ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2015 р. Справа № 918/1733/14

Суддя Романюк Р.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" в особі філії "Укрінтеравтосервіс-Львів"

до КП "Комунальник"

про стягнення 58 171 грн. 24 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: Хомош Т.М. (довіреність № 1/01-04-1113 від 02.12.2014 р.);

від відповідача: не з'явився.

Обставини справи: Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" в особі філії "Укрінтеравтосервіс-Львів" звернулось до господарського суду Рівненської області з позовом до КП "Комунальник" про стягнення 58 171 грн. 24 коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що на підставі Договору на відпуск нафтопродуктів споживачам №01/12 від 04.01.2012р. Позивач здійснив заправку нафтопродуктами автотранспорту Відповідача на автозаправній станції №38, що знаходиться за адресою м. Радивилів, вул. О. Невського 112, вартість яких відповідачем сплачена частково, а тому залишок боргу, пеню, штраф та інфляційні, він просить суд стягнути у примусовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні 12 січня 2015 року підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві.

Відповідач явки повноважного представника в судові засідання 17.12.2014р. та 12.01.2015р. не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, наявних в матеріалах справи, відзиву на позовну заяву не подав.

Дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

4 січня 2012 року між Львівською філією УПД "Укрінтеравтосерв Львів" (далі - Постачальник) та КП "Комунальник" (далі - Споживач) був укладений Договір на відпуск нафтопродуктів споживачам №01/12 від 04.01.2012р., за яким Постачальник бере на себе зобов'язання здійснювати заправку нафтопродуктами Дизпаливо, Бензин: А-76, А-92, А-95 в 2012 році автотранспорт "споживача", згідно з відомостями, на автозаправній станції №38, що знаходиться за адресою м. Радивилів, вул. О. Невського 112 у межах коштів, попередньо отриманих "Постачальником" від "Споживача" (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору "Споживач" зобов'язується провадити оплату за нафтопродукти, які відпускатимуться "Постачальником", згідно з Договором.

Пунктом 2.2 Договору сторони обумовили, що відпуск нафтопродуктів у кредит "Постачальником" проводиться згідно п. 1.2 Договору.

За умовами п. 1.2 Договору в кредит з обов'язковою проплатою "Споживачем" коштів за отриманні паливо-мастильні матеріали не пізніше 5-ти днів, або по передоплаті.

За умовами п. 6.1 Договору термін дії Договору з 4 січня 2012 року до 31 грудня 2012 року надалі може пролонгуватися за згодою сторін.

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

На виконання умов Договору Позивач провів відпуск нафтопродуктів Відповідачу, що підтверджується накладною №021 від 30.06.2014р. на суму 50 819 грн. 40 коп. та накладною №025 від 31.07.2014р. на суму 43 089 грн. 85 коп.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем було частково погашено заборгованість за Договором на відпуск нафтопродуктів споживачам №01/12 від 04.01.2012р., і станом на момент подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 53 557 грн. 88 коп. На підтвердження існуючої заборгованості та проведених часткових розрахунків відповідачем, позивач надав суду довідку про взаєморозрахунки КМ "Комунальник" в період з 01.10.2011р. по 01.12.2014р. (а.с. 83-101).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (ст.526 ЦК України).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, враховуючи, що наявність заборгованості в сумі 53 557 грн. 88 коп. згідно Договору на відпуск нафтопродуктів споживачам № 01/12 від 04.01.2012р., підтверджується зібраними у справі доказами та не спростована відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Крім того п. 3.1 Договору сторони обумовили, що за несвоєчасну оплату заборгованості "Споживач" сплачує пеню в розмірі 1% від несвоєчасно оплаченої суми за кожний день прострочки.

На підставі зазначеного пункту Договору, враховуючи, що відповідач припустився прострочення платежів, позивач нарахував останньому пеню у розмірі 135 грн. 93 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ч. 1 та 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач припустився прострочення взятого на себе зобов'язання, суд здійснивши перерахунок, визнає нарахування 135 грн. 93 коп. пені у визначеному позивачем періоді (08.07.2014р. - 22.10.2014р.) таким, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Крім того, враховуючи, що відповідач припустився прострочення грошового зобов'язання, позивач просить суд додатково стягнути з останнього інфляційні в розмірі 728 грн. 38 коп.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання (Постанова Верховного суду України від 12.12.11 в справі №07/238-10).

Суд перевіривши поданий позивачем розрахунок та період нарахування інфляційних, визнає їх правомірним, а відтак позовні вимоги в частині стягнення 728 грн. 38 коп. інфляційних - обґрунтованими.

Крім того, позивач на підставі ст. 231 ГК України нарахував відповідачу штраф у розмірі 7 % від суми заборгованості, що становить 3 749 грн. 05 коп.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач припустився прострочення взятого на себе зобов'язання, суд перевіривши поданий позивачем розрахунок штрафу визнає його арифметично вірними та такими, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, коли зібраними у справі доказами підтверджується наявність у відповідача заборгованості в сумі 53 557 грн. 88 коп. за відпущені згідно Договору № 01/12 від 04.01.2012р. нафтопродукти, а нарахування інфляційних, пені та штрафу за прострочення зобов'язання не суперечить вимогам чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову, з покладенням судових витрат на відповідача у справі, а тому керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з КП "Комунальник" (35500, Рівненська обл., м. Радивилів, вул. Кременецька, 52, Код ) на користь Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" в особі філії "Укрінтеравтосервіс-Львів" (79015, м. Львів, вул. Любінська, 4, Код ) 53 557 грн. 88 коп. боргу; 135 грн. 93 коп. пені; 3 749 грн. 05 коп. штрафу; 728 грн. 38 коп. інфляційних та 1 827 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.01.2015р.

Суддя Романюк Р.В.