ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2015 р.Справа № 922/4895/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гонтарем А.Д.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Придніпровська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень", м. Дніпропетровськ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит", м.Свердловськ
про стягнення 14920,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Алєксєєва С.С., довіреність № 27 від 01.01.2015 р.;

відповідача - Шияна Є.І., довіреність № ББУ/СА265/СЛ/14 від 10.12.2014 р.;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство "Придніпровська залізниця", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит" на свою користь штраф за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 14920,00. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач здійснив відправлення вагону №53573465 згідно накладної №53090163 на станцію Ігрень Придніпровської залізниці, але при прибутті вагону на станцію Ігрень Придніпровської залізниці, за заявкою одержувача №255 залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вищезазначеному вагоні не відповідає масі, вказаній відправником у накладній. Судові витрати в розмірі 1827,00 грн. просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03 листопада 2014 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 24 листопада 2014 року.

08.12.2014 р. до канцелярії суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, продовження строку розгляду справи та зобов'язання позивача надіслати сканкопії позовної заяви та доданих до неї документів на електронну пошту представників відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24 листопада 2014 року було задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, продовження строку розгляду спору по справі №922/4895/14, продовжено строк розгляду спору по справі №922/4895/14 до "15" січня 2015 року, та відкладено розгляд справи на "15" січня 2015 р.

15 січня 2015 року представник позивача надав копію наказу № 610/н, який долучений до матеріалів справи.

15 січня 2015 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити в задоволенні позову, та зазначив, що 1450 кг різниці між накладною та комерційним актом, яку виявлено перевізником на станції призначення є результатом природної втрати/ висихання/ просипання антрациту, зданого до перевезення у вологому стані та похибки при зважуванні на вагах, строк експлуатації яких приближується у граничному, встановленому виробником. Крім того, відповідач зазначив, що позов було підписано особою, що не наділена повноваженнями заявляти позов та представляти інтереси в суді, а саме представником залізниці, що діє на підставі довіреності, виданої ще на початку 2014 року, тобто не головою комісії з припинення юридичної особи.

В судовому засіданні 15 січня 2015 року представник позивача підтримував позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечував з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши присутніх представників сторін, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

У травні 2014 року зі станції Довжанська Донецької залізниці ТОВ "ДТЕК Свердловантрацит", м.Свердловськ (відповідач) здійснив відправлення вагону № 53573465 згідно накладної № 53090163 на станцію Ігрень Придніпровської залізниці.

При прибутті на станцію Ігрень Придніпровської залізниці на підставі ст. 52 Статуту, за заявкою одержувача № 255 залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вищезазначеному вагоні не відповідає масі, вказаній відправником у накладній.

Контрольне переважування спірного вагону проводилось на 150- тонних вагонних вагах, тобто таким же самим способом, яким цю масу було виявлено на станції відправлення, та перевіркою виявлено, що в накладній № 53090163 у вагоні № 53573465 вказана маса вантажу складає 69000 кг, фактично ж встановлено, що маса вантажу складає 67550 кг, що на 1450 кг менше, ніж вказано у накладній.

У відповідності до статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", Закону України "Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України (Статут) та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування... є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Правилами перевезень вантажів, а саме п.1.1. розділу 4 "Правила оформлення перевізних документів", зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 863/5084, а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п. 2.1 та п. 2.2, графи "Маса вантажу, визначена відправником, кг" та "Спосіб визначення маси" заповнюються вантажовідправником.

З матеріалів справи вбачається, у накладній № 53090163, у вагоні вантажовідправником вказана маса вантажу нетто 69000 кг, спосіб визначення маси - на 150т. вагонних вагах. Маса вантажу згідно ст. 37 Статуту та п. 5 "Правила приймання вантажів до перевезення", зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 "Правила оформлення перевізних документів", зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 863/5084, своїм підписом підтверджує представник відправника.

Судом встановлено, що правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника Кукуяшна О.А. 01.05.2014 р.

Згідно з п. 28 "Правил приймання вантажів до перевезення", зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 861/5082, вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначений відправником у накладній на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Так, при прибутті вагону на станцію Ігрень Придніпровської залізниці, при переважуванні вагону на вагонних вагах було виявлено, що маса вантажу зазначена у накладній не відповідає фактичній масі вантажу у вагоні. Про даний факт було складено комерційний акт РА № 002810/233 від 03.05.2014 року у відповідності до ст. 129 Статуту залізниць України.

Пунктом 22 "Правила видачі вантажів", зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 862/5083, передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Так, згідно складеного вищезазначеного комерційного акту контрольне переважування спірного вагону проводилось на 150 тонних вагонних вагах, тобто таким же самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Перевіркою було виявлено, що в накладній № 53090163 у вагоні № 53573465 вказана маса вантажу складає 69000 кг, фактично ж встановлено що маса вантажу складає 67550 кг, що на 1450 кг менше, ніж вказано у накладній.

Статтею 24 Статуту залізниць України визначено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. В свою чергу, статтею 122 Статуту встановлено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Підставою для покладання на відправника відповідальності, згідно ст.122 Статуту, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках, передбачених ст.129 Статуту (п. 3.23 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. за № 04-5/601 зі змінами та доповненнями від 18.11.2003 р. за № 04-5/1429) та Оглядового листа Вищого Господарського суду України від 29.11.2007 р. № 01-8/917. щодо штрафу нарахованого у розмірі відповідно до статті 118 Статуту, штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитків.

Таким чином, комерційний акт РА № 002810/233 від 03.05.2014 року не оскаржений у відповідності із п. 16 Правил складання актів (розділ 28 Правил перевезень вантажів), тому є належним доказом у справі та є підставою для покладання відповідальності на відправника, передбаченої ст.122 Статуту.

Відповідно до п. 11 "Правил приймання вантажів до перевезення", зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 р. за № 861/5082: "У разі зважування вантажів на вагонних вагах відправник у разі потреби провадить дозування вантажу (довантаження або часткове вивантаження). Для цього він повинен безпосередньо біля вагонних ваг організувати дозувальний майданчик, забезпечити його необхідним інвентарем, а при відправленні масових вантажів (вугілля, руди, цементу тощо) - додатковими механізмами для виконання дозувальних операцій в процесі зважування. Тобто відповідач має можливість запобігти подібних порушень і провадити чітке зважування та вказувати у перевізних документах вірну інформацію стосовно маси вантажу.

Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 14920 грн. правомірна та обґрунтована та така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

При цьому, судом відхиляються заперечення відповідача, оскільки вони ґрунтуються на довільному та помилковому тлумаченні приписів чинного законодавства, недоведені суду жодним конкретним доказом, тобто позбавлені правового та фактичного обґрунтування з огляду на наступне.

Посилання відповідача на те, що 1450 кг різниці між накладною та комерціним атом, яку виявлено перевізником на станції призначення є результатом природної втрати/ висихання/ просипання антрациту, зданого до перевезення у вологому стані та похибки при зважуванні на вагах, є необґрунтованими, оскільки відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані, тобто у даному випадку 1380 кг, що є менше виявленого. Посилання відповідача на те, що позов було підписано особою, що не наділена повноваженнями заявляти позов та представляти інтереси в суді, є не обґрунтованими, оскільки позовна заява підписана представником позивача Кучеруком А.В., який діє на підставі довіреності № 24 від 01.01.2014 р., яка видана йому ДП "Придніпровська залізниця" в особі начальника залізниці Гладкіх І.В., та відповідно до наказу № 610/Н від 31.07.2014 р., вважаються чинними довіреності, видані начальником до створення комісії з реорганізації, строк дії яких не закінчився, за винятком довіреностей, зазначених у переліку.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.1, 12, 47, 49, 82-84 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит" (94800, Луганська область, м.Свердловськ, вул. Енгельса, 1, код 37596090) на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень" (49600, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 108, ) 14920,00 грн. штрафу, 1827 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.01.2015 р.

Суддя Г.І. Сальнікова