РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24472/14 15.01.15
За позовом Міністерства охорони здоров'я України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор Фарма"

про стягнення грошових коштів та розірвання договору

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Святецький О.В. - представник за довіреністю № УС-1058 від 30.10.2014р.;

від відповідача: Колеснікова А.В., Берщадський О.О. - представники за довіреністю б/№ від 01.12.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор Фарма" (відповідач) штрафних санкцій за непоставлений товар в сумі 25332,89 грн. з них: пені - 18323,79 грн. та штрафу - 7009,10 грн. та про розірвання договору про закупівлю товарів за державні кошти № 36/13/204/21-24 від 28.05.2013 року в частині поставки товару на загальну суму 100130,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як постачальник, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за додатковою угодою № до договору про закупівлю товарів за державні кошти № 36/13/204/21-24 від 28.05.2013 року, зокрема, не поставив товар, внаслідок чого позивач, як замовник, звернувся до суду з вимогами стягнути з відповідача суму штрафних санкцій за непоставлений товар та, враховуючи порушення відповідачем умов відповідного договору, ставить питання про розірвання договору про закупівлю товарів за державні кошти № 36/13/204/21-24 від 28.05.2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2014р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/24472/14, розгляд справи призначено на 01.12.2014р.

Відповідач, у поданому через відділ діловодства суду 15.12.2014р. відзиві проти позову заперечив та зазначив, що дії відповідача щодо не поставлення медичних виробів на підставі додаткової угоди № 2 від 14.04.2014р. до договору про закупівлю товарів за державні кошти № 36/13/204/21-24 від 28.05.2013 року не є правопорушенням, оскільки додаткова угода № 2 від 14.04.2014р. не була укладена між позивачем та відповідачем, а значить і не має підстав для застосування господарсько-правової відповідальності.

В судових засіданнях 01.12.2014р. та 15.12.2014р., відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено перерву до 15.12.2014р. та до 05.01.2015р. відповідно, про що сторін було повідомлено під розписку.

05.01.2015р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшов додатковий відзив, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечив.

Ухвалою господарського суду від 05.01.2015р. за клопотанням позивача продовжено строк розгляду справи.

В судовому засіданні 05.01.2015р., відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено перерву до 15.01.2015р., про що сторін було повідомлено під розписку.

Представник позивача в судовому засіданні 15.01.2015 року надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні 15.01.2015 року надали пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечили.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 15.01.2015р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.03.2013 року між позивачем, як довірителем, та Державним підприємством для постачання медичних установ "Укрмедпостач" Міністерства охорони здоров'я України, як повіреним, укладено договір доручення № 1/5 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - Договір доручення) за п. 1.1., 1.1.1. якого за договором доручення Довіритель доручає, а Повірений зобов'язується виконати від імені Довірителя певні дії, а саме: приймання лікарських засобів, виробів медичного призначення та інших товарів, робіт та послуг, що централізовано закуповуються Довірителем у 2013 році та організацію постачання Товару до закладів охорони здоров'я відповідно до розподілу Товару за номенклатурою у кількісному і вартісному виразі та у розрізі адміністративно-територіальних одиниць, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України.

28.05.2013 року між позивачем (надалі - замовник) та відповідачем (далі - постачальник) було укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти № 39/13/204/21-24 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується у 2013 році поставити устаткування радіологічне, електромедичне та електротерапевтичне, зазначене в Специфікації (Додаток 1), а замовник оплатити такий товар на умовах Договору. Закупівля Товару здійснюється за рахунок коштів державного бюджету за бюджетною програмою КПКВК 2301400 "Забезпечення медичних заходів окремих державних програм та комплексних заходів програмного характеру" за напрямом "Централізована закупівля лікарських засобів та виробів медичного призначення для закладів охорони здоров'я для забезпечення лікування хворих із серцево-судинними та судинно-мозковими захворюваннями". Товар постачається уповноваженому підприємству замовника: Державне підприємство для постачання медичних установ "Укрмедпостач", з метою подальшої його поставки до закладів охорони здоров'я.

Позивач зазначає, що всупереч умовам договору, з урахуванням внесених до нього змін за додатковою угодою № 2 від 14.04.2014р., поставку товару постачальник на користь замовника не здійснив, а відтак, за твердженнями позивача, відповідач має сплатити на користь позивача штрафні санкції у вигляді пені та штрафу, що в загальній сумі становить - 25332,89 грн.

Крім того, позивач просить суд розірвати договір в частині поставки товару на суму 100130,00 грн., оскільки поставка товару за ним станом на 05.11.2014р. постачальником здійснена не була.

Відповідач проти позову заперечив та зазначив, що дії відповідача щодо не поставлення медичних виробів на підставі додаткової угоди № 2 від 14.04.2014р. до договору про закупівлю товарів за державні кошти № 36/13/204/21-24 від 28.05.2013 року не є правопорушенням, оскільки додаткова угода № 2 від 14.04.2014р. не була укладена між позивачем та відповідачем, а значить і не має підстав для застосування господарсько-правової відповідальності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

12.03.2013 року між позивачем, як Довірителем, та Державним підприємством для постачання медичних установ "Укрмедпостач" Міністерства охорони здоров'я України, як Повіреним, укладено договір доручення № 1/5 згідно п. 1.1., 1.1.1. якого за договором доручення Довіритель доручає, а Повірений зобов'язується виконати від імені Довірителя певні дії, а саме: приймання лікарських засобів, виробів медичного призначення та інших товарів, робіт та послуг, що централізовано закуповуються Довірителем у 2013 році та організацію постачання Товару до закладів охорони здоров'я відповідно до розподілу Товару за номенклатурою у кількісному і вартісному виразі та у розрізі адміністративно-територіальних одиниць, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України.

За ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Як вже було установлено судом, 28.05.2013 року між сторонами укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти № 39/13/204/21-24 за п. 1.1. якого постачальник зобов'язується у 2013 році поставити устаткування радіологічне, електромедичне та електротерапевтичне, зазначене в Специфікації (Додаток 1), а замовник оплатити такий товар на умовах Договору. Закупівля Товару здійснюється за рахунок коштів державного бюджету за бюджетною програмою КПКВК 2301400 "Забезпечення медичних заходів окремих державних програм та комплексних заходів програмного характеру" за напрямом "Централізована закупівля лікарських засобів та виробів медичного призначення для закладів охорони здоров'я для забезпечення лікування хворих із серцево-судинними та судинно-мозковими захворюваннями". Товар постачається уповноваженому підприємству замовника: Державне підприємство для постачання медичних установ "Укрмедпостач", з метою подальшої його поставки до закладів охорони здоров'я.

14.04.2014 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 2 до договору (копія в справі), за умовами п. 2 якої поставка товару здійснюється у відповідності до узгодженого Графіку поставки, який додається до додаткової Угоди (Додаток 2) і є її невід'ємною частиною.

Зі змісту Додатку № 2 додаткової угоди № 3 до договору випливає, що термін поставки - квітень 2014 року.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Доказів поставки постачальником на користь замовника товару по договору в повному обсязі та строки, які визначені в Графіку постачання до додаткової угоди № 2 до договору поставки до суду не представлено.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у випадку затримки поставки товару понад термін, встановлений пунктом 5.1 договору, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожний день прострочення поставки товару, а за прострочення понад 30 (тридцять) календарних днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% (семи відсотків) від вартості непоставленого (неприйнятого) товару, а у разі здійснення попередньої оплати постачальник, крім сплати зазначених штрафних санкцій, повертає Замовнику кошти з урахуванням індексу інфляції.

З огляду на викладене, зважаючи на порушення постачальником встановлених графіком постачання до додаткової угоди № 2 до договору строків поставки замовнику товару, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 18323,79 грн. пені, з розрахунку: 100130,00грн.х183(з 01.05.2014 до 30.10.2014)х0,1%=18323,79 грн. та 7009,10 грн. штрафу з розрахунку: 100130,00 грн. х 7%.

Щодо позовних вимог в частині розірвання правочину в окремій його частині, то суд вказує наступне.

30.12.2013 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до договору (копія угоди в справі), за умовами п. 1 якої дію договору продовжено до 01.06.2014р.

Умов про пролонгацію, положення договору та додаткові його угоди не містять. Доказів продовження строку дії договору після 01.06.2014р. до суду не представлено, що свідчить про закінчення строку дії договору станом на червень 2014 року.

За ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Останнє в певній частині кореспондує до п. 7.14 договору за яким закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності та виконання зобов'язань за договором.

Зважаючи на викладене, з огляду на те, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності, що, по суті, не обмежує замовника в праві ставити питання про відповідальність постачальника за порушення, яке мало місце під час дії договору зі сторони останнього, і в силу п. 7.14 закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань за договором, з чого випливає правова можливість сторін виконати зобов'язання за договором після закінчення строку дії договору, приймаючи до уваги відтак те, що питання виконання зобов'язань за договором після закінчення строку його дії, як і відповідальності сторони договору за порушення, яке мало місце під час дії договору не є тотожним поняттю закінчення строку дії договору як такого та є незалежними один від одного в частині настання відповідних юридичних фактів, з урахуванням того, що строк договору за погодженням обох сторін закінчився починаючи вже з 02.06.2014р., необґрунтованими є вимоги про розірвання договору про закупівлю товарів за державні кошти № 39/13/204/21-24 від 28.05.2013 року в частині поставки товару на загальну суму 100130,00 грн.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 25332,89 грн. з яких: пеня - 18323,79 грн. та штраф - 7009,10 грн.

Посилання відповідача у відзиві на те, що додаткова угода № 2 до договору про закупівлю товарів за державні кошти № 39/13/204/21-24 від 28.05.2013р. є неукладеною в силу вимог ст. 180 Господарського кодексу України, судом відхиляються, з огляду на таке.

Договір про закупівлю укладається в письмовій формі, відповідно до положень Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель").

За правилами Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 180 ГК України).

Згідно з ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 ГК україни).

Як вбачається з додаткової угоди № 2 до договору про закупівлю товарів за державні кошти № 39/13/204/21-24 від 28.05.2013р., яка є невід'ємною частиною договору, сторони узгодили ціну, а саме пунктом 3 додаткової угоди передбачено, що загальна сума поставки за додатковою угодою складає 100130,00 грн.

Згідно додатку 1 та додатку 2 до додаткової угоди № 2 до договору про закупівлю товарів за державні кошти № 39/13/204/21-24 від 28.05.2013р., сторони погодили перелік, вартість та термін доставки устаткування.

Отже з вищевикладеного вбачається, що сторони погодили таку істотну умову договору як ціна, таким чином посилання відповідача щодо неузгодження ціни товару договору є хибними.

Згідно ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Додаткова угода № 2 до договору про закупівлю товарів за державні кошти № 39/13/204/21-24 від 28.05.2013р., яка є невід'ємною частиною договору, підписана повноважними представниками сторін та скріплена печатками господарюючих суб"єктів, тобто укладена на підставі вільного волевиявлення сторін та оформлена відповідно до вимог чинного законодавства.

Стосовно наявного в матеріалах справи листа відповідача від 15.04.2014р. за вих. № 240, який був отриманий позивачем 17.04.2014р. за вх. № 58/1472-14, в якому останній просив змінити ціну додаткової угоди № 2 у зв'язку з різким ростом курсу євро до гривні на 65% та включити ПДВ 20%, що в сумі буде складати 198257,40 грн. та термін поставки на червень 2014 року, а у випадку неможливості внесення таких змін, розірвати додаткову угоду № 2, суд зазначає наступне.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Статтею 654 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Господарським судом встановлено, що додаткова угода № 2 до договору про закупівлю товарів за державні кошти № 39/13/204/21-24 від 28.05.2013р., яка є невід'ємною частиною договору в судовому порядку не оскаржена, не розірвана та не визнана недійсною.

Крім того, суд звертає увагу відповідача, що відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Статтею 44 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво здійснюється на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику. Отже, зміна економічної ситуації та факт коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційним ризиком постачальника, а тому не може бути підставою для невиконання зобов'язань за зазначеною додатковою угодою договору.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1827,00 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор Фарма" (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 50-Б, літера В, офіс № 37; ідентифікаційний код 36176867) на користь Міністерства охорони здоров'я України (01601, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 7; ідентифікаційний код 00012925) пеню в розмірі 18323,79 грн. (вісімнадцять тисяч триста двадцять три гривні 79 копійок), штрафу в розмірі 7009,10 грн. (сім тисяч дев'ять гривень 10 копійок) та судові витрати в розмірі 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16.01.2015р.

Суддя О.А. Грєхова