РІШЕННЯ

"13" січня 2015 р.Справа № 921/325/14-г/18

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Сидорук А.М.

Розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС", вул. Коновальця, 27, м. Рава-Руська, Жовківський район, Львівська область (поштова адреса: м. Львів, а/с 10794, вул. Б.Хмельницького , 212, корп. 3, кімн. 31)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "І.Т.-Березовиця", вул. С.Будного, 2, м. Тернопіль

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрєврокровля", бульвар Слави, буд.45, м. Дніпропетровськ.

про стягнення в сумі 165 240 грн. 00 коп..

За участю представників сторін

Позивача: не з'явився

Відповідача: Інак В.О. - представник.

Третьої особи: не з'явився

Суть справи: Рішенням господарського суду Тернопільської області від 10 червня 2014 року у справі № 921/325/14-г/18 (суддя Охотницька Н.В.) в позові товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС" до товариства з обмеженою відповідальністю "І.Т.-Березовиця" відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19 серпня 2014 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС" задоволено; рішення господарського суду Тернопільської області від 10 червня 2014 року у справі № 921/325/14-г/18 скасовано; прийнято нове рішення, яким позов задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 30 жовтня 2014 року касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "І.Т.- Березовиця" задоволено частково; рішення господарського суду Тернопільської області від 10 червня 2014 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19 серпня 2014 року у справі № 921/325/14-г/18 скасовано, а справу № 921/325/14-г/18 направлено на новий розгляд до господарського суду Тернопільської області.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 14.11.2014 р. справу № 921/325/14-г/18 прийнято до свого провадження; призначено судове засідання на 02.12. 2014 р. на 10 год. 00 хв.; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТзОВ "Укрєврокровля". Зобов'язано сторони до дня розгляду справи надати господарському суду: позивача витяги з ЄДРПОУ відносно позивача, відповідача та третьої особи станом на час розгляду справи в суді; відповідача - витяг з ЄДРПОУ станом на час розгляду справи в суді; обґрунтований відзив на позовну заяву; третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТзОВ "Укрєврокровля" - письмові пояснення по суті спору.

Представник позивача в судове засідання 02 грудня 2014 року не з"явився, витребуваних ухвалою суду доказів не надав, хоча про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином (повідомлення про вручення поштового відправлення знаходиться в матеріалах справи).

Представник відповідача відзив на позов не надав, однак в судовому засіданні 02 грудня 2014 року заперечив щодо позовних вимог.

Представник третьої особи в судове засідання 02 грудня 2014 року не з"явився.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 02.12.2014р. в порядку ст.77 ГПК України розгляд справи відкладено на 16.12.2014р.

В судовому засіданні представникам позивача та відповідача роз'яснено права та обов'язки сторін, передбачені ст.ст.22, 81-1 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти позовних вимог та просить суд в позові відмовити.

Третя особа ТОВ "Укрєврокровля", бульвар Слави, буд.45, м. Дніпропетровськ, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, всупереч вимог, викладених в ухвалі господарського суду, письмові пояснення щодо предмету спору господарському суду не надала.

В порядку ст.77 ГПК України ухвалою господарського суду Тернопільської області від 16.12.2014р. розгляд справи відкладено на 13.01.2015р., зобов'язано позивача до дня розгляду справи надати господарському суду обгрунтований розрахунок штрафних санкцій із зазначенням періоду, за який вони нараховані; оригінал міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) № 252413; відповідача - обґрунтований відзив на позовну заяву; оригінал міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) № 252413; третю особу ТОВ "Укрєврокровля" - письмові пояснення щодо предмету спору та оригінал міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) № 252413.

Всупереч вимог, викладених в ухвалі господарського суду від 16.12.2014р. позивачем та третьою особою станом на дату розгляду справи - 13 січня 2015 року не надано суду витребуваних ухвалою господарського суду документів.

Відповідач відзив на позов не подав, разом з тим представник відповідача з'явився в судове засідання та надав усні пояснення господарському суду, проти позовних вимог заперечив та просить суд в позові відмовити.

Відповідно до ст.59 ГПК України подання відповідачем господарському суду та позивачу у справі відзиву на позовну заяву є його правом, а не обов'язком, та згідно вимог ст. 75 ГПК України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

12 січня 2015р. на адресу господарського суду Тернопільської області від позивача по справі Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС" надійшла телеграма про відкладення розгляду справи на довільний термін в зв'язку з хворобою представника.

У відповідності до п.3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Приймаючи до уваги, що:

- позивачем по справі не надано господарському суду належних доказів, які б свідчили про підтвердження викладених в телеграмі обставин, а саме доказів перебування повноваженого представника позивача на лікарняному та не подано належних доказів неможливості заміни представника позивача в судовому засіданні;

- ухвалою господарського суду Тернопільської області від 16.12.2014р., явка представників сторін не визнавалася обов'язковою, разом з тим позивача було зобов'язано надати суду обгрунтований розрахунок штрафних санкцій із зазначенням періоду, за який вони нараховані, однак позивачем без поважних причин не надано /не надіслано/ господарському суду витребувані судом документи, які в силу ст.54 ГПК України повинні бути долучені позивачем до позовної заяви при зверненні з позовом до господарського суду в обґрунтування своїх позовних вимог;

- в силу ст. 69 ГПК України двохмісячний строк розгляду спору закінчується 14.01.2015р. Позивачем не надано господарському суду клопотання про продовження строку розгляду спору відповідно до вимог ст.69 ГПК України.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти відкладення розгляду справи, пояснивши суду, що клопотання позивача, викладене в телеграмі, не підтверджене належними доказами, призводить до затягування розгляду справи, відповідно клопотання про продовження строку розгляду спору не подав.

Враховуючи наведене, господарський суд відхиляє клопотання ТОВ "Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС" про відкладення розгляду справи та розглядає справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представника відповідача, судом встановлено наступне:

Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

03.09.2013 р. між Експедитором ТзОВ "СУПП "Равтранс" та виконавцем ТОВ "І.Т.-Березовиця" укладено транспортне замовлення № 03.09.13 по перевезенню вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні Польща - Україна, відповідно до умов якого ТОВ "І.Т.-Березовиця" надав автомобіль Volvo д.н.з. ВО 4516АН/ВО8779ХХ для перевезення вантажу - будівельні матеріали вагою 21000 кг., а експедитор ТзОВ "СУПП "Равтранс" відповідно до умов транспортного замовлення зобов'язується сплатити вартість перевезення по замовленню в розмірі 1 800 євро по курсу НБУ на день розвантаження через 15 днів по отриманню оригіналів документів.

Згідно умов заявки дата завантаження вантажу 04.09.2013 р. на 13:00 год.; місце завантаження PL 67-300 Szprotawa, Ulica Mikolaja Kopernika 20, Plac firmy Eurotex; місце розвантаження вантажу: UA 83015 Donеtsk, Bogdana Khmel'nitskogo Prospekt, Grigorivska International School; час доставки: до 10.09.2013 р., 08:00 - 10:00 год.

Як вбачається з матеріалів справи, під час виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "І.Т.-Березовиця" послуг з перевезення вантажу, транспортний засіб перевізника 10 вересня 2013р. потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, в результаті чого було пошкоджено автомобіль д.н.з. ВО 4516АН з напівпричепом д.н.з. ВО8779ХХ та частина товару, який був об'єктом перевезення, що підтверджується Актом про ДТП, Довідкою Криничанської роти ДПС ДАЇ ГУ МВС України Дніпропетровської області та Витягом з кримінального провадження № 0000778.

Як вбачається з позовної заяви ТзОВ "СУПП "Равтранс", в передбачений транспортним замовленням строк (до 10.09.2013р.) вантаж вантажоотримувачу Grigorivska International School, м.Донецьк доставлено не було та відповідно до ст.919 Цивільного кодексу України перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами, іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Згідно п.2 транспортного замовлення № 03.09.13, за домовленістю сторін встановлено наступну відповідальність: у випадку погодженого терміну доставки вантажу до отримувача, експедитор має право пред'явити штрафні санкції виконавцю в розмірі 100 євро /згідно офіційного курсу НБУ - 1080 грн./ за кожен день протермінування.

Згідно п.1. ст.17 Конвенції про договір міжнародної дорожньої перевозки вантажів від 19.05.1956р. перевізник несе відповідальність за повну або часткову втрату вантажу до перевозки і його доставкою, а також за прострочку доставки.

Відповідно до позовних вимог, станом на 10 лютого 2014 року протермінування доставки вантажу складає 153 дні. Таким чином штрафні санкції складають 165 240 грн.

Враховуючи вищенаведені обставини, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС" звернулося за захистом своїх прав та інтересів до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "І.Т.-Березовиця" на користь ТзОВ "СУПП "Равтранс" 165 240 грн. 00 коп. штрафних санкцій за протермінування в доставці вантажу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Відповідно до ч.1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "І.Т.-Березовиця" укладено договір перевезення у спрощений спосіб.

Згідно із ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Стаття 923 Цивільного кодексу України встановлює відповідальність перевізника за прострочення доставки вантажу, а саме, у разі прострочення доставки вантажу перевізник зобов'язаний відшкодувати другій стороні збитки, завдані порушенням строку перевезення, якщо інші форми відповідальності не встановлені договором, транспортними кодексами (статутами).

У відповідності до ст.925 ЦК України до пред'явлення перевізникові позову, що випливає із договору перевезення вантажу, пошти можливим є пред'явлення йому претензії у порядку, встановленому законом, транспортними кодексами (статутами). Позов до перевізника може бути пред'явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк.

Відповідно до транспортного замовлення № 03.09.13, укладеного між сторонами 03.09.2013 р., виконавець Товариство з обмеженою відповідальністю "І.Т.-Березовиця" бере на себе зобов'язання по перевезенню вантажів власним автомобільним транспортом Volvo д.н.з. ВО 4516АН/ВО8779ХХ у міжнародному сполученні Польща - Україна, а експедитор ТзОВ "СУПП "Равтранс" відповідно до умов транспортного замовлення зобов'язується сплатити вартість перевезення по замовленню в розмірі 1 800 євро по курсу НБУ на день розвантаження через 15 днів по отриманню оригіналів документів.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, копії міжнародної товарно-транспортної накладної А № 252413, яка була складена за наслідками спірної господарської операції, відправником товару виступає польське підприємство EKO CENTRUM, одержувачем вантажу є ТОВ UKR EVROKROVLYA LTD, м.Дніпропетровськ, перевізник -ТОВ "І.Т. Березовиця", дата завантаження 04.09.2013 р..

Відповідно до умов транспортного замовлення місце розвантаження вантажу: UA 83015 Donеtsk, Bogdana Khmel'nitskogo Prospekt, Grigorivska International School; час доставки: до 10.09.2013 р., 08:00 - 10:00 год.

Згідно п.4 транспортного замовлення № 03.09.13, при затримках в дорозі, погранпереході, проблемах з вантажем, при перевищенні вагових параметрів, виконавець зобов'язаний негайно інформувати про це замовника і узгодити форму оплати можливих штрафів.

Як вбачається з пояснень представника відповідача в судовому засіданні, після потрапляння автомобіля перевізника в дорожньо-транспортну пригоду, ТОВ "І.Т.-Березовиця" в телефонному режимі звернувся експедитора ТОВ "Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС" щодо надання інструкцій щодо подальших дій ТОВ «І.Т.-Березовиця», позивач порадив звернутися до отримувача товару ТОВ «Укрєврокровля». Після проведення переговорів в телефонному режимі з отримувачем товару ТОВ «Укрєврокровля» було прийнято рішення про перезавантаження вантажу, який залишився непошкодженим, на інший транспортний засіб д.н.з. ВВ 2287 СН.

Відповідно до копії СМР № 252413 та CARNET TIR XE №73560614, /наявних в матеріалах справи; на неодноразову вимогу суду оригінал СМР № 252413 позивачем, відповідачем та третьою особою господарському суду не надано/, вантаж прибув на митний пост "Дніпропетровськ - Лівобережний" 12.09.2013 р. та 19.09.2013 р. був забраний з митного оформлення, про що свідчать відтиски печаток митниці. При цьому, товар був вивезений з митного посту вантажним автомобілем д.н.з. ВВ 2287 СН, тобто тим самим автомобілем на який було здійснено перезавантаження вантажу, який залишився непошкодженим за вказівкою ТОВ "Укрєврокровля".

В матеріалах справи наявна претензія № 1 від 23.09.2013р., надіслана Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрєврокровля" на адресу ЕСО CENTRUM, Польща про відшкодування збитків, понесених внаслідок неналежного виконання договору № 1UKR/2013/ від 27.07.2013р. в сумі 17 195, 60 євро.

Із змісту зазначеної претензії вбачається, що на адресу ТОВ "Укрєврокровля" мала поступити плитка сланцева крівля в кількості 11 816 штук на суму 14770 євро. Даний товар надійшов не в повній кількості та у невідповідній якості, а саме вантажоотримувач зміг отримати 4649 шт. плитки сланцевої, решта товару має значні деформації, що робить неможливим використовувати його на пристрої покрівельного покриття.

Крім того, в претензії № 1 від 23.09.2013р., адресованій польському підприємству ЕСО CENTRUM, вантажоотримувач вантажу зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрєврокровля" понесло додаткові затрати, пов'язані з дорожньо-транспортною пригодою, зокрема, доставка плитки в Донецьк з місця ДТП - 350,00 євро.

Отже, матеріали справи свідчать, що товар був доставлений на адресу ТОВ "Укрєврокровля" з подальшим його доставленням в м.Донецьк, однак не в повній кількості та невідповідної якості.

Таким чином, при розгляді справи в судовому засіданні судом не здобуто доказів, підтверджуючих факту не доставлення, втрати чи загублення вантажу.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив, що матеріали справи не містять будь-яких листів, претензій, вимог, тощо, вантажоотримувача товару Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрєврокровля" до перевізника вантажу Товариства з обмеженою відповідальністю "І.Т.-Березовиця".

Як вбачається з пояснень представника відповідача ТОВ "І.Т.-Березовиця" в судовому засіданні, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС" не зверталося до перевізника ТОВ "І.Т.-Березовиця" з жодними претензіями відносно виконання /не виконання/ умов транспортного замовлення № 03.09.13, а відразу звернулося з позовом до господарського суду про стягнення штрафних санкцій.

У відповідності до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України, та згідно зі ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" укладені і належним чином ратифіковані вони становлять невід'ємну частину національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства, а якщо міжнародним договором України, укладення якого відбулося у формі закону, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Законом України від 01.08.2006р. "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" закріплено, що Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м.Женеві з таким застереженням: "Відповідно до п.1 ст.48 Конвенції Україна не вважає себе зобов'язаною статтею 47 цієї Конвенції".

Відповідно до ст.1 п.1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р., Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Приймаючи до уваги, що відповідно до транспортного замовлення № 03.09.13, місцем прийняття вантажу для перевезення є PL 67-300 Szprotawa, Ulica Mikolaja Kopernika 20, Plac firmy Eurotex; місцем, передбаченим для доставки, є - UA 83015 Donеtsk, Bogdana Khmel'nitskogo Prospekt, Grigorivska International School, тобто місця, передбачені для прийняття вантажу для перевезення та доставки, знаходяться в різних країнах: Польща та Україна, а відтак на спірні правовідносини сторін поширюються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, що підписана в Женеві 19.05.1956.

Як встановлено в судовому засіданні, у даному спорі позивач ТОВ "Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС" виступає в якості експедитора, який зобов'язується оплатити вартість перевезення по замовленню, відповідач ТОВ "І.Т.-Березовиця" - в якості перевізника, який зобов'язаний прибути на місце завантаження товару та доставити товар на місце розвантаження.

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р. застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів не в залежності від суб'єктного складу сторін за укладеним договором, а у випадку, коли місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що для врегулювання спірних правовідносин, окрім національного законодавства України, слід застосовувати і правові норми Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів від 19.05.1956 р.

Згідно із ст.12 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, відправник має право розпоряджатися вантажем, зокрема, вимагати від перевізника припинення перевезення, зміни місця, передбаченого для доставки вантажу, або здачі вантажу одержувачу, іншому, ніж зазначений у вантажній накладній. Відправник втрачає це право з того моменту, коли другий примірник накладної переданий одержувачу або коли останній здійснює свої права, передбачені в пункті 1 статті 13; з цього моменту і надалі перевізник керується вказівками одержувача.

У відповідності до ст.13 п.1 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, після прибуття вантажу на місце, передбачене для його доставки, одержувач має право вимагати від перевізника передачі йому другого примірника вантажної накладної і вантажу в обмін на розписку. Якщо встановлена втрата вантажу чи якщо вантаж не прибув після закінчення терміну, передбаченого в статті 19, одержувач може від свого імені пред'явити перевізнику вимоги, основані на праві, що витікає з договору перевезення.

Стаття 19 Конвенції передбачає, що вважається, що мало місце прострочення доставки, якщо вантаж не був доставлений в узгоджений термін або, якщо вантаж не був доставлений в узгоджений термін, фактична тривалість перевезення з урахуванням обставин справи, і зокрема, у випадку часткового завантаження транспортного засобу, часу, необхідного при звичайних умовах для комплектації вантажів для повного завантаження, перебільшує час, який був би необхідний сумлінному перевізнику.

В матеріалах справи відсутні докази пред'явлення одержувачем товару Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрєврокровля" на адресу перевізника Товариства з обмеженою відповідальністю "І.Т.-Березовиця" вимог, основаних на праві, що витікає з договору перевезення в порядку ст.13 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів.

Предметом спору у даній справі є стягнення експедитором з перевізника 165 240 грн. 00 коп. штрафних санкцій за порушення термінів доставки вантажу.

Відповідно до п.2 Транспорного замовлення № 03.09.13, укладеного між експедитором ТОВ "СУПП "Равтранс" та виконавцем ТОВ "І.Т.Березовиця", за протермінування в доставці вантажу виконавець несе відповідальність згідно вимогам конвенції КДПГ. Але у випадку погодженого терміну доставки вантажу до отримувача експедитор має право пред"явити штрафні санкції виконавцю в розмірі 100 євро за кожний день протермінування.

В позовній заяві позивач зазначає, що станом на 10 лютого 2014р. протермінування доставки вантажу складає 153 дні, таким чином штрафні санкції складають (153х1080) - 165240 грн.

Всупереч вимог ст.54 Господарського процесуального кодексу України та вимог господарського суду, викладених в ухвалі суду від 16.12.2014р., позивачем в обгрунтування своїх позовних вимог не поданного обгрунтованого розрахунку штрафних санкцій із зазначенням періоду, за який вони нараховані, не зазначено в позовній заяві, коли був одержаний вантаж отримувачем на думку позивача та не доведено правового обгрунтування саме 153-х днів прострочення доставки вантажу.

Разом з тим, до позовної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС" долучено матеріали переписки позивача з експедиторською фірмою Fixemer Logistics, яка останньою претензією від 27.01.2014р. пред'явила ТОВ СП "Равтранс" до відшкодування суму збитків 24 889,65 євро. Докази списання зазначеної суми з рахунку ТОВ "Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС" в матеріалах справи відсутні.

В судовому засіданні 16.12.2014р. представник позивача підтримав свої позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача саме штрафні санкції за прострочення строків доставки вантажу в розмірі 165 240,00 грн.

У відповідності до положень статей 230, 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст.313 Господарського кодексу України перевізник зобов'язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Розмір штрафів, що стягуються з перевізників за прострочення в доставці вантажу, визначається відповідно до закону.

Стаття 315 Господарського кодексу України передбачає порядок вирішення спорів щодо перевезень, а саме, до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії. Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів. Щодо спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

У відповідності до статті 23 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м.Женеві, у випадку прострочення доставки, якщо позивач доведе, що прострочення завдало збитку, перевізник компенсує такий збиток, який не може перевищувати плату за перевезення.

Статтею 30 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р. передбачено порядок подання претензій і позовів, зокрема, прострочення в доставці вантажу може призвести до сплати компенсації лише в тому випадку, якщо заява перевізнику була зроблена у письмовій формі протягом двадцяти одного дня від дня передачі вантажу у розпорядження одержувача. При обчисленні термінів, що передбачені цією статтею, відповідно день видачі вантажу, день перевірки, або день передачі вантажу у розпорядження одержувача до терміну не зараховується. Перевізник та одержувач надають один одному всі належні умови для здійснення необхідних обстежень та перевірок.

Відповідно до ст.41 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, будь-яка умова, яка прямо чи опосередковано відступає від положень цієї Конвенції, є недійсною. Недійсність такої умови не спричиняє недійсність інших умов договору.

У відповідності до ст.9 Конституції України та статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства; якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Отже, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м.Женеві, передбачено виключно відшкодування збитку у випадку прострочення доставки, якщо позивач доведе, що прострочення завдало збитку; стягнення ж штрафних санкцій за прострочення строків доставки товару Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів не передбачено.

В силу ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. При цьому у відповідності з ч. 2 цієї норми під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Відповідно до ст. 218 ГК України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т. ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої ст. 224 ГК України, є правопорушення, що включає в себе певні елементи: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки; причинний зв'язок між ними; вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

При розгляді даної справи позивачем ТОВ "Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС" документально не доведено спричинення йому збитків саме з вини відповідача, при цьому позивач не ставить позовну вимогу щодо стягнення спричинених збитків, а підтримує позовні вимоги про стягнення з з Товариства з обмеженою відповідальністю "І.Т.-Березовиця" 165 240,00 грн. штрафних санкцій.

Отже, дослідивши усі докази, наявні в матеріалах справи, та на виконання вимог Вищого господарського суду України, викладених в Постанові від 30 жовтня 2014 року, господарський суд прийшов до висновку щодо відсутності причинного зв'язку між вимогами ТОВ "Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС" про стягнення штрафних санкцій з перевізника за прострочення термінів доставки вантажу та збитками, які позивач поніс /на його думку/ в зв'язку з відмовою його контрагента від сплати йому грошових коштів за іншими перевезеннями.

Згідно вимог ст. ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Отже, враховуючи вищенаведене, та приймаючи до уваги, що позивачем всупереч національного законодавства України не доведено правомірності нарахування штрафних санкцій за прострочення термінів доставки вантажу, які не передбачені Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м.Женеві, не подано обґрунтованого розрахунку нарахованих штрафних санкцій; не подано доказів надіслання відповідачу претензії у встановленому для даної категорії спорів порядку, а відтак, господарський суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС" необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України при відмові в позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1,2, 4, 12, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторонами може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його прийняття (підписання - 21 січня 2015 року) через місцевий господарський суд.

Суддя А.М. Сидорук