ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2015 р. Справа № 911/5103/14

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Борової Надії Володимирівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агровей»

про витребування майна

секретар судового засідання (пом. судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Борова Н.В. - паспорт

Комлєв О.П. - довір. № 2 від 21.01.2015 р.

від відповідача: Калініченко П.В. - керівник (паспорт)

присутній: Коритько С.П. - паспорт

Обставини справи:

Фізична особа-підприємець Борова Надія Володимирівна (далі - позивач) звернулась до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агровей» (далі - відповідач) про витребування майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору відповідального зберігання б/н від 08.08.2013 р. в частині повернення майна, переданого на зберігання, у зв'язку з чим просить суд витребувати (вилучити) у ТОВ «Компанія «Агровей» та передати ФОП Боровій Н.В. трактор Т150К, державний номер 03929 СА.

Розгляд справи відкладався.

05.01.2015 р. до господарського суду Київської області ТОВ «Компанія «Агровей» було подано відзив б/н, б/д, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

За твердженням відповідача, між ТОВ «Компанія «Агровей» та ФОП Боровою Н.В. не існує та не існувало господарських відносин, оскільки договір відповідального зберігання б/н від 08.08.2013 р. є недійсним з моменту підписання відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, з огляду на те, що позивач не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України).

Так, на переконання відповідача, на момент підписання договору відповідального зберігання б/н від 08.08.2013 р. ФОП Борова Н.В. не мала прав на трактор Т150К, державний номер 03929 СА, у зв'язку з чим і укладати договори щодо такого майна, відповідно, не мала права.

Крім того, відповідач стверджував, що трактор Т150К, державний номер 03929 СА, було передано ТОВ «Компанія «Агровей» в рамках іншої угоди іншою особою.

Також відповідач зазначив, що згідно з довіреністю від 09.02.2008 р., виданою приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Мазною Г.І., майно, яке позивач просить вилучити у ТОВ «Компанія «Агровей», належить на праві власності Марченку Юрію Григоровичу. На переконання відповідача, зазначеною вище довіреністю власник не надав права ФОП Боровій Н.В. від власного імені укладати господарські договори стосовно належного йому майна.

З урахуванням викладеного, на думку відповідача, право на витребування майна належить виключно власнику такого майна, а ФОП Борова Н.В. не є належною стороною договору та не мала права на подання позову у даній справі.

20.01.2015 р. до господарського суду Київської області ФОП Боровою Н.В. було подано пояснення № 2 від 19.01.2015 р., відповідно до яких позивач зазначив, що в порушення вимог ст. 204 ЦК України, відповідач, стверджуючи про недійсність договору відповідального зберігання б/н від 08.08.2013 р., не надав доказів визнання судом недійсним зазначеного вище правочину.

Також позивач зазначив, що на підставі довіреності від 09.02.2008 р., виданої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Мазною Г.І., власником спірного майна Марченком Ю.Г. було надано ФОП Боровій Н.В. строком на 10 років право володіння та користування майном, а отже і право укладати відповідні договори від власного імені для цілей власного користування, в тому числі - зберігання.

Крім того, позивач зазначив, що предметом позову у даній справі не є вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України, оскільки ФОП Борова Н.В. за змістом позовних вимог у даній справі вимагає від відповідача виконання взятих на себе зобов'язань, які випливають з умов договору відповідального зберігання б/н від 08.08.2013 р.

У судовому засіданні 22.01.2015 р. позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали; керівник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.

У судовому засіданні 22.01.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Згідно з довіреністю від 09.02.2008 р., виданою приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Мазною Г.І., Марченко Юрій Григорович довірив, зокрема, Боровій Надії Володимирівні представляти його інтереси у всіх органах та установах, незалежно від форм власності по всіх питаннях, що стосуються експлуатації та розпорядження (продажу, міни, здачі в оренду тощо) транспортним засобом: найменування машини - трактор, марка (модель) Т-150К, рік випуску 1975, № машини 4345, № двигуна 93653, № шасі 44210, реєстраційний № 03929СА, а також сплачувати всі автотранспортні платежі і збори, користуватися цим транспортним засобом, з правом використання для сільськогосподарських робіт та перевезення вантажів, на території України та за її межами (копію довіреності долучено до матеріалів справи, оригінал оглянуто судом).

Також вказаною довіреністю від 09.02.2008 р. Марченком Ю.Г. було надано право, зокрема, Боровій Н.В. підписувати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування транспортним засобом, про що безпосередньо зазначено в абз. 2 вказаної довіреності.

08.08.2013 р. між Фізичною особою-підприємцем Боровою Надією Володимирівною (депонент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агровей» (виконавець) було укладено договір відповідального зберігання, відповідно до п. 1.1 якого депонент передає, а виконавець приймає на відповідальне зберігання трактор Т150К, державний номер 03929СА, у кількості 1 шт. у повній комплектації.

Згідно з пп. 2.1.4 п. 2.1 договору виконавець зобов'язаний при першій вимозі видати даний трактор депоненту.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що страхова вартість трактора визначена сторонами та становить 35000,00 грн.

У відповідності з п. 5.1 договору виконавець несе відповідальність за зберігання і цілісність трактора з дати передачі на зберігання і до дати повернення депоненту. У випадку втрати чи пошкодження трактора, який переданий на зберігання виконавець повинен за свій рахунок повернути депоненту аналогічне обладнання у відповідному стані, або відшкодувати його вартість.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2013 р. (п. 8.1 договору).

22.11.2013 р. ФОП Борова Н.В. прибула до ТОВ «Компанія «Агровей» з метою отримання трактору Т150К, державний номер 03929СА, однак зазначене майно не було повернуто депоненту, що слідує з акту відмови у видачі трактора від 22.11.2013 р.

13.01.2014 р. ФОП Борова Н.В. повторно звернулась до ТОВ «Компанія «Агровей» щодо видачі трактора Т150К, державний номер 03929СА, проте відповідач відмовився повернути майно, яке було передано останньому на зберігання на підставі договору відповідального зберігання від 08.08.2013 р., що слідує з акту відмови у видачі трактора від 13.01.2014 р.

ФОП Боровою Н.В. було надіслано на адресу ТОВ «Компанія «Агровей» листи № 33 від 13.01.2014 р. та № 8 від 21.03.2014 р., відповідно до яких позивач просив відповідача не чинити перешкод та повернути ФОП Боровій Н.В. трактор Т150К, державний номер 03929СА.

Оскільки відповідач не повернув позивачу майно, останній і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Відповідно до ст. 953 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на те, що договір відповідального зберігання б/н від 08.08.2013 р. є недійсним з моменту підписання відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки позивач не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України).

Так, за твердженням відповідача, на момент підписання договору відповідального зберігання б/н від 08.08.2013 р. ФОП Борова Н.В. не мала прав на трактор Т150К, державний номер 03929 СА, у зв'язку з чим і укладати договори щодо такого майна не мала права.

Також відповідач зазначав, що право на витребування майна належить виключно власнику такого майна і лише в окремих випадках (ст.ст. 387, 388 ЦК України), а ФОП Борова Н.В. не є власником та належною стороною договору і не мала права на подання позову у даній справі.

Зазначені вище заперечення відповідача не беруться судом до уваги з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як встановлено судом та зазначалось вище, договір відповідального зберігання від 08.08.2013 р. було підписано ФОП Боровою Н.В. на підставі довіреності від 09.02.2008 р., виданої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Мазною Г.І., якою Марченко Юрій Григорович довірив, зокрема, Боровій Надії Володимирівні представляти його інтереси у всіх органах та установах, незалежно від форм власності по всіх питаннях, що стосуються експлуатації та розпорядження (продажу, міни, здачі в оренду тощо) транспортним засобом: найменування машини - трактор марки (моделі) Т-150К, рік випуску 1975, № машини 4345, № двигуна 93653, № шасі 44210, реєстраційний № 03929СА, а також підписувати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування транспортним засобом.

Поряд з цим слід зазначити, що відповідачем, всупереч наведеним вище приписам ст.ст. 32-34 ГПК України, не надано суду ані доказів визнання договору відповідального зберігання б/н від 08.08.2013 р. недійсним у встановленому законодавством порядку, ані доказів отримання відповідачем спірного трактора за іншим правочином, укладеним з іншою особою, на що також посилався відповідач.

Водночас, посилання відповідача на ст.ст. 387, 388 ЦК України щодо права на витребування майна з чужого незаконного володіння виключно власником майна також не приймається судом до уваги, оскільки у даній справі позивач, в обґрунтування своїх вимог, посилається на приписи ст.ст. 526, 953 ЦК України та просить суд витребувати у ТОВ «Компанія «Агровей» майно, яке було передане відповідачу на підставі договору відповідального зберігання від 08.08.2013 р., згідно з умовами даного договору.

Як зазначалось вище, відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, а приписами ст. 953 Цивільного кодексу України передбачено, що зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

У засіданні суду 22.01.2015 р. керівник відповідача факту перебування у володінні відповідача спірного майна не заперечував.

З огляду на викладене, вимога позивача про вилучення у ТОВ «Компанія «Агровей» та зобов'язання відповідача передати ФОП Боровій Н.В. трактор Т150К, державний номер 03929 СА, є обґрунтованою, відповідає фактичним обставинам справи, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до вимог ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Вилучити у Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агровей» (07211, Київська обл., Іванківський р-н, с. Мусійки, вул. Леніна, 145, код 38286727) та передати Фізичній особі-підприємцю Боровій Надії Володимирівні (12225, Житомирська обл., Радомишльський р-н, с. Потіївка, вул. Кременчуцька, 1, ідент. номер ) трактор Т150К, державний номер 03929СА.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агровей» (07211, Київська обл., Іванківський р-н, с. Мусійки, вул. Леніна, 145, код 38286727) на користь Фізичної особи-підприємця Борової Надії Володимирівни (12225, Житомирська обл., Радомишльський р-н, с. Потіївка, вул. Кременчуцька, 1, ідент. номер ) - 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 27.01.2015 р.

Суддя В.М. Бабкіна