім того, про дію договору та поставку товару на підставі нього також підтверджується посилання на нього у видаткових накладних, якими позивач обґрунтовує суму заборгованості заявленої до стягнення.

Твердження позивача про помилкове посилання у видаткових накладних на договір №10493К від 01.06.2011, в порядку ст. 33 ГПК України, не доведено належними та допустимими доказами, а тому визнані судом безпідставними та такими, що спростовуються наявними матеріалами справи.

Про те, що за спірний період поставка товару відбувалась за договором поставки №10493К від 01.06.2011, відповідач не заперечив.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України (далі- ГК України), господарським визначається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботи, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматись від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Згідно ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Як зазначено в інформаційному листі Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" при підписанні покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Також, судом встановлено, що 01.06.2011 між сторонами укладений договір №1101/А про надання послуг, за умовами якого замовник (позивач) доручає, а виконавець (відповідач) бере на себе зобов'язання надати замовнику маркетингові послуги щодо товару, поставленого замовником згідно договору поставки №10493К від 01.06.2011 в торговій мережі такі послуги та оплатити їх відповідно до умов договору. Територією надання послуг є територія магазинів ТОВ "Еко". Згідно п. 5.1 Договору за надання послуг замовник сплачує щомісячно виконавцю 14 % від суми поставленого товару, який був поставлено на підставі договору поставки №10493К від 01.06.2011 між ТОВ "Еко" та ТОВ "Мірель Трейд", за попередній місяць до надання послуг виконавцем.

В обґрунтування заперечень, відповідач повідомив суду про укладення між сторонами ряд угод про зарахування зустрічних однорідних вимог, які надані до матеріалів справи та при дослідженні яких встановлено наступне.

Зокрема, сторони маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, дійшли згоди на підставі ст. 601 ЦК України провести зарахування таких зустрічних однорідних, зокрема: угода від 30.04.2014 про зарахування 13 761,88 грн., угода від 30.06.2014 - 10 769,25 грн., угода від 31.07.2014 - 10 790,38 грн., угода від 05.09.2013 - 14 232,87 грн., угода від 05.02.2012 - 25 697,35 грн., угода від 05.03.2012 - 9 398,00 грн.

Зазначені угоди містяться в матеріалах справи та підписані сторонами, їх підписи скріплені печатками.

Враховуючи, що судом встановлено, що поставка товару відбувалась за спірний період на підставі договору поставки, який не припинив свою дію, тому не врахування коштів за вказаними договорами про зарахування зустрічних однорідних вимог, є безпідставним.

Таким чином, з наведеного вбачається, що зарахування зустрічних однорідних вимог відбулось на загальну суму 84 649,73 грн.

У листі від 26.12.2014 №1884, позивач зазначив, що заборгованість у відповідача становить 724 317,01 грн., враховуючи, що ТОВ "Еко" звернулось до позивача з проханням про зменшення заборгованості на суму наданих ТОВ "Еко" маркетингових послуг.

Крім того, відповідач у відзиві зазначив про відображення у його даних бухгалтерського обліку заборгованості перед позивачем у розмірі 724 317,01 грн.

Таким чином, враховуючи часткові проплати, часткові повернення товару, зарахування зустрічних позовних вимог за вказаними угодами, суд дійшов висновку про обґрунтовану суму заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 724 317,01 грн., яка позивачем документально доведена та не спростована відповідачем.

Позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою №1549 від 09.10.2014 про погашення заборгованості у розмірі 808 696,41 грн. за договором поставки №10493К від 01.06.2011. Вимога надіслана 10.10.2014 на адресу відповідача та отримана ним 15.10.2014, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, які наявні в матеріалах справи.

Вимога залишена відповідачем без задоволення.

Доказів погашення вказаної суми заборгованості, відповідач суду не надав.

Щодо необхідності зменшення суми заборгованості на 443 168, 72 грн., враховуючи, що відповідач після отримання вимоги позивача, направив позивачу повідомлення від 04.11.2014 №255/777юв про повернення на вказану суму товару, тому відповідно до положень п. 4.12 Договору, позивач зобов'язаний вивезти товар, суд зазначає наступне.

Дійсно, умовами договору поставки (п. 4.11) визначено право покупця на повернення товару постачальнику.

В разі прийняття рішення про повернення товару постачальнику, покупець письмово повідомляє постачальника про кількість товару, який підлягає поверненню, місце та час передачі товару постачальнику, згідно п. 4.12 Договору поставки.

Постачальник зобов'язаний вивезти вказаний в повідомленні товар, який повертається в порядку п. 4.11 Договору, протягом 5 календарних днів з моменту направлення повідомлення про повернення. Покупець забезпечує повернення товару відповідною накладною. Вартість поверненого товару покупцем зараховується в рахунок зменшення заборгованості покупця перед постачальником по Договору….

Сторони не надали суду відповідно оформлені накладні на повернення товару на суму 443 168,72 грн., тому підстав для зменшення суми заборгованості не має.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю в сумі 724 317,01 грн.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, в порядку ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 32, 33, 43, 44, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" (03039, м. Київ, проспект Науки, 8, код 32104254) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірель Трейд" (04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 18/14, код 37688432) заборгованість у розмірі 724 317,01 грн. (сімсот двадцять чотири тисячі триста сімнадцять гривень 01 коп.) та 14 486,34 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят шість гривень 34 коп.) судового збору.

3.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

4.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 19.01.2015.

Суддя М.Є. Літвінова