Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

05січня2015року справа № 927/1743/14

Позивач: державне підприємство «Ніжинський комбінат хлібопродуктів»,

м. Ніжин, пров. Урожайний, 16.

Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

Про: стягнення 86912,22грн.

Суддя Михайлюк С.І.

Представники сторін:

позивача: юрисконсульт Маленко Т.В.

відповідача: не з'явився

Заявлений позов про стягнення з відповідача 86912,22грн. боргу. Наявність боргу обґрунтована невиконанням відповідачем зобов'язань зі сплати коштів за договором складського зберігання зерна № 39/07/11 від 01.07.2011р. та з передачі зерна, за яке сплачені кошти, за договором купівлі-продажу зерна жита № 54 від 08.07.2011р.

Відповідач подав відзив, проти позовних вимог заперечив, вказав, що згідно з договором купівлі-продажу від 08.07.2011р. № 53 передав у власність позивача зерно жита 2 класу в кількості 27,5тонн на суму 55000грн., позивач поставив товар на облік, як такий, що знаходиться у нього на зберіганні.

Дослідивши матеріали, суд

в с т а н о в и в:

Відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України державне підприємство «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України перейменоване у державне підприємство «Ніжинський комбінат хлібопродуктів».

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ч.ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» (надалі Закон) за договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов'язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна; договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа. Відповідно до п.п. 24) ч. 1 ст. 1 Закону документи на зерно - товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа. Статтею 37 Закону визначено, що складська квитанція є одним із таких документів. Складська квитанція видається для підтвердження прийняття зерна на зберігання у разі, якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва (ст. 43 Закону).

01.07.2011р. між сторонами укладений договір складського зберігання зерна № 39/07/11 (а.с. 28-31), відповідно до умов якого поклажодавець (відповідач) зобов'язався передати зерно пшениці 2 класу в кількості 500 тонн та зерно жита 2 класу в кількості 500 тонн на зерновий склад (позивач), який зобов'язався прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його поклажедавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому договором та законодавством.

Поклажодавець зобов'язався своєчасно (до 10 числа наступного місяця за звітнім) розрахуватися за надані послуги з приймання, зберігання, відвантаження згідно з п. 3.2. договору, а також додаткові послуги. Пунктом 3.2. договору встановлена вартість послуг зернового складу із врахуванням ПДВ.

Проте, надана позивачем складська квитанція на зерно № 147 від 26.12.2011р. (а.с. 72) не вказує про виконання договору складського зберігання зерна від 01.07.2011р. № 39/07/11, оскільки видана на підставі іншого договору складського зберігання від 27.09.2011р. № 27/09/01.

Акти виконаних робіт (наданих послуг) також не свідчать про виконання сторонами саме договору складського зберігання зерна № 39/07/11 від 01.07.2011р. З таких актів (а.с. 34-44) вбачається, що вони складені на підставі договору № 44/08/11 від 01.08.2011р., договору № 421210 від 29.12.2010р. (акт від 29.02.2012р. № 32).

Тому наявність боргу у відповідача перед позивачем саме на підставі договору складського зберігання зерна № 39/07/11 від 01.07.2011р. не доведена.

За договором № 54 купівлі-продажу від 08.07.2011р. продавець (відповідач) зобов'язався передати у власність покупця (позивач) зерно жита 2 класу в кількості 27,5тонн за ціною 2000грн. за тонну, а покупець зобов'язався прийняти товар в заліковій вазі, але не вище фізичної, та сплатити за його вартість.

Позивач вказує, що відповідачу було сплачено за зерно жита 49000грн., але товар не переданий.

Згідно з ст.ст. 655, 691 ч. 1 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і оплатити товар за ціною, встановленою у договорі.

Договором передбачена попередня форма оплати (п. 3.2.) Оплата коштів у розмірі 49000грн. позивачем відповідачеві підтверджується платіжним дорученням № 3284 від 08.07.2011р. (а.с. 27) з призначенням платежу за зерно жита згідно з рахунком № 2 від 08.07.2011р., який доданий до матеріалів справи (а.с. 75). Про перерахування покупцем коштів вказує і відповідач у відзиві.

Відповідач зазначає, що виконав умови цього договору, а позивач фактично прийняв товар у своє зерносховище, але не вжив заходів для переведення (переоформлення) товару на своє ім'я.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач листом від 08.07.2011р. (а.с. 61) звернувся до позивача про переоформлення зерна жита 2 класу в кількості 27,5тонн з його імені на позивача та про перерахування на його користь 55000грн. на виконання умов договору купівлі-продажу від 08.07.2011р. Листом від 29.10.2012р. (а.с. 62) відповідач просив позивача виконати умови договору купівлі-продажу № 54 від 08.07.2011р. та провести сторнування нарахованих коштів за зберігання зерна жита в кількості 27,5тонн з дня укладення договору по 29.10.12012р., оскільки дана партія зерна вказаний період знаходиться на КХП. Такі дії відповідача направлені на виконання умов договору купівлі-продажу № 54 від 08.07.2011р. Позивач проти одержання листів не заперечив, примірник листа від 29.10.2012р. приклав до матеріалів. Також позивач не заперечив відсутність зерна відповідача на складі. Натомість наявність зерна жита в кількості 31 тонни підтверджується листом позивача від 18.06.2014р. (а.с. 63).

Тому у позивача не виникло право вимагати повернення коштів.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 35 Закону зерновий склад зобов'язаний за першою вимогою володільця складського документа повернути зерно, навіть якщо передбачений договором складського зберігання строк його зберігання ще не закінчився. У цьому разі володілець складського документа зобов'язаний відшкодувати зерновому складу витрати, спричинені достроковим припиненням зобов'язання, якщо інше не передбачено договором складського зберігання.

За таких обставин у позовних вимогах слід відмовити повністю.

Враховуючи викладене, а також керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

У позовних вимогах відмовити повністю.

Повне рішення виготовлене 12.01.2015р.

Суддя С.І. Михайлюк

.