РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/26232/14 19.01.15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Князя Трубецького"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн"

Про стягнення 412 402,95 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

від позивача Олійник В.А. - представник (дов. № 283 від 19.11.2014 р.)

від відповідача Собко Л.В. - представник (дов. № б/н від 01.01.2014р.)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Князя Трубецького" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн" про стягнення 412 402,95 грн. (192055,50 грн. - основний борг, 206859,24 грн. - пеня, 1542,36 грн. - 3% річних, сума інфляційних нарахувань - 11945,85 грн.).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язання з оплати вартості поставленого товару за Контрактом поставки продукції № 0104ТК, внаслідок чого утворилась зазначена заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2014 р. порушено провадження у справі №910/26232/14, розгляд справи призначено на 15.12.2014 р.

У судове засідання 15.12.2014 р. представник відповідача не з'явися, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

За таких обставин, у зв'язку з нез'явленням у судове засідання представника відповідача, невиконанням вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 19.01.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу від 15.12.2014р.

Представник відповідача у судове засідання 10.12.2014 р. повторно не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

19.01.2015р. через відділ діловодству суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Згідно даного відзиву, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог позивача з тих підстав, що у відповідача не наступив строк виконання грошового зобов'язання по позовним вимогам. Так, в позовній заяві, Позивач вказує, що сторонами було домовлено, що розрахунок за отриманий товар по Договору поставки № 0104 ТК від 01.04.14 р., здійснюється на протязі 90 календарних днів з дати зазначеній в накладній, тоді як це не відповідає дійсності. п. 1.1. і 2.4. договору передбачають, що найменування, асортимент, кількість, ціна на товар вказується у специфікації на кожну поставку товару, специфікація є невід'ємною частиною Договору. Відтак між Сторонами було підписано лише одну Специфікацію до Договору, що є Додатком № 1 до Договору, та у реквізитах документу вказується, що Додаток №1 є Специфікацією. Згідно умов цієї специфікації, оплата товару здійснюється на протязі 90 календарних днів від дати поставки партії товару, що визначається специфікацією. Виходячи з цього, строк оплати товару не наступив, так як весь замовлений товар по Специфікації, Позивач Відповідачу не поставив. Товару було замовлено, що підтверджується Специфікацією на суму 432 000,00 грн., а поставлено, що підтверджується Позивачем на суму 312 055,50 грн. Відтак, розстрочка у 90 календарних днів розпочнеться тільки після виконання Позивачем взятих на себе зобов'язань з поставки у строк партії товару, визначеної в Специфікації.

Також відповідач зазначає, що з цих же підстав, Відповідач не погоджується з нарахуванням Позивачем штрафних санкцій Відповідачу.

Крім того, Відповідач не погоджується із нарахуванням пені в розмірі 1%, всупереч вимогам ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання», тоді як пеня в розмірі 1%, перевищує подвійну облікову ставку НБУ за весь період.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 19.01.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2014 р. між публічним акціонерним товариством "Князя Трубецького" (Продавець, позивач) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн" (Покупець, відповідач) був укладений Контракт №0104ТК поставки продукції (далі-Договір).

Згідно п. 1.1 Договору, продавець продає, а покупець купує виноматеріали, надалі «Продукція», в кількості, асортименті, на умовах та по ціні, що вказані в специфікаціях підписаних обома сторонами, що є невід'ємною частиною даного Контракту.

Як встановлено у п.2.1. Договору, Кількість Продукції яку замовив покупець вказується у специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору.

Згідно п. 3.1., Покупець подає Продавцю замовлення на купівлю в письмовій формі факсом, поштою або через Інтернет (e-mail) або в усній формі (з подальшим обміном документів) з вказівкою найменування, кількості та ціни продукції, а також, запропонованої дати поставки за 10 (десять) днів до дати відвантаження.

Як встановлено сторонами у п. 5.1. Договору, Товар приймається Покупцем:

- по кількості: згідно товарно-транспортної накладної;

- по якості: згідно з документами, що підтверджують якість товару (сертифікати відповідності та якості), що видані виробником Продукції або Продавцем.

Згідно п. 5.2. Приймання продукції здійснюється на складі Продавця та оформлюється у вигляді акта приймання товару і акту недостачі товару у випадку недостачі товару.

Відповідно до п. 6.1., загальна вартість продукції, що поставляється складає суму всіх специфікацій по даному договору.

Даний контракт укладений строком на один рік та вступає в силу з моменту підписання сторонами (п. 11.1.).

Як визначили сторони у додатку №1 до Договору про поставку виноматеріалів №0104ТК від 01.04.2014р., зокрема, у пункті 1, оплата кожної партії виноматеріалів здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця протягом 90 календарних днів від дати поставки партії, партія продукції визначається специфікацією на відвантаження і супроводжується усіма необхідними документами.

Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджується поясненнями представника позивача, Позивач на замовлення Відповідача передав останньому товар на загальну суму 312055,50 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними та товарно-транспортними накладними:

1. Видаткова накладна №747 від 16.05.2014р. на суму 176455,50 грн.

2. Видаткова накладна №1105 від 25.06.2014р. на суму 135600,00 грн.

Згідно даних накладних, умов укладеного Договору, відповідач повинен був протягом 90 днів з дня поставки товару сплати вартість поставленого товару згідно кожної з накладних. Проте, відповідачем у повному обсязі не виконано свого обов'язку щодо оплати за вказаний товар.

Відповідачем лише частково здійснено оплату за поставлену позивачем продукцію у сумі 120000,00 грн., що підтверджується такими платіжними дорученнями: Платіжне доручення №1756 від 12.09.2014р. на суму 20000 грн.; Платіжне доручення №1873 від 24.09.2014р. на суму 20000 грн.;. Платіжне доручення №1927 від 26.09.2014р. на суму 20000 грн.; Платіжне доручення №1982 від 30.09.2014р. на суму 20000 грн.; Платіжне доручення №2107 від 08.10.2014р. на суму 10000 грн.; Платіжне доручення №2200 від 14.10.2014р. на суму 10000 грн.; Платіжне доручення №2279 від 17.10.2014р. на суму 10000 грн.; Платіжне доручення №2319 від 21.10.2014р. на суму 10000 грн.

Таким чином, станом на день подання даного позову до суду сума основної заборгованості за Договором становить 192055,50 грн., яку і просить стягнути позивач.

Крім суми основного боргу позивач ставить вимогу про стягнення 206859,24 грн. - пені, 1542,36 грн. - 3% річних та 11945,85 грн. збитків від інфляції.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника позивача та відповідача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Отже, внаслідок укладення договору поставки № 52 від 13.03.2014р. між сторонами виникли цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Під час судового розгляду справи судом було встановлено, що свої зобов'язання щодо оплати коштів за поставлений позивачем товар, відповідач у встановлений строк не виконав.

Станом на день розгляду справи, сума основної заборгованості за Договором становить 192055,50 грн.

Факт порушення відповідачем договірних зобов'язань судом встановлено.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 192055,50 грн. грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 206859,24 грн., то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 7.4. Договору, у випадку прострочення Покупцем строків оплати продукції, проти строків, узгоджених сторонами у специфікаціях, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі 1% від вартості несвоєчасно оплаченої Продукції за кожен день прострочки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею визнається неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Здійснивши перерахунок заявленої позивачем до стягнення суми пені в розмірі 206859,24 грн., суд зазначає що відповідачем не вірно здійснено нарахування суми пені, оскільки, згідно норм статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Здійснивши власний розрахунок суми пені за заявлений позивачем період суд зазначає що до стягнення підлягає сума пені в розмірі 13110,84 грн., та з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ обчислюється наступним чином:

- з 15.08.2014р. по 11.09.2014р. на суму заборгованості 176455,50 грн. - 3384,08 грн.

- з 12.09.2014р. по 23.09.2014р. на суму заборгованості 156455,50 грн. - 1285,94 грн.

- з 24.09.2014р. по 25.09.2014р. на суму заборгованості 272055,50 грн. - 372,68 грн.

- з 26.09.2014р. по 29.09.2014р. на суму заборгованості 252055,50 грн. - 690,56 грн.

- з 30.09.2014р. по 07.10.2014р. на суму заборгованості 232055,50 грн. - 1271,54 грн.

- з 08.10.2014р. по 13.10.2014р. на суму заборгованості 222055,50 грн. - 912,56 грн.

- з 14.10.2014р. по 16.10.2014р. на суму заборгованості 212055,50 грн. - 435,73 грн.

- з 17.10.2014р. по 20.10.2014р. на суму заборгованості 202055,50 грн. - 553,58 грн.

- з 21.10.2014р. по 20.11.2014р. на суму заборгованості 192055,50 грн. - 4204,17 грн.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково, а саме, в сумі 13110,84 грн. (3384,08 грн. + 1285,94 + 372,68 + 690,56 + 1271,54 + 912,56 + 435,73 + 553,58 + 4204,17 = 13110,84 грн.).

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1542,36 грн. та збитків від інфляції в сумі 11945,85 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Згідно з розрахунком позивача розмір збитків від інфляції становить 11945,85 грн., 3 % річних - 1542,36 грн. (розрахунок наявний в матеріалах справи). Контррозрахунку суми інфляційних збитків та 3% річних відповідачем суду не надано.

Щодо стягнення з відповідача суми 3% річних та збитків від інфляції, суд, перевіривши розрахунок позивача, вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 11945,85 грн. в якості збитків від інфляції та 3% річних у розмірі 1542,36 грн. грн. підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, судом частково прийнято до уваги заперечення відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву стосовно порядку нарахування пені. Інші ж заперечення є необґрунтованими та такими, що спростовуються зазначеним вище, та наявними в матеріалах справи доказами.

Так, зокрема, посилання відповідача на те, що строк виконання грошового зобов'язання не настав, оскільки весь замовлений товар по Специфікації Позивач Відповідачу не поставив, а оплата товару здійснюється на протязі 90 календарних днів від дати поставки партії товару, що визначається специфікацією, спростовується положеннями самого ж Договору.

Згідно розділу договору - Основні поняття та визначення, Партією є - під партією розуміється 1 машина автоцистерна, або один відсік автоцистерни. Тоді як Специфікація на відвантаження це - двосторонній документ, у якому сторони після попереднього обміну замовленням на покупку затверджують асортимент, кількість, ціну, загальну вартість продукції, яка в подальшому буде відвантажуватись партіями Покупцю. Специфікація може складатись з однієї або декількох партій.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн" (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, буд. 16/13, літера А, ідентифікаційний код 36805359) на користь публічного акціонерного товариства "Князя Трубецького" (74344, Херсонська обл., Бериславський район, село Веселе, вул. Свиридова, буд. 3, ідентифікаційний код 00413720) 192055 (сто дев'яносто дві тисячі п'ятдесят п'ять) грн. 50 коп. основного боргу, 13110 (тринадцять тисяч сто десять) грн. 84 коп. пені, 11945 (одинадцять тисяч дев'ятсот сорок п'ять) грн. 85 коп. збитків від інфляції, 1542 (одну тисячу п'ятсот сорок дві) грн. 36 коп. 3% річних, та 4373 (чотири тисячі триста сімдесят три) грн. 09 коп. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 26.01.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева