РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24771/14 12.01.15
Суддя Отрош І.М., розглянувши матеріали справи

за позовомКомунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд»
доПриватного підприємства «Євроархбудсервіс»
простягнення 88234 грн. 00 коп.
Представники сторін:

від позивача: Рясков Д.О. - представник за довіреністю № 056/24-12 від 12.01.2015;

від відповідача: Галкін С.А. - представник за довіреністю № 02/14-2013 від 14.01.2013;

Іванін Ю.М. - керівник.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

10.11.2014 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» з вимогами до Приватного підприємства «Євроархбудсервіс» про стягнення 88234 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на висновок перевірки вартості виконаних обсягів робіт на об'єкті «Житловий будинок на вул. Петропавлівській, 50,50-Б», затверджений КП «Київекспертиза» від 21.06.2013 № 09/105-251, відповідно до якого відповідачем завищено вартість виконаних проектно-вишукувальних робіт по договору від 25.07.2008 № 02-07-2007 на виконання проектних робіт у розмірі 88234 грн. 00 коп. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про отримання Приватним підприємством «Євроархбудсервіс» грошових коштів в розмірі 88234 грн. 00 коп. без достатніх правових підстав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2014 порушено провадження у справі № 910/24771/14 та справу призначено до розгляду на 01.12.2014.

28.11.2014 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, яку суд долучив до матеріалів справи.

У судовому засіданні 01.12.2014 представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду, які суд долучив до матеріалів справи.

Представник відповідача у судовому засіданні 01.12.2014 подав додаткові документи, які суд долучив до матеріалів справи, та відзив на позовну заяву.

Заперечуючи на позовні вимоги відповідач зазначив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2014 у справі № 910/6970/14, яке залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.10.2014, встановлено факт існування заборгованості позивача перед відповідачем за укладеним Договором № 02-07-2007 на виконання проектних робіт від 20.07.2007, а тому позовні вимоги Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» є безпідставними та необґрунтованими.

У судовому засіданні 01.12.2014, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 08.12.2014.

У судовому засіданні 08.12.2014 представник позивача подав додаткові документи та клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент фінансів Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Представник відповідача у судовому засіданні 08.12.2014 подав додаткові документи, які суд долучив до матеріалів справи.

У судовому засіданні 08.12.2014, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 12.01.2015.

19.12.2014 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача повторно надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент фінансів Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та клопотання про призначення судової експертизи.

У судовому засіданні 12.01.2015 представник відповідача подав додаткові документи, які суд долучив до матеріалів справи.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент фінансів Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), суд відмовив в його задоволенні, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Відповідно до п. 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, суд не знайшов підстав для залучення до участі у справі заявленої третьої оси, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, у зв'язку з чим відмовив позивачу у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент фінансів Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Що до заявленого позивачем клопотання про призначення судової експертизи, суд не вбачає підстав для його задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» від 23.03.2012 № 4, питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Натомість, позивачем не доведено необхідності призначення судової експертизи, у зв'язку з чим суд не знаходить підстав для задоволення клопотання позивача про призначення судової експертизи.

Крім того, суд не приймає до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог, подану ним 28.11.2014 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва, зважаючи на те, що стягнення з відповідача витрат зі сплати судового збору по суті не є збільшенням позовних вимог (ціни позову), а розподіл судових витрат здійснюється між сторонами відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 12.01.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача надали усні пояснення по суті спору; проти задоволення позову заперечили.

У судовому засіданні 12.01.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

20.07.2007 між Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (замовник) та Приватним підприємством «Євроархбудсервіс» (виконавець) укладено Договір № 02-07-2007 на виконання проектних робіт (Договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання проектних робіт по об'єкту: Будівництво житлових будинків на вулиці Петропавлівській, 50, 50-Б у Подільському районі м. Києва. Стадія "Проект".

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що вартість проектної продукції, згідно цього договору відповідно до протоколу про договірну ціну (додаток № 1) та розрахунку вартості проектних робіт (додаток № 3) складає 904308 грн. 00 коп. (в т.ч. ПДВ 150718,00 грн.).

Згідно з пунктом 2.2 Договору, при встановленні нового коефіцієнту індексації вартості робіт до Збірників цін на проектно-вишукувальні роботи, вартість робіт по договору підлягає уточненню з урахуванням невиконаного обсягу робіт на момент прийняття нового коефіцієнту до проектно-вишукувальних робіт.

Вартість проектно-вишукувальних робіт може бути змінена тільки за письмовою згодою сторін з оформленням додаткових угод до цього договору (пункт 2.3 Договору).

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Договору, після підписання договору виплачується аванс в розмірі 20 відсотків від договірної ціни проектних робіт, що складає 180861,60 грн. (в т.ч. ПДВ 30 143,60 грн.); розрахунки за виконані за цим договором проектні роботи провадяться між замовником і виконавцем по закінченим та прийнятим етапам робіт. Остаточний розрахунок проводиться після отримання замовником проектної документації у чотирьох примірниках та підписання акта прийму-передачі робіт на протязі п'яти банківських днів.

25.07.2008 між сторонами підписано додаткову угоду № 1 до договору від 20.07.2007 № 02-07-2007, відповідно до пункту 1.1 якої вартість виконання проектних робіт складає 1103376 грн. 00 коп. (в т.ч. ПДВ 183 896,00 грн.). Інші умови договору залишились без змін.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 843 Цивільного кодексу України визначено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

Згідно з ст. 844 Цивільного кодексу України, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.

Звертаючись з позовом до суду, позивач пояснив, що 29.07.2010 Державним підприємством «Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи» складено позитивний висновок комплексної державної експертизи № 11-00173-09 проекту будівництва житлового будівництва з паркінгом на вул. Петропавлівській, 50, 50-Б у Подільському районі м. Києва, відповідно до якого кошторисна вартість всього проекту будівництва житлового будинку з паркінгом на вул. Петропавлівській, 50, 50-Б у Подільському районі м. Києва становить 108093507 грн. 00 коп., а вартість проектних робіт по об'єкту на стадії «Проект» складає 911783 грн. 04 коп.

Беручи до уваги Позитивний висновок комплексної державної експертизи від 29.07.2010 № 11-00173-09 позивачем та відповідачем було складено та підписано зведені кошторисні розрахунки вартості будівництва, у главі 12 яких визначено вартість проектних робіт на стадії «Проект».

Позивач зазначив, що розрахунок вартості проектних робіт здійснювався у наступному порядку: у главі 12 Зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва будинку вартість проектних робіт стадії «Проект» складає 1785193,00 грн. х 40% (додаток 8 ДБН Д. 1.1 -7-2000) х 1,2 (ПДВ) = 856892,64 грн.; у главі 12 Зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва позамайданчикових комунальних мереж вартість проектних робіт мереж стадія «Проект» складає 45742,00 грн. х 1,2 (ПДВ) = 54890,40 грн. Разом проектні роботи по об'єкту стадія «Проект» складає: 856892,64 грн. + 54890,40 грн. = 911783,04 грн.

Таким чином, Позитивним висновком комплексної державної експертизи від 29.07.2010 № 11-00173-09 встановлено і затверджено вартість проектних робіт у розмірі 911783,04 грн.

Позивач зазначив, що ним було сплачено на рахунок відповідача по Договору на виконання проектних робіт від 20.07.2007 № 02-07-2007 грошові кошти у розмірі 912981 грн. 94 коп., а зважаючи на висновок перевірки вартості виконаних обсягів робіт на об'єкті «Житловий будинок на вул. Петропавлівській, 50,50-Б», затверджений КП «Київекспертиза» від 21.06.2013 № 09/105-251, відповідно до якого відповідачем завищено вартість виконаних проектно-вишукувальних робіт по договору від 25.07.2008 № 02-07-2007 на виконання проектних робіт у розмірі 88234 грн. 00 коп., позивач, посилаючись на положення статті 1212 Цивільного кодексу України, звернувся до суду та просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 88234 грн. 00 коп., що є завищенням вартості виконаних робіт за укладеним між сторонами Договором № 02-07-2007 на виконання проектних робіт від 20.07.2007.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечуючи на позовні вимоги відповідач зазначив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2014 у справі № 910/6970/14, яке залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.10.2014, встановлено факт існування заборгованості позивача перед відповідачем за укладеним Договором № 02-07-2007 на виконання проектних робіт від 20.07.2007, а тому позовні вимоги Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» є безпідставними та необґрунтованими.

Частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 р. № 8 передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 р. №01-8/1427).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2014 у справі № 910/6970/14, яке залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.10.2014, встановлена заборгованості саме Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» перед Приватним підприємством «Євроархбудсервіс» за укладеним Договором № 02-07-2007 на виконання проектних робіт від 20.07.2007 в розмірі 190394 грн. 06 коп.

Суд зазначає, що умовами Договору № 02-07-2007 на виконання проектних робіт від 20.07.2007 не передбачено можливість зміни вартості виконаних робіт відповідно до вартості встановленої висновком комплексної експертизи від 29.07.2010 № 11-00173-09, що спростовує доводи Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», що вартість робіт по договору складає 911783,04 грн., а не 1103376,00 грн. як визначено додатковою угодою до договору.

Крім того, позивач обґрунтовуючи позов посилається на приписи статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки, на його думку, факт завищення вартості будівельних робіт, свідчить про безпідставне отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 88234 грн. 00 коп.

Проте, за висновками суду такі твердження заявника є не обґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставин справи. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до приписів ст.ст. 837, 843 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи.

У статті 632 Цивільного кодексу України закріплено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Суд приходить до висновку, що посилання позивача на висновок перевірки вартості виконаних обсягів робіт на об'єкті «Житловий будинок на вул. Петропавлівській, 50,50-Б», затвердженого КП «Київекспертиза» від 21.06.2013 № 09/105-251, відповідно до якого відповідачем завищено вартість виконаних проектно-вишукувальних робіт по договору від 25.07.2008 № 02-07-2007 на виконання проектних робіт у розмірі 88234 грн. 00 коп., як на підставу позовних вимог, є неправомірними, оскільки не може впливати на погоджену сторонами ціну договору.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

В постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 у справі №5006/18/13/2012 вказується на те, що положення цієї статі застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Вказана норма права також може бути застосована до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Як встановлено судом, у даному випадку правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору підряду, в якому сторони вільно на власний розсуд визначили об'єм робіт, що підлягають виконанню, та їх вартість, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства ці умови є обов'язковими для сторін. Зобов'язання відповідача за договором виконані повністю.

Отже, оскільки між сторонами у справі було укладено договір підряду, а кошти отримано позивачем як оплату виконаних за договором робіт, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не можуть бути повернуто відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано суду доказів в підтвердження своїх вимог, викладених у позовній заяві, у зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» до Приватного підприємства «Євроархбудсервіс» про стягнення 88234 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 17.01.2015

Суддя І.М. Отрош