ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.01.15р. Справа № 904/8538/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет", смт. Ювілейне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

до В.1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009", м. Дніпропетровськ

В.2: Приватного підприємства "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту", м. Київ

про визнання договору поруки недійсним

Суддя Петрова В.І.

Представники:

від позивача: Гайдай Р.В., дов. від 14.11.14р.

від відповідача 1: Поліщук І.О., дов. від 10.01.14р.

Братцева Н.С., дов. від 15.10.14р.

від відповідача 2: не з"явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" та до відповідача 2: Приватного підприємства "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту", в якому просить суд визнати договір поруки №б/н від 16.10.2013р. недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач-2 на підставі договору поруки від 16.10.2013р. зобов"язався солідарно відповідати перед відповідачем-1 за виконання зобов"язань позивача за договором поставки №35813 від 01.01.2013р., укладеного між позивачем та відповідачем-1. Позивач зазначає, що він не давав згоди на укладення договору поруки. Позивач вважає договір поруки фіктивним, оскільки він укладений з порушенням норм чинного законодавства України, без наміру створення правових наслідків, а лише з метою зміни підсудності справи у випадку звернення відповідача-1 до суду з вимогами до позивача за договором поставки №35813 від 01.01.2013р.

Відповідач-1 проти позову заперечує, зазначає, що відповідно до положень Цивільного кодексу України договір поруки укладається між кредитором та поручителем і боржник не є стороною за цим договором, що не тягне за собою зміну об'єму прав та обов'язків боржника. Також, відсутність обов'язку кредитора або поручителя на отримання згоди боржника на укладення договору поруки не порушує умов дійсності договору та не є підставою для визнання його недійсним. Відповідач-1 зазначає, що сторони договору поруки підтвердили своїми діями, що даний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, оскільки відповідач-2 частково виконав передбачені договором поруки зобов"язання з оплати вартості товару у розмірі 1 100,00грн., що був поставлений відповідачем-1 позивачу за договором поставки.

Відповідач-2 проти позову заперечує, зазначає, що договір поруки є двостороннім правочином, який укладається між поручителем та кредитором, при цьому чинним законодавством України не передбачено обов'язку сторін договору поруки отримувати будь-яку згоду боржника. Відповідач-2 зазначає, що договір поруки був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки він частково виконав передбачені договором поруки зобов"язання з оплати вартості товару у розмірі 1 100,00грн., що був поставлений відповідачем-1 позивачу за договором поставки.

У судовому засіданні оголошувалась перерва згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

15.01.2015 року по даній справі оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" (далі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" (далі - відповідач-1, постачальник) був укладений договір поставки №35813 (далі - договір поставки), згідно п.1.1 якого постачальник зобов'язався в порядку та строки, встановлені договором, передати товар у власність покупця, в певній кількості, відповідної якості та по узгодженій ціні, а покупець - прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Згідно п.1.2. договору поставки найменування, асортимент та ціна товару, що поставляється, вказуються у Додатку №1 до договору ("Специфікація"/"Прайс-лист"), які є його невід'ємною частиною.

Договір поставки вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє протягом 12 місяців (п.10.1 договору поставки).

У забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" (далі - також боржник) за договором поставки товару в частині його оплати, 16.10.2013р. між Приватним підприємством "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту" (далі - відповідач-2, поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" (далі - відповідач-1, кредитор) було укладено договір поруки (далі - договір поруки), відповідно до п. 1.1. якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником відносно оплати вартості товару, який поставлений кредитором боржнику за договором поставки №35813 від 01.01.2013р. (далі - основний договір) з усіма змінами та доповненнями, на суму не більше 2 000,00 грн.

Послуга по наданню поруки поручителем за даним договором є безкоштовною (п.1.2. договору поруки).

Згідно п.2.1. договору поруки поручитель зобов'язаний виконувати за боржника зобов'язання останнього відносно сплати вартості товару, переданого кредитором боржнику у відповідності з основним договором.

За п.2.2. договору поруки кредитор не має права вимагати від поручителя виконання зобов'язань за боржника в частині оплати сум основного боргу, який виник на підставі основного договору на суму, що перевищує 2 000,00 грн.

Пунктом 2.3. договору поруки встановлено, що всі права та зобов'язання за основним договором залишаються у боржника.

Протягом строку дії даного договору кредитор не має права змінювати умови основного договору без згоди на це поручителя. В іншому випадку поручитель не відповідає перед кредитором за виконання боржником своїх зобов'язань з моменту внесення таких змін (п.2.4. договору поруки).

Відповідно до п.3.1. договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за виконання зобов'язань в частині оплати вартості товару за основним договором.

Сторони несуть передбачену діючим законодавством України відповідальність за збитки, нанесені один одному у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань за даним договором (п.3.2. договору поруки).

Договір поруки вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2015р. (п.4.1. договору поруки).

Пунктом 4.2. договору поруки передбачено, що порука за даним договором діє до 31.12.2015р.

Позивач, посилаючись на відсутність волевиявлення боржника щодо укладення договору поруки, вважає, що договір поруки вчинений відповідачами без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались ним, у зв'язку з чим договір поруки від 16.10.2013р. є фіктивним та повинен бути визнаний судом недійсним в силу ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України (ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні засади поруки визначені Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст.554 Цивільного кодексу України).

Порука як вид забезпечення зобов'язання спрямована на можливість задоволення вимог кредитора за рахунок солідарного або субсидіарного боржника за цим зобов'язанням у випадку його порушення основним боржником.

Загальні правила щодо заміни сторони в зобов'язанні встановлені статтями 512-520 Цивільного кодексу України. Цими правилами визначений перелік випадків, внаслідок яких кредитор у зобов'язанні може бути замінений, у тому числі, в інших випадках, встановлених законом. При цьому, кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Щодо заміни боржника у зобов'язанні діє правило про те, що таке можливо лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Отже, закон не встановлює обов'язкову участь або надання згоди при укладенні договору поруки з боку основного боржника, якщо це не передбачено договором щодо основного зобов'язання або прямо не заборонено спеціальними нормами (нормами законодавства в окремих правовідносинах).

Слід також зазначити, що відсутність у договорі поруки участі основного боржника не є порушенням положень, визначених ст.626 Цивільного кодексу України, на що посилається позивач. Зокрема, позивач стверджує, що виникнення певних зобов'язань у основного боржника можливе лише за наявності його волевиявлення при укладенні договору поруки. На думку позивача, це випливає із визначення такого поняття як договір.

Суд не погоджується з доводами позивача про те, що договір поруки створює обов'язки для боржника, оскільки безпосередньо на права та обов'язки боржника порука як вид забезпечення виконання зобов'язання не впливає. Зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються та не змінюються (не доповнюються та не збільшуються).

Статтями 553 та 554 Цивільного кодексу України встановлено, що договір поруки укладається між кредитором та поручителем і відповідно до договору поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Тобто договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем, отже боржник не є стороною договору поруки і жодними нормами чинного законодавства не передбачено обов'язку будь-якої сторони договору поруки отримувати згоду боржника.

З урахуванням абз.1 ч.2 ст.207, ч.1 ст.547 та ст.553 Цивільного кодексу України, договір поруки є чинним за умови його укладення у письмовій формі та підписання кредитором і поручителем.

За загальним правилом волевиявлення боржника щодо укладення договору поруки не є обов'язковим, а відтак, в силу ст.ст.203, 215, 553 Цивільного кодексу України, відсутність згоди боржника не є підставою для визнання недійсним договору поруки, укладеного поручителем та кредитором боржника (абз.2, 3 п.4.1.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014р. № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів").

Згідно приписів ст.ст.553, 554 Цивільного кодексу України договір поруки укладається кредитором і поручителем за зобов'язанням, яке забезпечується договором поруки. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов'язанні, забезпеченому порукою. Обов'язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством України не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки. Відповідно відсутність зазначеної згоди не порушує й умов дійсності договору поруки та не є підставою для визнання його недійсним. Наведене узгоджується з роз'ясненнями Вищого господарського суду України, викладеними у п.3.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Згідно ст.234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.

Посилання позивача на те, що договір поруки не був спрямований нареальне настання правових наслідків, спростовується діями поручителя, який після отримання відповідної вимоги кредитора частково виконав свої зобов'язання, а саме, сплатив грошову суму у розмірі 1 100,00грн., що підтверджується копією платіжного доручення №5 від 31.10.2014р. та копією банківської виписки (а.с.64, 84).

Таким чином, сторони договору поруки своїми діями підтвердили, що договір поруки від 16.10.2013р. був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.33-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позивачу у позові відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Повне рішення складено 20.01.2015р.

Суддя В.І. Петрова