ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2015 року Справа №912/598/13

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М.- доповідача,

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.

при секретарі судового засідання: Валярі М.Г.

За участю представників сторін:

від ПАТ "Державний Експортно-імпортний банк України": Маринич Т.П., довіреність №010-01/361 від 20.01.14;

інші учасники провадження у справі про банкрутство в судове засідання не з'явились.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний експортно - імпортний банк", м. Київ в особі філії АТ "Укрсімбанк" на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 03.12.2014 року

у справі №912/598/13

за заявою боржника про порушення справи про банкрутство фермерського господарства "Агропродукт КС", с. Новопетрівка Кіровоградської обл.

в частині розгляду заяви ОСОБА_2

про визнання грошових вимог, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 03.12.2014 року у даній справі (суддя Шевчук О.Б.):

- в задоволенні клопотань кредитора - ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" про надіслання прокурору Кіровоградської області матеріалів справи про банкрутство "Агропродукт КС" та повідомлення щодо голови ФГ "Агропродукт КС" ОСОБА_2 за фактом доведення вказаного підприємства до банкрутства, за ознаками злочину, передбаченого статтею 219 Кримінального кодексу України та за фактом шахрайства з фінансовими ресурсами за ознаками злочину, передбаченого статтею 222 Кримінального кодексу України, і зупинення провадження у справі в частині розгляду заяви ОСОБА_2 про грошові вимоги до боржника, відмовлено;

- задоволено заяву ОСОБА_2 від 11.06.2013 року про грошові вимоги до боржника - фермерського господарства "Агропродукт КС", в повному обсязі;

- визнано грошові вимоги ОСОБА_2 в сумі 1 476 368,76 грн. основного боргу, що підлягають включенню до четвертої черги задоволення вимог кредиторів та в сумі 1 147,00 грн. судового збору, що підлягають включенню до першої черги задоволення вимог кредиторів.

Суду першої інстанції відмовляючи кредитору - ПАТ «Державний експортно - імпортний банк» в задоволенні заявлених клопотань, керувався положеннями частини 4 статті 90 ГПК України, що передбачають право, а не обов'язок суду направляти повідомлення відповідним органам, у разі виявлення порушень закону. В межах розгляду заяви гр. ОСОБА_2 до боржника, суд першої інстанції не виявив у діяльності голови ФГ "Агропродукт КС" порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення. Матеріали справи про банкрутство ФГ "Агропродукт КС" знаходяться на розгляді у іншого судді, клопотання про їх направлення прокурору Кіровоградської області, подане в межах нового розгляду заяви кредитора ОСОБА_2, що розглядається в іншому складі суду, не задоволено господарським судом.

Визнаючи грошові вимоги гр. ОСОБА_2, господарський суд першої інстанції встановив, що кредитором - гр. ОСОБА_2 умови сімнадцяти договорів позики виконано в повному обсязі, внаслідок чого у ФГ "Агропродукт КС" виникла заборгованість. Всі договори позики (поворотної фінансової допомоги) укладались між фізичною особою - ОСОБА_2 та фермерським господарством "Агропродукт КС" в особі голови господарства ОСОБА_2, який відповідно до п. 2.4 статуту укладає від імені господарства цивільно-правові угоди та вчиняє інші юридично значимі дії відповідно до законодавства України. Жоден з укладених договір не був визнаний судом недійсним. В матеріалах справи містяться первинні платіжні, банківські та бухгалтерські документи, документи, що відображають руху сум зазначених в них, на відповідних рахунках суб'єкта господарювання, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що зазначені кошти не є внеском засновника господарства ОСОБА_2 до статутного капіталу боржника. Кредиторські вимоги в сумі 1 147,00 грн. задоволені судом першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Не погодившись з ухвалою господарського суду, ПАТ «Державний експортно - імпортний банк» звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу.

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази джерел отримання фізичною особою ОСОБА_2 суми в розмірі 1 500 000,00 грн., що була надана в позику банкруту. Згідно документів наданих до органів пенсійного та податкового обліку, фізична особа ОСОБА_2 отримував з квітня 2011 року по вересень 2012 року суми, що є меншими від встановленого розміру мінімальної заробітної плати. З аналізу руху грошових коштів позичальника за період з 28.04.2011 року по 11.04.2013 року, проведеного скаржником, вбачається, що ОСОБА_2 отримав з АТ «Укрексімбанк» суму в розмірі заявлених грошових вимог, шляхом перерахування кредитних коштів на розрахункові рахунки контрагентів банкрута ТОВ «УкрМаслоЗбут» та ТОВ «Укроліяпром», та подальшого їх отримання головою ФГ «Агропродукт КС» ОСОБА_2 Скаржник вважає, що головою ФГ «Агропродукт КС» вчинено ряд протиправних дій, що мають ознаки злочину, передбачені статтею 222 Кримінального кодексу України.

25.12.2014 року від арбітражного керуючого Ретьмана О.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а ухвала господарського суду винесена у відповідності з нормами матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам справи.

Також, 25.12.2014 року від кредитора ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить ухвалу господарського суду у даній справі від 03.12.2014 року залишити без змін, а скаргу без задоволення.

В матеріалах справи містяться клопотання від 05.01.2015 року та від 06.01.2015 року, заявлені головою ФГ «Агропродукт КС» ОСОБА_2, кредитором гр. ОСОБА_2 та арбітражним керуючим Ретьманом О.А. про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'яжу з неможливістю прибути одо апеляційного господарського суду.

Колегією суддів, порадившись на місці, відмолено в задоволенні клопотань, так як статтею 77 ГПК України передбачає право суду на відкладення розгляду справи в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні, та не ставиться в залежність від наявності клопотання сторони тощо.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а не неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. При цьому питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи.

06.01.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Представник скаржника надав пояснення по справі та навів обґрунтування своїх вимог з посиланням на норми законодавства.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін і давши їм правову оцінку, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства "Державний експортно - імпортний банк" в особі філії АТ "Укрексімбанк" підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Стаття 50 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності, а саме: право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом; фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом; інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою; якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем.

Застосування до підприємницької діяльності фізичних осіб нормативно-правових актів, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб визначено в статті 51 ЦК України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна (ст. 52 ЦК України).

Стаття 1 Закону України «Про фермерське господарство» містить визначення наступних понять:

- фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

- фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

- фермерське господарство має найменування та може мати печатки.

- фермерське господарство діє на основі Статуту. У Статуті зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

Головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа. Голова фермерського господарства представляє фермерське господарство перед органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями та окремими громадянами чи їх об'єднаннями відповідно до закону. Голова фермерського господарства укладає від імені господарства угоди та вчиняє інші юридично значимі дії відповідно до законодавства України. Голова фермерського господарства може письмово доручати виконання своїх обов'язків одному з членів господарства або особі, яка працює за контрактом (див. статтю 4 Закону України «Про фермерське господарство»).

Згідно статті 19 зазначеного Закону, до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Щодо право власності на майно, яке використовується для ведення фермерського господарства, то відповідно до статті 20 Закону України «Про фермерське господарство», майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін. У власності фермерського господарства може перебувати будь-яке майно, в тому числі земельні ділянки, житлові будинки, господарські будівлі і споруди, засоби виробництва тощо, яке необхідне для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і набуття якого у власність не заборонено законом.

Фермерське господарство має право здійснювати відчуження та набуття майна на підставі цивільно-правових угод. Порядок володіння, користування і розпорядження майном фермерського господарства здійснюється відповідно до його Статуту, якщо інше не передбачено угодою між членами фермерського господарства та законом.

Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються Статутом фермерського господарства.

Відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Обов'язок позичальника повернути позику передбачений ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Закон України «Про поновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено поняття грошового зобов'язання. Так, грошове зобов'язання - зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобов'язань боржника не зараховуються недоїмка (пеня та штраф), визначена на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов'язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров'ю громадян, зобов'язання з виплати авторської винагороди, зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі, зобов'язання боржника - фізичної особи - підприємця, що виникли безпосередньо у фізичної особи на підставах, не пов'язаних із здійсненням таким боржником підприємницької діяльності. Склад і розмір грошових зобов'язань, в тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням процентів, які зобов'язаний сплатити боржник, визначаються на день подачі в господарський суд заяви про порушення провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що сума грошових вимог ОСОБА_2 до боржника в сумі 1 476 368, 76 грн. складається з залишку неповернутої фінансової допомоги 687 768, 30 грн., та заборгованості з підзвітних коштів 788 600 грн., на яку кредитор гр. ОСОБА_2 за власні гроші здійснював закупівлю матеріалів для боржника та оплату послуг боржника. Доказами такого висновку суд першої інстанції назвав картку - рахунок №6851 за період з 28.04.2011 року по 22.05.2013 року, платіжні доручення та виписки банку, що містяться в матеріалах справи та не спростовані будь-якими учасниками судового процесу у справі про банкрутство ФГ «Агропродукт КС», в тому числі кредитором ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Проте з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись апеляційний господарський суд, з наступних підстав.

У відповідності до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З матеріалів справи видно, що у відповідності до сімнадцяти договорів позики, укладених у період з 19 вересня 2011 року по 9 липня 2012 року (т. 2 а.с. 87-121) ОСОБА_2, як фізична особа, зобов'язується передати позичальникові (ФГ «Агропродукт КС») у власність грошові кошти. З пункту четвертого цих ідентичних договорів вбачається, що позика надається шляхом внесення готівки на розрахунковий рахунок позичальника.

Наразі, з наданих квитанцій вбачається, що за цими квитанціями платником визначено фермерське господарство «Агропродукт КС» як юридична особа (т.2 а.с.90, 92, 98, 100, 102, 1-4, 106, 108, 110, 112, 120).

Крім того, не надані докази належності решти внесених коштів ОСОБА_2 як фізичній особі. З матеріалів справи видно, що фермерське господарство «Агропродукт КС» за кредитним договором перерахувало кошти на комерційні цілі за договорами з «ТОВ «Укроліепром» (позиція 5, 10) та ТОВ «УкрМаслоЗбут» (позиції 12,13,18) з кредитного рахунку господарства, відкритого в АТ «Укрексімбанк» ( т.4 а.с.146.). У той же день, або з інтервалом у один день, вищевказані юридичні особи повертали ці кошти на інший розрахунковий рахунок господарства, відкритий у ПАТ «Банк Форум» (так само, табл. №2) і готівкою видавалися за платіжними дорученнями фермерському господарству, всього у сумі 1 492 800грн. (що також відображено у виписках по особових рахунках ФГ «Агропродукт КС», що відкриті у ПАТ «Банк Форум» (т.2 а.с.2-38). Тому доказів належності коштів, внесених як поворотна фінансова допомога, ОСОБА_2 як фізичній особі, а також наявності саме готівкових коштів - у матеріали справи не надано.

Стосовно суми витрат фізичної особи ОСОБА_2 під звіт, то з наявних у справі документів видно, що у правовідносинах по закупівлі товарів, матеріалів, обладнання (квитанції (т.3 а.с.1, 2, 3, 5, 9,10, 13, 15, 16, 18, 20, 22, 24, 27,28, 33,36,39, 114,116, 118, 120, 122, 124, 126, 128, 130, 132, 134, 136, 138, 140, 142, 144, 146, 149, 151, 153, 155, 157, 159, 161, 163, 165, 167, 169, 171, 173, 175, 177, 179, 180, 182, 183, 187, 188, 193, 195, 107, 214, 216, 218, 222, 223, 224, 231, 235, 238, 239, 241, 242, 244, 247) платником вказано фермерське господарство, а не фізична особа ОСОБА_2

В інших документах-фіскальних чеках- взагалі платник не вказаний. Відсутні докази отримання ОСОБА_2 коштів від фермерського господарства під звіт (видаткові касові ордери).

Зі звітів про використання банківських коштів вбачається, що у ОСОБА_2 залишався непогашений залишок попереднього авансу та значні суми перевитрат (т.2 а.с.209, 211, 213), (наприклад - станом на 23 квітня 2012 року (т.3 а.с.154) - рахується залишок попереднього авансу 476 542,50грн.., перевитрата рахується 486 542,50грн.), яким чином врахована ця заборгованість - ні заявником, ні судом не визначено.

За таких обставин не можна вважати обґрунтованими кредиторські вимоги гр. ОСОБА_2, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, не є доказаними, а висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості цих вимог не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в частині визнанні та включенні до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги гр. ОСОБА_2, і прийняття нового рішення про їх відхилення.

Щодо вимоги скаржника про надіслання прокурору Кіровоградської області матеріали справи про банкрутство ФГ «Агропродукт КС» за фактом доведення до банкрутства та шахрайства з фінансовими ресурсами, що підпадають під ознаки злочину за змістом статей 219, 222 Кримінального кодексу України, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, та відмовляє в задоволенні цієї вимоги, виходячи з того, що на відміну від окремої ухвали повідомлення прокурору або органу досудового розслідування надсилаються господарським судом не з будь-якого факту порушення підприємством або організацією законності, а лише у тих випадках, коли господарський суд виявить у діяльності працівників підприємства, організації такі порушення законності, які містять ознаки кримінального правопорушення (аналогічна правова позиція викладена в пункті 5.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції"). Слід також зазначити, що скаржник не позбавлений права звернутися до правоохоронних органів з відповідною заявою про вчинення злочину.

Керуючись статями 101-106 ГПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний експортно - імпортний банк" в особі філії АТ "Укрсімбанк" на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 03.12.2014 року у справі №912/598/13 задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 03.12.2014 року у справі №912/598/13 скасувати частково. Другий та третій абзац резолютивної частини замінити на наступну редакцію: «В задоволенні заяви ОСОБА_2 від 11.06.2013 року про визнання грошових вимог до боржника - фермерського господарства «Агропродукт КС» в сумі 1 476 368,76 грн. відмовити.».

В решті ухвалу залишити без змін.

В решті вимог апеляційної скарги - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст складений 08.01.2015 року

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков