РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24989/14 22.01.15 р.

За позовом Прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в

Київській області в інтересах держави

в особі Дочірнього підприємства "ШРБУ № 100" ВАТ "Державна акціонерна

компанія "Автомобільні дороги України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдстар"

про стягнення 22 400,00 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Пархоменко Ю.Л.,

за участю представників учасників судового процесу:

від прокуратури: не з'явився;

від позивача Поплавська О.В. за довіреністю № 3 від 08.01.2014 р.;

від відповідача не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в Київській області в інтересах держави в особі Дочірнього підприємства "ШРБУ № 100" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдстар" про стягнення 22 400,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.11.2014 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 26.11.2014 р.

Ухвалою від 26.11.2014 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів та відкладено розгляд справи на 15.01.2015 р.

Прокурор та представник відповідача у судове засідання 15.01.2015 р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань не подавали.

Ухвалою суду від 15.01.2015 р. розгляд справи відкладено на 22.01.2015 р.

Представник позивача у судовому засіданні 22.01.2015 р. позов підтримав.

Представник відповідача та прокурор у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. Від відповідача жодних заяв, клопотань через відділ діловодства суду не надходило.

У судовому засіданні 22.01.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

16.06.2014 р. Дочірнє підприємство "ШРБУ № 100" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (позивач) отримало від Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдстар" (відповідач) рахунок-фактуру № СФ-194 на поставку запчастин (зуб фрези) на суму 26400,00 грн., а 25.06.2014 року - рахунок фактуру № СФ-183 на поставку запчастин (стрічки транспортера) на суму 14400,00 грн.

Позивачем 25.06.2014 р. сплачено за рахунком № СФ-194 грошові кошти у розмірі 8000,00 грн., 26.06.2014 р. за рахунком № СФ-183 - 14400,00 грн. Всього позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти у розмірі 22400,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

При цьому, чинним законодавством України не встановлено обмежень щодо укладання договорів даного виду у спрощеній (усній) формі.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як зазначають прокурор та позивач і підтверджується зібраними у матеріалах справи доказами, відповідачем поставка оплаченого товару станом на час розгляду справи не здійснена.

21.08.2014 р. позивач направив відповідачу вимогу про поставку оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати, проте відповідач відповіді на вказану вимогу не надав, поставку товару або повернення отриманих грошових коштів не здійснив.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Приписами ч. 1 ст. 670 ЦК України встановлено, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Позиція Вищого господарського суду України щодо правомірності вимог сторони договору, яка не отримала оплачений товар, щодо передання кількості товару, якої не вистачає, або щодо повернення сплаченої за нього грошової суми, викладена, зокрема, у постанові від 13.06.2012 р. у справі № 42/287.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та визнаними відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдстар" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 2-10; ) на користь Дочірнього підприємства "ШРБУ № 100" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (07335, Київська область, Вишгородський район, с. Демидів; ) 22 400 (двадцять дві тисячі чотириста) грн. 00 коп. заборгованості.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдстар" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 2-10; ) в доход Державного бюджету України (одержувач Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, , МФО 820019, р/р 3001) 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять шість) грн. 00 коп. судового збору.

4. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 23.01.2015 р.

Суддя Н.І. Зеленіна