ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2015 р. Справа № 911/5160/14

За позовом Приватного виробничо-комерційного підприємства "Будівельник"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карталбуд"

про стягнення 6435,25грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - Ковінько В.Г. (керівник), Левицька-Корчун В.І. (довіреність №01/09-14-1 від 01.09.2014), Люлькіс І.М. (довіреність №01/09-14 від 01.09.2014);

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Приватне виробничо-комерційне підприємство "Будівельник" (далі - ПВКП "Будівельник") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карталбуд" (далі - ТОВ "Карталбуд") про стягнення 6435,25грн заборгованості за поставлений товар

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань щодо оплати поставленого позивачем товару у встановлений законом строк після направлення йому вимоги про оплату (а.с.2-3).

Відповідач у справі - ТОВ "Карталбуд" письмового відзиву по суті заявлених вимог не надало.

Розгляд справи здійснювався без повноважного представника відповідача, за відсутності його відзиву на позовну заяву, за наявними у справі документами відповідно до ст.75 ГПК України з наступних пістав:

- копія ухвали господарського суду Київської області від 04.12.2014 про порушення провадження у даній справі направлена відповідачу за адресою, яка вказана у спеціальному витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 05.12.2014 (а.с.36-37) та отримана відповідачем 09.12.2014, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.38);

- копії ухвал господарського суду Київської області від 16.12.2014 та 26.12.2014 про відкладення розгляду даної справи, направлені відповідачу за тією ж адресою, повернуті відділенням зв'язку з довідкою, у якій причиною повернення вказано «за зазначеною адресою не проживає» (а.с.60-65);

- адреса, за якою направлялись ухвали господарського суду Київської області від 16.12.2014 та 26.12.2014, відповідає адресі позивача, вказаній у Спеціальному витягу з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 23.01.2015 (а.с.73-74);

- клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило;

- матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті.

Представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

ПВКП "Будівельник" (постачальник) у період з 31.08.2012 передавало ТОВ «Карталбуд» (одержувач) товар за видатковими накладними (а.с.8-10).

Як зазначає позивач, ТОВ «Карталбуд» частково розрахувалось за отриманий товар, що підтверджується виписками з рахунку позивача (а.с.11-16).

За твердженням позивача неоплаченими залишились видаткові накладні № БК-0000129 від 31.08.2012 у сумі 3404,26грн, № БК-0000143 від 26.12.2012 у сумі 763,23грн та № БК--0000145 від 28.12.2012 у сумі 2267,76грн (а.с.8-10).

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов'язку оплатити товар, переданий за відповідними видатковими накладними.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджував про виникнення між сторонами у справі господарських відносин з поставки вказаного у відповідних накладних товару, з чим погоджується суд з наступних підстав.

В силу ч. 2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов; істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При цьому, в силу ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Так, згідно ч. 4 ст.203 ЦК України, правочин (договір є правочином за змістом ч.2 ст.202 ЦК України) має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Між тим, згідно ч.1 ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом; заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. При цьому, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Факти укладення сторонами окремих договорів купівлі-продажу підтверджуються письмовими доказами - відповідними накладними, у яких зазначено найменування, кількість, ціна товару.

Факт прийняття відповідного товару за накладними у відповідній кількості, за відповідною ціною підтверджується підписами на вищевказаних видаткових накладних, які засвідчені печаткою відповідача, що свідчить про висловлення згоди відповідачем на поставку товару на відповідних умовах.

Доказів у спростування відповідних фактів, у т.ч. наявності повноважень у осіб, підписи яких на накладних засвідчені печаткою товариства, відповідач під час розгляду справи не надав.

Отже, зазначені накладні підтверджують виникнення між сторонами господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, при цьому, боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, чинне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого товар при купівлі-продажу оплачується після його прийняття, якщо сторонами не змінено це загальне правило шляхом визначення спеціальних умов договором.

Як встановлено під час розгляду справи, позивач звернувся до відповідача з вимогою про погашення боргу у розмірі 6435,25, у т.ч. за вищевказаними накладними (а.с.25), яка здана для відправлення відповідачу цінним листом №182 відділенню зв'язку №81 м. Вінниця 22.09.2014, що підтверджується фіскальним чеком від 22.09.2014 (а.с.26) та описом вкладення у цінний лист. При цьому, як вбачається з офіційного сайту Укрпошти, відповідне поштове відправлення повернуто позивачу, зважаючи на закінчення встановленого терміну зберігання (а.с.76).

В силу ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно ч.2 ст.17 Закону, до Єдиного державного реєстру, до нього підлягають занесенню, зокрема, відомості про місцезнаходження юридичної особи.

За змістом чч. 1, 3 ст.18 Закону, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Таким чином, оскільки позивачем направлено вимога про оплату, за адресою, яка відповідає адресі, зазначеній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, таку претензію можна вважати врученою відповідачу, не зважаючи на фактичне не отримання її в момент доставки.

Відповідачем не надано суду доказів оплати товарів за вказаними накладними.

Оскільки відповідач, якому направлена вимога про оплату, не здійснив її оплату протягом семиденного строку, він допустив порушення зобов'язань (ст. 530 ЦК України).

Так, згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За таких обставин, вимоги в частині стягнення 6435,25грн основної заборгованості підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню відповідачу у розмірі 1827,00грн.

В судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини рішення; повне рішення складено 23.01.2015.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карталбуд» на користь Приватного виробничо-комерційного підприємства «Будівельник» 6435,25грн основної заборгованості, а також 1827,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ейвазова А.Р.