КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2015 р. Справа№ 910/4390/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від прокуратури: Скляр Д.Ю. - старший прокурор відділу

від позивача: Лисенко Л.В. - за дов.

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київський завод гумових та латексних виробів»

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2014

у справі № 910/4390/13 (головуючий суддя Балац С.В.)

за позовом Київського прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Публічного акціонерного товариства «Київський завод гумових та латексних виробів»

про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Київський прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері (далі, прокурор) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі, позивач) до Відкритого акціонерного товариства «Київський завод гумових та латексних виробів», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Київський завод гумових та латексних виробів» (далі, відповідач або ПАТ «КЗГЛВ») про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов'язання відповідача повернути орендовану земельну ділянку позивачеві.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем допущене істотне порушення умов договору оренди земельної ділянки, яке полягає у простроченні виконання ним грошового зобов'язання. Як вказує прокурор у позовній заяві, у відповідача за період часу з 08.05.2009 по 01.02.2013 заборгованість по орендній платі складає 2 393 457,16 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 у справі № 910/4390/13 позовні вимоги Київського прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Київської міської ради задоволено повністю.

Розірвано Договір оренди земельної ділянки від 18.09.2008 (характеристики земельної ділянки: місце розташування: вул. Амурська, 6 у Голосіївському районі міста Києва; розмір - 31089 кв.м.; цільове призначення - для експлуатації та обслуговування будівель і споруд заводу; кадастровий номер - :79:286:0005), посвідченого нотаріусом та зареєстрованого останнім в реєстрі за № 4057, а також зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 30.09.2008 за № 79-6-00661 у книзі записів державної реєстрації договорів, що укладений між Київською міською радою та Публічним акціонерним товариством «Київський завод гумових та латексних виробів».

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Київський завод гумових та латексних виробів» повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 31089 кв.м., кадастровий номер :79:286:0005, яка розташована за адресою: вул. Амурська, 6 у Голосіївському районі міста Києва, у стані, придатному для її подальшого використання.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київський завод гумових та латексних виробів» в дохід Державного бюджету України судовий збір за подання до Господарського суду позовної заяви немайнового характеру в сумі 1 218,00 грн. 00 коп.; судовий збір за подання до Господарського суду позовної заяви майнового характеру в сумі 73 080,00 грн. 00 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем систематично не виконувались його зобов'язання щодо сплати орендної плати згідно договору оренди спірної земельної ділянки, що в розумінні частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» є порушенням істотних умов договору оренди, та, відповідно, є підставою для його розірвання та повернення спірної земельної ділянки орендодавцю - позивачу.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «Київський завод гумових та латексних виробів» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 у справі № 910/4390/13 повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Київського прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Київської міської ради до Публічного акціонерного товариства «Київський завод гумових та латексних виробів» про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими та при невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, у зв'язку з чим зазначене рішення підлягає скасуванню.

Заперечуючи проти позову, відповідач у апеляційній скарзі наголошує на тому, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2010 порушено справу № 50/311-б про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Київський завод гумових та латексних виробів» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2012 визнані кредиторські вимоги, зокрема, Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва на суму 525 697,67 грн. Як стверджує відповідач, вказана сума кредиторських вимог, входить до загальної заборгованості (2 393 457,16 грн.), яка виникла внаслідок несплати орендної плати, а решта суми боргу є поточною.

На думку скаржника, судом першої інстанції не враховано, що заборгованість зі сплати за землю, що надана Київською міською радою в оренду за договором оренди земельної ділянки від 18.09.2008, визнана Господарським судом міста Києва, а саме ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2012 у справі № 50/311-б про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Київський завод гумових та латексних виробів», як вимоги конкурсного кредитора в особі Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва, а тому, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, боржник позбавлений можливості здійснювати погашення конкурсної заборгованості (у тому числі по орендній платі за землю) інакше, ніж у порядку, встановленому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а сам по собі факт несплати такої заборгованості у даному випадку не є істотним порушенням умов договору оренди землі відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2014 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 09.12.2014.

У судове засідання, призначене на 09.12.2014, представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представники прокуратури та позивача подали у судовому засіданні 09.12.2014 клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2014 продовжено строк вирішення спору у справі, у зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача розгляд справи відкладено на 22.01.2015.

20.01.2015 відповідачем через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду було подане клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду апеляційної скарги, мотивоване неможливістю арбітражного керуючого-ліквідатора ПАТ «КЗГЛВ» з'явитись у судове засідання, призначене на 22.01.2015, у зв'язку із призначенням його розпорядником майна ВАТ «Росава» та призначенням постановою Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на 22.01.2015 підписання акта про правопорушення ВАТ «Росава» на ринку цінних паперів та надання письмових пояснень.

З приводу поданого відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Явка представників сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Водночас, господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Крім того, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Однак, це є правом суду, а не обов'язком, при цьому суд враховує вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи.

Також, колегія суддів наголошує, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Таким чином, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість відповідачу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, якими відповідач не скористався, суд, враховуючи сплив процесуальних строків розгляду спору у даній справі, ухвалив відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання відповідача про продовження строку розгляду апеляційної скарги задоволенню не підлягає, оскільки ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2014 строк вирішення спору у справі вже продовжувався.

Таким чином, з огляду на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору у справі, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Представники прокуратури та позивача письмових відзивів на апеляційну скаргу суду не надали, у судовому засіданні просили у її задоволенні відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, пунктом 2 Рішення Київської міської ради від 14.06.2007 № 858/1519 вирішено передати відповідачу в довгострокову оренду на 15 років земельну ділянку загальною площею 3,12 га для експлуатації та обслуговування будівель і споруд заводу на вул. Амурській, 6 у Голосіївському районі міста Києва.

17.07.2008 позивачем прийнято Рішення № 45/45 про продовження терміну дії рішень Київської міської ради про передачу в оренду земельних ділянок, по яких не укладено договорів, до 31 жовтня 2008 року.

18.09.2008 на підставі Рішень Київської міської ради від 14.06.2007 № 858/1519 та від 17.07.2008 № 45/45, між позивачем та відповідачем укладено Договір оренди земельної ділянки, посвідчений нотаріусом та зареєстрований останнім в реєстрі за № 4057, а також зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 30.09.2008 за № 79-6-00661 у книзі записів державної реєстрації договорів (далі, Договір) (том 1, а.с. 13-18).

За умовами Договору позивач, на підставі Рішення Київської міської ради від 14.06.2007 № 858/1519 та від 17.07.2008 № 45/45, за Актом приймання-передачі передає, а відповідач приймає в оренду земельну ділянку з такими характеристиками: місце розташування: вул. Амурська, 6 у Голосіївському районі міста Києва; розмір - 31089 кв.м.; цільове призначення - для експлуатації та обслуговування будівель і споруд заводу; кадастровий номер - :79:286:0005 (далі, спірна земельна ділянка) (пункт 1.1, 2.1. Договору).

У відповідності до пункту 2.2. Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 15 233 847,25 грн.

Згідно з пунктом 3.1. Договору, даний правочин укладено на 15 (п'ятнадцять) років.

Відповідно до умов пункту 4.2. Договору річна оплата плати за земельну ділянку встановлюється у розмірі трьох відсотків від її нормативно грошової оцінки. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

У пункті 4.7. Договору сторонами погоджено, що орендна плата вноситься відповідачем рівними частинами за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом тридцяти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Питання сплати податку на додану вартість та інших податкових платежів, що пов'язані з виконанням Договору, вирішуються відповідачем в установленому законодавством України порядку.

Згідно пункту 8.4. Договору орендар (відповідач) зобов'язаний, зокрема, своєчасно вносити орендну плату.

Пунктом 11.4. Договору визначено, що він може бути розірваний, зокрема, в односторонньому порядку за ініціативою позивача, із звільненням останнього від відповідальності, згідно з Господарським кодексом України, в разі, коли відповідач, зокрема, систематично не сплачує орендну плату (протягом півроку).

Згідно пунктів 8.4. та 11.8. Договору у разі припинення або розірвання Договору, відповідач зобов'язаний повернути позивачеві земельну ділянку, на умовах, визначених Договором, зокрема, повернути земельну ділянку позивачеві у стані, придатному для її подальшої використання.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог прокурора у повному обсязі з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Так, відповідно до частини 1, 2 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

З огляду на зазначене, змінити або розірвати договір у разі відсутності на це згоди сторін можна на вимогу зацікавленої сторони лише у судовому порядку і лише при наявності певних підстав.

Такими підставами є:

1) істотне порушення договору другою стороною;

2) інші випадки, встановлені договором або законом.

Відповідно до абз. 2 частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто, істотним слід вважати таке порушення договору, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення мети договору.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором оренди землі.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Стаття 15 Закону України «Про оренду землі» до істотних умов договору оренди земельної ділянки відносить, зокрема, умови щодо орендної плати із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Пунктом 2.23. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» роз'яснено, що розглядаючи справи зі спорів про розірвання договору оренди з підстав заборгованості з орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно зі статтями 1, 13 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Разом з тим, доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватися належними доказами, наприклад, довідкою, виданою державною податковою інспекцією про наявність (або відсутність) заборгованості за земельним податком та орендною платою.

Згідно з роздруківками облікових карток платника ПАТ «КЗГЛВ», наданих Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у місті Києві, податковий борг з орендної плати за період часу з 30 січня 2009 року по 30 березня 2013 року складає 2 486 381,20 грн.

Також, враховуючи той факт, що податковий борг має тенденцію до зростання, станом на 12 вересня 2014 року заборгованість відповідача складає 5 918 532,51 грн. Вказана інформація міститься в листі Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 15.09.2014 № 7513/26-50-10-08-07.

Водночас, з листа ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у місті Києві від 15.09.2014 № 7513/26-50-10-08-07 вбачається, що Господарським судом міста Києва названу інспекцію визнано конкурсним кредитором відповідача на суму 525 697,67 грн. у справі № 50/311-б про банкрутство останнього. Наведена обставина підтверджується ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 26.12.2012 у справі № 50/311-б. Щодо решти суми заборгованості відповідача з орендної плати за Договором, що складає 5 188 656,66 грн., ДПІ у Голосіївському районі зазначила, що вказана сума є поточною грошовою вимогою, оскільки виникла після порушення господарським судом провадження у справі № 50/311-б, і заява про визнання інспекції поточним кредитором подана до суду.

Частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

За приписом частини 1 статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Згідно із пунктом «д» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Як уже зазначалося вище, пунктом 11.4. Договору визначено, що він може бути розірваний, зокрема, в односторонньому порядку за ініціативою позивача, із звільненням останнього від відповідальності, згідно з Господарським кодексом України, в разі, коли відповідач, зокрема, систематично не сплачує орендну плату (протягом півроку).

Виходячи із вищевикладеного, суд констатує, що у правовідносинах сторін Договору має місце систематичне невиконання орендарем - ПАТ «КЗГЛВ» його грошового зобов'язання за Договором, що в розумінні частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі», є порушенням істотної умови Договору, а тому суд першої інстанції, керуючись статтею 651 Цивільного кодексу України, статтею 32 Закону України «Про оренду землі» та умовами Договору, дійшов правильного висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог прокурора та розірвання Договору оренди спірної земельної ділянки.

Статтею 34 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Зазначені положення також закріплені у пунктах 8.4. та 11.8. Договору.

Таким чином, позовна вимога прокурора про повернення земельної ділянки Київській міській раді, як похідна від вимоги про розірвання Договору, також є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки, по-перше, вимоги прокурора не стосуються зобов'язання відповідача виконати грошове зобов'язання за оспорюваним Договором; по-друге, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не забороняє, зокрема, прокуророві звертатися до суду з позовом про розірвання договору у зв'язку з його істотним порушенням боржником, відносно якого порушено справу про банкрутство.

Водночас, посилання відповідача на ту обставину, що він не сплачував орендну плату за землю у зв'язку із введенням ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2010 у справі № 50/311-б мораторію на задоволення вимог кредиторів ПАТ «КЗГЛВ», а відтак, був позбавлений можливості сплачувати орендну плату за землю інакше, ніж у порядку, встановленому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», не приймаються судом до уваги, оскільки заборгованість відповідача по сплаті орендної плати виникла ще з 08.05.2009, тобто до введення мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зазначена обставина підтверджується листом ДПС у м. Києві, згідно якого станом на 01.02.2013 податковий борг зі сплати за землю становить - 2 393,5 тис. грн. (у тому числі орендної плати за землю - 2 393,5 тис. грн.). Податковий борг виник з 08.05.2009 (том 1, а.с. 20-22).

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Київський завод гумових та латексних виробів» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київський завод гумових та латексних виробів» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 у справі № 910/4390/13 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 у справі № 910/4390/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/4390/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко