ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" січня 2015 р.Справа № 916/4414/14

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Брагіна Я.В.

секретаря судового засідання Галюк Т.В.

за участю представників:

від позивача: Любошець О.І. згідно довіреності від 05.11.2014р.;

від відповідача: ОСОБА_2 згідно довіреності від 03.12.2014р. за №1628;

розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові Бізнес Погляди" (с. Фонтанка, Комінтернівського району, Одеської обл.);

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (м. Одеса);

про стягнення 569333,28грн.

У засіданні суду оголошувались перерви з 12.01.2015р. по 16.01.2015р. та з 16.01.2015р. по 19.01.2015р. на підставі ст.77 ГПК України.

Спір розглядався у більш тривалий строк за клопотанням сторони відповідно до ст.69 ГПК України.

03.11.2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Нові Бізнес Погляди" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення 569333,28грн., із яких 344228,79грн. - основний борг, 155755,91грн. - пеня, 53519,40грн. - штрафу, 2613,45грн. - 3% річних, 13215,73грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 04.11.2014р. порушено провадження у справі № 916/4414/14 за зазначеним позовом.

09.12.2014р. ТОВ "Нові Бізнес Погляди" надіслало до господарського суду клопотання про вжиття заходів із забезпечення позову, згідно якої просило накласти арешт на все майно, яке належить ОСОБА_4 в межах суми заявленого позову та накласти арешт на грошові кошти на всіх банківських рахунках, відкритих на ім'я останньої в межах заявленої суми позову.

Дійсно, відповідно до ст.66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, який подав позов або з своєї ініціативи має право вжити, передбачених ст.67 цього Кодексу, заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Вичерпний перелік заходів до забезпечення позову визначений ст.67 ГПК України.

Проте, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви, оскільки позивач не надав належних доказів, які б підтверджували неможливість виконання рішення суду, чи про те, що існує реальна імовірність утруднення виконання чи невиконання рішення господарського суду, в разі невжиття таких заходів по забезпеченню позову.

Слід зазначити, що така ж правова позиція викладена в інформаційному листі Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики забезпечення позову" від 12.12.2006 р. N 01-8/2776, згідно якого зазначається: „у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії".

До того ж позивач не надав інформації щодо відкритих розрахункових рахунків відповідача, та в яких банках вони відкриті.

Таким чином, оскільки позивач не надав належних доказів, які б підтверджували неможливість виконання рішення суду, чи про те, що існує реальна імовірність утруднення виконання чи невиконання рішення господарського суду, в разі невжиття таких заходів по забезпеченню позову, то суд відмовляє в задоволенні заяви про забезпечення позову.

12.01.2015р. фізична особа-підприємець ОСОБА_4 надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому позов визнає частково.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні частково визнав позов, просив в суму основного боргу зарахувати гарантійний платіж та зазначив, що пеня не нарахована згідно вимог чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Нові Бізнес Погляди" (надалі позивач, орендодавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (надалі відповідач, орендар) був укладений договір оренди.

Згідно п. 1.1 договору орендодавець передає орендарю у користування за плату на певний строк, а Орендар приймає у користування за плату на певний строк орендовані приміщення для здійснення роздрібної торгівлі, на умовах цього договору, включно з додатками до нього, які є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно п. 1.2 договору площа (площі), позначена жовтим кольором на плані орендованих приміщень у додатку №1 до цього договору, є торгівельною площею в межах торгівельної галереї. Така площа (площі) передана в оренду орендарю згідно з цим договором: об'єкт №138-1, який має торгівельну площу в розмірі 60кв.м. (далі - орендовані приміщення).

Строк оренди приміщення передбачений п. 3.1 договору та складає 35 місяців, який починається з 01 листопада 2013р.

Орендодавець передає орендарю орендовані приміщення з 01 листопада 2013р. (п.4.2 договору).

За умовами п. 4.3 договору після передачі орендарю орендованого приміщення у присутності орендодавця та орендаря укладається акт приймання - передачі, який підписують обидві сторони, із зазначенням всіх дефектів (недоліків), які орендар виявив у орендованих приміщеннях та будь-якої іншої інформації, яку сторони вважають необхідною відобразити в акті приймання - передачі.

З врахуванням п. 10.1 договору всі платежі за договором оренди здійснюються у гривнях та розраховуються відповідно до найвищого міжбанківського курсу гривні до Євро за комерційний день, попередній до дня виставлення рахунку. Всі суми, належні до сплати за цим договором, сплачуються безготівковим переказом коштів (п.10.2 договору). Базова орендна плата, плата за операційні послуги і внесок на рекламу сплачуються авансом кожного місяця протягом усього строку оренди. Плата здійснюється не пізніше як на 9 (дев'ятий) робочий день кожного місяця (п.10.3 договору). Датою здійснення орендарем платежу за цим договором є дата одержання коштів орендодавцем або дата зарахування коштів на рахунок орендодавця (п.10.5 договору). Всі суми, належні до сплати орендарем, за цим договором, вказуються без урахування ПДВ. Орендодавець нараховує та відображає у своєму рахунку, а орендар сплачує відповідну суму ПДВ згідно з відповідними положеннями законодавства України, який нараховується на всі суми належних до сплати згідно з цим договором (п.10.6 договору).

Відповідно умов договору, а саме: розділів 5-8 орендодавець зобов'язується сплачувати за користування нерухомим майном орендну плату, операційні послуги, внесок на рекламу та комунальні послуги.

Орендна оплата за орендовані приміщення (далі - базова орендна плата) за один кв.м розраховується наступним чином: базова орендна плата визначається за формулою: базова орендна плата = площа об'єкту оренди х орендна ставка (п.5.1 договору).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що базова орендна ставка за 1 кв.м. на місяць становить 38 євро без ПДВ перерахованих до найвищого міжбанківського курсу гривні до Євро за комерційний день, попередній до дати виставлення рахунку на оплату щомісячного орендного платежу.

В забезпечення виконання своїх зобов'язань за договором орендар повинен сплатити орендодавцю гарантійний платіж (розділ 13 договору).

У будь який момент протягом строку оренди орендодавець, не направляючи повідомлення орендарю, має право безпосередньо одержати кошти за гарантійним платежем.

Згідно п. 13.3 договору повернення гарантійного платежу здійснюється протягом 30 днів після закінчення строку оренди або припинення дії договору, за умови що орендовані приміщення були повернуті орендарем орендодавцю згідно положень договору та після розгляду можливих зустрічних вимог орендодавця.

01 листопада 2013р. за актом приймання-передачі майна, орендодавець передав, а орендар прийняв орендоване майно.

01 березня 2014р. сторони уклали Додаткову угоду до договору оренди, відповідно до якої був застосований фіксований курс обміну євро на рівні 14.00грн. за 1 євро.

12.12.2014р. позивач надіслав відповідачу на адресу лист № 121214/1 в якому повідомив про дострокове розірвання договору оренди та про утримання гарантійного депозиту в якості штрафних санкцій.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин мають виконувати господарські зобов'язання належним чином у відповідності до закону, інших правових актів, договорів.

Частиною 1, 3 ст.283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п.п.1,2 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.3 ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі вносити плату за користування приміщенням.

Згідно з ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

На виконання умов договору позивачем за період з 25.08.2014р. по 17.10.2014р. були виставлені рахунки на оплату орендної плати, відповідач частково розрахувався, у зв'язку з чим у останнього залишилась заборгованість в сумі 344228,79 грн.

Як свідчать матеріали справи і не заперечується позивачем, що відповідач в забезпечення виконання зобов'язань по договору вніс як гарантійний внесок на рахунок позивача 72176,51грн., які останній не зарахував ні у рахунок погашення основного боргу, ні як сплату штрафної санкції. Також не заперечується позивачем, що станом на день звернення з позовом договір оренди розірваний.

Тому суд приходить до висновку, що з врахуванням сплати відповідачем 72176,51грн. гарантійного внеску та п.13.3 договору, основний борг відповідача перед позивачем становитиме 272052,28грн. (344228,79грн. - 72176,51грн.).

Отже, суд задовольняє позов у частині стягнення основного боргу в сумі 272052,28грн., а в частині стягнення основного боргу в сумі 72176,51грн. відмовляє в позові.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст. 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Позивач просить стягнути штраф в сумі 53519,40 грн. за порушення обов'язку орендаря щодо відкриття приміщення для відвідувачів протягом робочих годин торгового центру на підставі підпункту а) пункту 24.4 договору, згідно якого орендодавець має право стягнути штрафну санкцію у разі невиконання зобов'язань орендаря щодо відкриття орендованих приміщень під час робочих годин (гривневий еквівалент три євро за один квадратний метр орендованих приміщень за календарний день порушення (невідкриття приміщення для відвідувачів).

Перевіривши розрахунок позивача та визнання позову у цій частині відповідачем суд задовольняє позов у частині стягнення 53519,40грн. штрафу за порушення обов'язку відповідача щодо відкриття приміщення для відвідувачів.

Позивач в зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору просить стягнути пеню на загальну суму - 155755,91 грн.

Відповідно п. 24.2 договору визначено, що якщо будь-які суми, які повинен сплатити орендар за цим договором, стали неналежними до сплати, але залишаються несплаченими протягом строку понад 5 (п'ять) робочих днів після настання платежу, орендар зобов'язаний сплатити на першу вимогу орендодавця штраф у розмірі 0,5% за кожний день затримки платежу до фактичної дати платежу, нарахований на належну до сплати суму євро у гривневому еквіваленті, без необхідності направляти будь-яку офіційну вимогу щодо такої сплати.

Розглянувши здійснені позивачем розрахунки суми пені, та перевіривши розрахунок пені відповідача наданий у відзиві до позовної заяви, суд приходить до висновку, що розрахунок відповідача у частині нарахування пені відповідає вимогам чинного законодавства, і тому задовольняє позов в частині стягнення пені в сумі 19663,02грн., а в частині стягнення 136092,89грн. пені відмовляє в позові.

Позивач також просить стягнути 3% річних в сумі 2613,45грн. та інфляційні втрати в сумі 13215,73грн.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача та відповідача (у відзиві) в частині нарахування 3% річних в сумі 2613,45грн. та інфляційних втрат в сумі 13215,73грн., суд приходить до висновку, що розрахунок відповідача відповідає вимогам чинного законодавства, і тому задовольняє позоов у частині стягнення 3% річних в сумі 2613,45грн. та інфляційних втрат в сумі 13215,73грн.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач позовні вимоги визнав частково, докази сплати заборгованості не надав.

Суд не приймає доводи позивача щодо нарахування пені в сумі 155755,91грн. враховуючи наступне:

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язань наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996 року "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" з врахуванням відповідних змін, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За приписами ст. 3 зазначеного Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996 року "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, суд задовольняє позов в частині стягнення основного боргу в сумі 272052,28грн., пені в сумі 19663,02 грн., штраф в сумі 53519,40грн., 3% річних в сумі 2613,45грн., інфляційні втрати в сумі 13215,73грн., оскільки зазначені вимоги підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам чинного законодавста, а відмовляє в частині стягнення основного боргу в сумі 72176,51грн. та в частині стягнення пені в сумі 136092,89грн.

На підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (65046, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВІ БІЗНЕС ПОГЛЯДИ" (67571, Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, Багатофункціональний торгівельно-виставочний-офісний комплекс „РІВ'ЄРА", код 34980457):

- 272052,28грн. - заборгованості з орендної плати;

- 19663,02грн. - пені,

- 53519,40грн. - штрафу,

- 2613,45грн. - 3% річних,

- 13215,73грн. - інфляційних втрат,

- 7221,28грн. - судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позову у частині стягнення основного боргу в сумі 72176,51грн. та в частині стягнення пені в сумі 136092,89грн.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 23 січня 2015 р.

Суддя Я.В. Брагіна