КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2015 р. Справа№ 910/12492/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Анісімовій М. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги № 1364 від 24.10.2014 року Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення господарського суду міста Києва від 08.10.2014 року

у справі № 910/12492/13 (Головуючий судя - Сташків Р. Б., судді - Літвінова М. Є., Отрош І. М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація - 109 Голосіївського району"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головний інформаційно-обчислювальний центр

про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення у загальній сумі 2 906 324, 92 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Драчова М. С., дов. № 559 від 31.12.2014 року;

від відповідача: Притула Г. Ю., дов. б/н від 06.01.2015 року;

від третьої особи: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

01.07.2013 року публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація - 109 Голосіївського району» про стягнення заборгованості за надані за період з 01.09.2011 року до 31.03.2013 року послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 2 469 916, 45 грн, 3 % річних в розмірі 63 260, 69 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 701, 30 грн, пеню в сумі 247 950, 66 грн та штраф у сумі 123 495, 82 грн (а. с. 9-12, т. 1).

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.09.2013 року позовні вимоги було задоволено повністю (а. с. 70-72, т. 1).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2013 року рішення місцевого господарського суду залишено без змін, апеляційна скарга без задоволення (а. с. 11-16, т. 3).

Постановою Вищого господарського суду України від 13.03.2014 року рішення першої інстанції від 12.09.2013 року та постанову апеляційної інстанції від 24.12.2013 року скасовано, справа № 910/12492/13 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва (а. с. 98-102, т. 3).

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.10.2014 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація - 109 Голосіївського району» на користь публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» 1 376 515, 22 грн заборгованості за надані за період з 01.09.2011 року до 31.03.2013 року послуги з водопостачання та водовідведення, 838, 07 грн інфляційних втрат, 38 979, 49 грн 3 % річних, 162 704, 95 грн пені та 68 825, 76 грн штрафу, а також 32 957, 27 грн судового збору. У решті задоволення позовних відмовлено (а. с. 120-127, т. 4).

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, позивач, через місцевий господарський суд, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нове рішення, яким стягнути з комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація - 109 Голосіївського району» на користь публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» 1 093 401, 23 грн суми боргу, 863, 23 грн інфляційних втрат, 24 281, 20 грн 3 % річних, 85 245, 71 грн пені та 54 670, 06 грн штрафу (а. с. 136-147, т. 4).

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2014 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні за участю представників сторін на 08.12.2014 року.

У судовому засіданні 08.12.2014 року оголошувалась перерва до 12.01.2015 року.

Представник апелянта у судових засіданнях підтримав вимоги апеляційної скарги, просить задовольнити її у повному обсязі.

Відповідач у судових засіданнях та у відзиві на апеляційну скаргу заперечив доводи скаржника, просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

02.03.2006 року між сторонами у справі було укладено договір № 06420/2-01 (а. с. 20-21, т. 1), за умовами якого позивач зобов'язався надавати відповідачу послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод, а відповідач зобов'язався розраховуватися за вищезазначені послуги згідно з умовами Договору.

Відповідно до підпунктів 2.1.1 та 2.1.4 пункту 2.1 Договору № 06420/2-01 від 02.03.2006 року, облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показаннями лічильників, зареєстрованих у позивача, окрім випадків, передбачених Правилами користування. Кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показаннями лічильників стічних вод, або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями лічильників води та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності до розділу 21 Правил користування та місцевих правил приймання.

Зняття показань з лічильників здійснюється щомісяця уповноваженим представником ПАТ АК «Київводоканал» у присутності представника Абонента (пункт 2.1.2 Договору).

Відповідно до пункту 2.1.5 Договору Абонент веде первинний облік водоспоживання та водовідведення у Журналі обліку споживання води (пронумерований, прошнурований та скріплений печаткою), який заповнюється щомісячно Абонентом та Постачальником.

Облікові дані Абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов'язковій звірці з Постачальником. Щоквартально Абонент на вимогу Постачальника, проводить з останнім звіряння обсягів наданих послуг за відповідний період, а також звірка по проведених розрахунках за надані послуги. Для проведення звірки Абонент направляє свого представника до Постачальника із необхідними для цього обліковими та бухгалтерськими документами. Звірка вважається проведеною з моменту отримання Постачальником підписаного повноважними особами Акту звірки розрахунків. У разі невиконання Абонентом зазначеного пункту договору, облікові дані Постачальника щодо кількості або вартості наданих послуг та проведених Абонентом розрахунків вважаються безумовно погодженими Абонентом (пункт 2.1.6 Договору).

Згідно з підпунктом 2.2.2 Договору, оплата вартості послуг здійснюється відповідачем щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення позивачем розрахункового документу до банківської установи відповідача.

У разі неотримання від позивача поточного щомісячного розрахункового документа, відповідач здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води (пункт 2.2.3 Договору).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання за договором про надання послуг з постачання питної води, згідно якого, в силу статті 901 ЦК України одна сторона зобов'язується надати послугу з постачання питної води та на підставі пред'явленого Абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізацій м. Києва (п. 1.1 договору), а друга сторона (абонент за договором) зобов'язується оплатити надані послуги, якщо інше не встановлено договором. За змістом даної норми Цивільного кодексу України договір про надання послуг - це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір.

Відповідно до ст. 173 ГК України, один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. ст. 174, 193 ГК України, ст. ст. 11, 509, 526, 626 ЦК України підставою виникнення зобов'язання є договір укладений між сторонами, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач стверджує, що відповідач не виконав умови договору № 06420/2-01 від 02.03.2006 року, щодо повної, своєчасної та систематичної оплати отриманих відповідачем послуг.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає про те, що були надані послуги з водопостачання та водовідведення, однак в порушення умов договору відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання в частині повної та своєчасної сплати вартості спожитих послуг, що призвело до виникнення заборгованості.

Відповідно до пункту 2.2.4 Договору, у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, Абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення Постачальником розрахункового документа до банківської установи Абонента, письмово повідомити Постачальника та у цей же термін направити представника з обґрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова Абонента оплатити розрахунковий документ Постачальника вважатиметься безпідставною.

Відповідачем, встановлений Договором порядок надання заперечень щодо кількості або вартості наданих послуг виконано не було, та у встановлений Договором строк не направлено свого представника з обґрунтовуючими документами для проведення звіряння.

Таким чином надані позивачем послуги з постачання питної води та приймання стічних вод у систему каналізації, відповідно до умов Договору, вважаються прийнятими, так як не були оскаржувані відповідачем у відповідності до Договору строки.

Згідно з частиною 2 статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині вартості спожитої питної води та стоків за спірний період.

Статтею 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» встановлено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

Приписами частини 1 статті 67 Господарського кодексу України, статей 11, 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Згідно вимог ст. ст. 628, 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 2.1 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002 встановлено, що відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 3.1 вказаних Правил визначено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку.

Згідно пункту 5.1 Правил облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію.

Вузли обліку повинні розташовуватись на мережі споживача, як правило, на межі балансової належності мереж виробника та споживача, або за згодою виробника в приміщеннях, розташованих безпосередньо за зовнішньою стіною будівлі в місці входу водопровідного вводу (п. 5.2 Правил).

Зняття показів засобів обліку здійснюється представником виробника у присутності споживача або самим споживачем (п. 5.21 Правил).

З аналізу укладеного між сторонами договору договір № 06420/2-01 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 02.03.2006 року вбачається, що його умовами не передбачено надання позивачем послуг з постачання питної води для потреб гарячого водопостачання і вказаний договір не передбачає обов'язку відповідача сплачувати за послуги з постачання холодної води, що використовується для виготовлення гарячої води та відповідних стоків.

Відповідно до ст. ст. 1, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Частиною 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Твердження позивача, що надання відповідачу води, що використовується для виготовлення гарячої та холодної води є єдиним видом послуг з водопостачання, спростовується тим, що предметом договору на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 06420/2-01 від 02.03.2006 року є забезпечення відповідача постачанням саме питної води, а не води, що використовується для виготовлення гарячої та холодної води.

Відповідно до п. 2, 6 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, централізоване постачання гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем гарячого водопостачання. Послуги з централізованого постачання гарячої води, повинні відповідати вимогам щодо якості і тиску води, температури гарячої води, а також розрахунковим нормам витрати води у точці розбору.

Згідно з п. 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопо стачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мініс терства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 року, суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів, фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Відтак, гаряча вода є товаром, продуктом енерговиробника та/або енергопостачальника, яку отримує споживач, при цьому саме енерговиробник та/або енергопостачальник споживає холодну воду для вироблення гарячої води.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності.

Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, враховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ними за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

При цьому, матеріали справи не містять належних доказів наявності на балансі відповідача теплових пунктів (бойлерів), на які постачалась питна вода для підігріву.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов'язками споживача теплової енергії, зокрема є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Судом встановлено, що позивач є виробником та постачальником послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, а АЕК «Київенерго» - є виробником та постачальником послуг з опалення та підігріву питної води. Таким чином, споживання АЕК «Київенерго» послуги з водопостачання має здійснюватись на підставі договору з ВАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал».

Умовами договору на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 06420/2-01 від 02.03.2006 року не регулюється постачання позивачем відповідачу холодної води для виготовлення гарячої води, облік якої здійснюється за приладом обліку, встановленим на водопровідному вводі до бойлеру, якому присвоєно інший абонентський номер.

В матеріалах справи відсутні, а сторонами не надано доказів на підтвердження факту договірного врегулювання з відповідачем відповідних відносин, а стягнення оплати послуг з підігріву води тепловими пунктами, що не належать КП «ЖЕО-109», не відповідає законодавству - Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилам користування системами комунального водопостачання та водовідведення від 27.06.2008 року № 190.

Колегія суддів зазначає, що нормами ст. 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Гаряча та перегріта вода є продукцією енергопостачальника та/або виробника, а споживачем холодної води як складової гарячого водопостачання є виробник та/або постачальник енергії.

Варто зазначити, що розпорядження Київської міської державної адміністрації (Виконавчого органу Київської міської ради) «Про затвердження тарифів на теплову енергію» містять інформацію про те, що тарифи на теплову енергію, що виробляється АК «Київенерго» та ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Дартеплоцентраль» для відпуску балансоутримувачам теплових пунктів, у тому числі житлово-експлуатаційним організаціям, вже враховують вартість теплової енергії, виробленої на ТЕЦ, витрати на її виробництво на котельнях та вартість транспортування до теплових пунктів, а в інших випадках - до межі балансової належності та витрати на постачання юридичним особам.

Механізм формування тарифу на гарячу воду передбачений постановами Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 року № 955 «Про затвердження Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води» та від 01.06.2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Так, зокрема, у пунктах 18, 70 постанови Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2001 року зазначається про те, що холодна вода входить до вартості гарячої води.

У відповідності до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27.01.1997 року № 80 «Про порядок розрахунків за житлово-комунальні послуги», від 06.01.2000 року № 12 «Про вдосконалення розрахунків за житлово-комунальні послуги» у м. Києві з метою прискорення надходження платежів населення за житлово-комунальні послуги на рахунки підприємств - постачальників запроваджено порядок розрахунків за спожиті послуги (в тому числі з гарячого водопостачання) із залученням посередника - комунального підприємства «Головний інформаційно - обчислювальний центр» (КП «ГІОЦ»), якого уповноважено здійснювати розщеплення платежів населення за житлово-комунальні послуги (в тому числі з гарячого водопостачання) на складові цих послуг. На виконання наведених розпоряджень КП ГІОЦ розщеплює отримані від населення платежі за комунальні послуги з гарячого водопостачання на його складові: на теплову енергію (використану для підігріву) та на питну холодну воду, кошти за схемою розщеплення поступають на рахунок ПАТ «АК «Київводоканал».

Аналізуючи вищенаведені норми та враховуючи встановлені судом обставини справи, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що укладеним сторонами договором на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 06420/2-01 від 02.03.2006 року, не було врегульовано питання щодо постачання питної холодної води для виготовлення гарячої, облік якої мав здійснюватись за приладами обліку відповідача, оскільки позивачем у розумінні статті 34 ГПК України, не надано доказів, які б підтверджували факт укладення з відповідачем договору на постачання гарячої води, відтак, заявлені вимоги в частині стягнення вартості воду, яка використовується для приготування гарячої води задоволенню не підлягають, як необґрунтовані.

Отже, позовні вимоги позивача про стягнення вартості гарячого водопостачання до задоволення не підлягають.

За даних обставин колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що позивач не є особою, яка надає послуги з гарячого водопостачання, як самостійного різновиду енергії (продукції).

Дослідивши представлені в матеріалах справи Договір № 06420/2-01 від 02.03.2006 року, розрахунок позовних вимог, дислокації житлового фонду ЖЕО-109, розшифровки розрахунків за спірний період (1-1379, 1-51379, 1-1706, 1-1705) (т. 2), зведені відомості розщеплень оплат за спірний період (т. 1-4 додатків до матеріалів справи). колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про правомірність та доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за послуги з постачання питної (холодної) води та приймання стічних вод за період з 01.09.2011 року по 31.03.2013 рік в сумі 1 376 515, 22 грн, що становить: 944 566, 89 грн (код 1-1379) за послуги з постачання питної (холодної) води та водовідведення для потреб населення; 13 604, 10 грн (код 1-1705) за послуги з постачання питної (холодної) води та водовідведення для власних потреб; 11 985, 76 грн (код 1-1706) за послуги з постачання питної (холодної) води та водовідведення для потреб орендарів та інших споживачів; 406 358, 47 грн (код 1-51379) за послуги з приймання стоків гарячої води.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно із положень ст.ст. 546, 548, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є пеня.

У разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу; нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано; оплата абонентом пені не звільняє останнього від оплати несплаченого рахунку в повному розмірі (п. 4.2. договору).

В силу вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок щодо правомірності нарахування пені, 3 % річних, інфляційних втрат на суму боргу, штрафу, оскільки відповідальність у вигляді сплати пені за прострочення виконання грошового зобов'язання абонентом встановлена п. 4.2. договору, штрафу - п. 4.6. договору, а обов'язковість сплати інфляційних збитків та річних в розмірі 3 % на вимогу кредитора встановлено ст. 625 ЦК України.

Позов в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, правомірно задоволено в сумі відповідно: 838, 07 грн та 38 979, 49 грн.

Позов в частині стягнення пені ( п. 4.2 Договору) та штрафу (п. 4.6 Договору) обґрунтовано та правомірно задоволено в сумі 162 704, 95 грн пені за прострочення оплати вартості послуг з водопостачання та водовідведення, що обліковується за кодами 1-1379, 1-1705, 1-1706 та 1-51379 (в частині послуг з приймання стоків гарячої води) (140 077, 23 + 542, 22 + 1 066, 67 + 21 018, 83) та 68 825, 76 грн штрафу (1 376 515, 22 * 5%).

Враховуючи наведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення господарського суду міста Києва від 08.10.2014 року у справі № 910/12492/13 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (позивача).

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу № 1364 від 24.10.2014 року Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення господарського суду міста Києва від 08.10.2014 року у справі № 910/12492/13 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 12.03.2014 року у справі № 910/12492/13 залишити без змін.

3. Справу № 910/12492/13 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий