ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р.Справа № 916/1052/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Мишкіної М.А.,

Будішевської Л.О.

при секретарі - Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників:

Від прокурора: Риженко М.Ю.

Від ДК «Укроборонпром»:Клименко А.Р.

Від ДП «НДІ «Шторм»: Гавриленко І.О., Мороз В.В.

Від відповідача: Гузь Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Золота рибка»

на рішення господарського суду Одеської області

від 04 червня 2014 року

у справі № 916/1052/14

за позовом: Одеського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Державного концерну «Укроборонпром» та Державного підприємства «Науково - дослідний інститут «Шторм»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Золота рибка»

про стягнення заборгованості у розмірі 176084,48 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року Одеський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" та Державного підприємства "Науково - дослідний інститут "Шторм" звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Золота рибка" та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив господарський суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 176 084,48 грн. за договором про відшкодування податку на землю № 06 від 01.09.2011р., укладеним між Державним підприємством "Науково - дослідний інститут "Шторм" та ТОВ "Золота рибка".

Позовні вимоги обґрунтовувалися невиконанням відповідачем ТОВ "Золота рибка" взятих на себе зобов'язань за зазначеним договором щодо компенсації позивачеві ДП "Науково - дослідний інститут "Шторм" податку на земельну ділянку загальною площею 6 253 кв.м., на якій знаходяться об'єкти нерухомого майна, які належать відповідачеві.

ТОВ "Золота рибка" не визнало позов посилаючись на те, що воно не може самостійно визначитися з правильністю обчисленого позивачем розрахунку заборгованості, так як йому невідомо, за яку площу позивачі бажають отримати відшкодування податку на землю. У договорі № 6 про відшкодування податку на землю зазначена земельна ділянка площею 6253 м.кв., а у дійсності відповідач користується земельною ділянкою іншого розміру. Крім цього, відповідач стверджував, що регулярно сплачує податок на земельну ділянку, що знаходиться під будинками, які належать йому на праві власності.

Рішенням господарського суду Одеської області від 04 червня 2014 року (суддя - Петров В.С.) позов задоволено, стягнуто з ТОВ „Золота рибка" на користь держави - державного концерну „Укроборонпром" в особі Державного підприємства „Науково-дослідний інститут „Шторм" заборгованість за договором про відшкодування податку за землю в розмірі 176 084,48 грн., а також на користь державного бюджету судовий збір в сумі 3521,69 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ „Золота рибка" просить зазначене рішення господарського суду Одеської області скасувати та припинити провадження у справі. Апеляційна скарга обґрунтована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю викладених у рішенні висновків обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

У відзивах на апеляційну скаргу ДП «Науково - дослідний інститут «Шторм» та ДК «Укроборонпром» заперечують проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просять оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 22.07.2014р. апеляційне провадження у справі № 916/1052/14 було зупинено до вирішення господарським судом Одеської області справи № 916/2360/14 за позовом ТОВ «Золота рибка» до ДП «Державного підприємства «Науково - дослідний інститут «Шторм» про визнання недійсним договору про відшкодування податку на землю № 06 від 01.09.2011р. з прийняттям відповідного судового акта та набрання ним законної сили.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 01.12.2014р. апеляційне провадження у справі поновлено та апеляційну скаргу призначено до розгляду.

Судом апеляційної інстанції відхилено заявлене представником відповідача в судовому засіданні від 20.01.2015р. клопотання про залучення до матеріалів справив якості додаткових доказів копій поданих документів з огляду на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються до суду в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. В порушення зазначеної процесуальної норми подані заявником ксерокопії документів належним чином не засвідчені, що унеможливлює їх оцінку.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін та прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеського міськвиконкому від 20.08.2001 року № 663-А/01-0429.10.2001 виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано ДП „Науково-дослідний інститут „Шторм" свідоцтво на право власності на нежитлові будівлі та споруди, які розташовані за адресою м. Одеса, вул. Терешкової, 27.

Рішенням Одеської міської ради від 11.03.2003 року № 1501-ХХІV затверджено проект відведення земельної ділянки, надано Науково-дослідному інституту „Шторм"

із земель міста (земель промисловості) земельну ділянку загальною площею 3,4584 га за адресою: м. Одеса, вул. Терешкова, 27, для експлуатації та обслуговування комплексу адміністративно-виробничих будівель та споруд, затверджено договір оренди земельної ділянки між Одеською міською радою та НДІ «Шторм».

15 квітня 2005 року між Державою в особі Верховної Ради України, від імені якої діє ДП „Науково-дослідний інститут „Шторм" (продавець) та ТОВ „Золота рибка" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. В. Терешкової, 27, площа забудови яких складає 740,9 кв.м.

Зазначене в даному договорі нерухоме майно було передано покупцеві від продавця за актом приймання-передачі від 30.08.2005р.

В той же час питання землекористування не було врегульоване вказаним договором.

У зв'язку з продажем вищевказаних нежитлових будівель та споруд ДП „Науково-дослідний інститут „Шторм" звернулося до Одеської міської ради з листом від 26.09.2005 року № 010/12-536 про вилучення в нього частини земельної ділянки загальною площею 0, 9846га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової 27, 27а, 27б, на користь нового власника ТОВ „Золота рибка".

З моменту набуття права власності на об'єкти нерухомого майна, тобто з 2005 року ТОВ „Золота рибка" неодноразово зверталося до ДП „НДІ „Шторм" та Одеської міської ради з метою оформлення права користування земельною діяльною площею 0,9846 га, за адресою: м. Одеса, вул. В. Терешкової, 27, проте на час звернення прокурора до господарського суду з даним позовом відповідач так і не оформив у встановленому законом порядку право на земельну ділянку необхідну для обслуговування об'єктів нерухомого майна.

01.09.2011 року між ДП „Науково-дослідний інститут „Шторм" та ТОВ „Золота рибка" було укладено договір № 06 відшкодування податку на землю, метою якого є врегулювання питань землекористування між землекористувачем - ДП „НДІ „Шторм" та власником будівель та споруд - ТОВ „Золота рибка" за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, 27, до оформлення останнім в Одеській міській раді у встановленому законом порядку документів на землекористування та компенсування податку на землю.

Згідно з п.п. 3, 4 договору його об'єктом є компенсація податку на земельну ділянку, загальною площею 6253 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. В. Терешкової, 27, на якій розміщені об'єкти нерухомого майна, що належать ТОВ «Золота рибка».

Відповідно до п. 7 договору ТОВ „Золота рибка" відшкодовує ДП „НДІ „Шторм" податок на земельну ділянку, який розраховується відповідно до вимог діючого законодавства та погоджується сторонами, а саме згідно річної ставки земельного податку за 1 кв. м. на підставі наданих ТОВ „Золота рибка" рахунків.

За умовами п. 8 договору відшкодування земельного податку сплачується в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок ДП „НДІ „Шторм" не пізніше 5 числа кожного місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 6 договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до моменту належного оформлення ТОВ „Золота рибка" прав на земельну ділянку, вказану в п. 1 договору.

Як випливає зі змісту договору, зазначена у ньому земельна ділянка відображена на узгодженій сторонами схемі генерального плану, що є додатком № 1 до договору. Під час розгляду справи прокурором зазначено та позивачем підтверджено, що вказаний додаток після узгодження відповідачем не було повернуто ДП „НДІ „Шторм".

Судом установлено, що відповідач фактично користується земельною ділянкою площею 6253 кв.м., яка за погодженням сторін огороджена металевою сіткою, що відповідачем не спростовано.

Отже, між сторонами у справі на підставі договору № 06 від 01.09.2011р. склалися цивільно - правові відносини, зміст яких становлять їх взаємні права і обов'язки щодо фактичного користування земельною ділянкою загальною площею 6253 кв.м., на якій знаходяться об'єкти нерухомого майна, що належать відповідачеві, та компенсації землекористувачу (позивачу) сплаченого податку на землю (ст. ст. 11, 509 ЦК України, ст. 174 ГК України).

При цьому, колегія суддів враховує, що рішенням господарського суду Одеської області від 01.09.2014 року у справі № 916/2360/14, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.11.2014р., відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Золота рибка» до ДП „НДІ „Шторм" про визнання недійсним договору № 06 відшкодування податку на землю від 01.09.2011 року, укладеного між сторонами, з мотивів необґрунтованості позовних вимог.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Судом першої інстанції установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ДП „НДІ „Шторм" сплачує земельний податок з січня 2005 року по теперішній час за земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. В. Терешкової, 27. Проте, відповідач, порушуючи вимоги п. 7 договору, не відшкодовує ДП „НДІ „Шторм" податок за користування земельною ділянкою. Згідно з податковими деклараціями з плати за землю річна ставка податку за 1 кв.м земельної ділянки становить 0,88 грн., з урахуванням чого сума боргу ТОВ „Золота рибка" перед позивачем за період 01.09.2011 року по 01.04.2014 року складає 176 084,48 грн., що підтверджено обґрунтованим розрахунком обчисленим позивачем та не спростовано відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 12.05.2014р. позивачем на адресу відповідача були направлені рахунки-фактури за період з 03.10.2011р. по 30.04.2014р. на сплату спірної суми відшкодування податку на землю, копії яких містяться в матеріалах справи, однак сума боргу відповідачем не сплачена, такі докази в матеріалах справи відсутні.

Доводи відповідача щодо відсутності встановлених меж земельної ділянки, яка ним використовується, правомірно судом не прийняті до уваги, оскільки п. 3 договору чітко визначена узгоджена сторонами загальна площа земельної ділянки, компенсувати земельний податок на яку зобов'язалось ТОВ „Золота рибка", що становить 6253 кв.м., а тому узгодження меж земельної ділянки не має значення для визначення суми компенсації.

Більш того, вказані відповідачем обставини не звільняють його від обов'язку компенсувати ДП „НДІ „Шторм" земельний податок, адже відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Разом з тим, наведені відповідачем у письмових поясненнях розрахунки сум земельного податку, належними доказами не підтверджені.

Також не заслуговує на увагу посилання відповідача на те, що він сплачує податок на землю за земельну ділянку під будівлями та спорудами, що належать йому на праві власності, позаяк зазначена обставина не звільняє його від виконання обов'язку взятого на себе за договором відшкодування податку на землю, укладеним з позивачем.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 180 ГК України визначені істотні умови договору, якими, зокрема є предмет, ціна та строк дії договору.

Згідно ч. 1 ст. 628 цього ж Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, підписання договору № 06 відшкодування податку на землю свідчить про те, що при його укладенні сторонами була досягнута згода по всім істотним умовам. Отже, внаслідок укладення сторонами цього договору у них виникли взаємні права та обов'язки, відмова від виконання яких не допускається.

За таких обставин колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого суду, що позовні вимоги прокурора про стягнення з відповідача суми відшкодування податку за землю в розмірі 176084,48 грн. є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 ГПК України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стосовно доводів відповідача щодо не надання прокурором обґрунтування для залучення ДП «Укроборонпром» в якості позивача у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Указом Президента України «Про заходи щодо підвищення ефективності діяльності оборонно-промислового комплексу України" № 1245/2010 від 28.12.2010 р. Кабінет Міністрів України зобов'язано здійснити заходи щодо створення державного господарського об'єднання „Укроборонпром" з державних підприємств, які здійснюють господарську діяльність у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації та утилізації озброєння, військової і спеціальної техніки та боєприпасів, беруть участь у військово-технічному співробітництві з іноземними державами.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення Державного концерну «Укроборонпром» № 1221 від 29.12.2010 р. було утворено Концерн. Згідно із додатком до статуту Державного концерну «Укроборонпром», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 993 від 31.08.2011р., до складу підприємств-учасників Концерну включено ДП „НДІ „Шторм".

Законом України «Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» Концерн наділено владними повноваженнями щодо управління майном, зокрема, державних підприємств оборонно-промислового комплексу.

В силу положень ст. 2 Закону України «Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» до об'єктів управління державної власності в оборонно-промисловому комплексі належить майно державних підприємств оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенних підприємств, які входять до складу державного концерну "Укроборонпром".

У відповідності до ст. 3 Закону України „Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" суб'єктами управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі є: Кабінет Міністрів України; державний концерн "Укроборонпром".

Згідно зі ст. 4 Закону України „Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" державний концерн "Укроборонпром" (далі - Концерн) є уповноваженим суб'єктом господарювання з управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі. До складу Концерну входять державні підприємства оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенні підприємства (далі - учасники Концерну), на основі фінансової залежності від одного або групи учасників Концерну, який виконує функції із забезпечення науково-технічного і виробничого розвитку, а також провадить інвестиційну, фінансову, зовнішньоекономічну та інші види діяльності. Учасники Концерну не перебувають в управлінні органів виконавчої влади.

В абзаці 3 підпункту 1 частини 1 статті 20 Закону України „Про Кабінет Міністрів України" зазначено, що Кабінет Міністрів України здійснює делегування, зокрема, суб'єктам господарювання окремих повноважень щодо управління об'єктами державної власності.

Виходячи зі змісту положень статуту Концерну, Кабінетом Міністрів України було делеговано Концерну повноваження щодо управління об'єктами державної власності.

Отже, Концерн є суб'єктом господарювання, якому Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів України делеговано владні повноваження з управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі, до яких, зокрема, належить майно ДП „НДІ „Шторм". Тобто, Концерн виконує функції власника щодо державного майна, у т.ч. переданого ДП „НДІ „Шторм".

Відтак, представництво інтересів позивачів прокурором є цілком правомірним та належним чином обґрунтованим.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 04 червня 2014 року у справі № 916/1052/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Золота рибка» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повна постанова складена 23.01.2015р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Мишкіна М.А.

Будішевська Л.О.