КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2015 р. Справа№ 910/5977/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від першого позивача - ОСОБА_2 - ОСОБА_2 - особисто;

від другого позивача - ОСОБА_3 - ОСОБА_3 - особисто; ОСОБА_4, довіреність № 3680 від 04.09.2014;

від відповідача - представник не прибув;

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Київміськтара-2" на рішення господарського суду міста Києва від 08.09.2014 у справі № 910/5977/14 (суддя Босий В.П.) за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Київміськтара-2", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві, про визнання недійсними рішення загальних зборів, визнання недійсним статуту товариства, відновлення становища, яке існувало до порушення прав, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Київміськтара-2" про визнання недійсними рішень загальних зборів від 22.03.2013 р., від 04.04.2013 р. та від 12.06.2013 р., визнання недійсним статуту товариства в редакціях, затверджених рішеннями загальних зборів, оформлених протоколами №6 від 22.03.2013 р. та №7 від 04.04.2013 р., відновлення становища, яке існувало до порушення прав шляхом зобов'язання Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві внести відповідні записи до Єдиного державного реєстру, а також зобов'язання його скасувати всі реєстраційні дії, які були вчинені після 20.08.2012 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.09.2014 у справі № 910/5977/14 позов задоволено частково; визнано недійсними рішення загальних зборів від 22.03.2013 р., від 04.04.2013 р. та від 12.06.2013 р. та статут товариства в редакціях, затверджених рішеннями загальних зборів, оформлених протоколами №6 від 22.03.2013 р. та №7 від 04.04.2013 р.; у задоволенні решти вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсними рішень загальних зборів від 22.03.2013 р., від 04.04.2013 р. та від 12.06.2013 р. суд першої інстанції виходив з того, що незаконність рішень загальних зборів від 21.08.2012 та від 22.10.2012 (встановлена судовими рішеннями в інших справах) в частині відсутності кворуму та порушення порядку і процедури прийняття рішень, призвела до незаконності оскаржуваних рішень, прийнятих в подальшому також за відсутності позивачів.

Задоволення вимоги про визнання недійсним статуту товариства в редакціях, затверджених рішеннями загальних зборів, оформлених протоколами №6 від 22.03.2013 р. та №7 від 04.04.2013 р. мотивовано тим, що оскільки зміни до статуту товариства відповідача було внесено на підставі рішень загальних зборів учасників від 22.03.2013 р. та від 04.04.2013 р., які в судовому порядку визнані недійсними, то такі редакції статуту є незаконними.

У задоволенні позовних вимог про відновлення становища, яке існувало до порушення прав позивачів, шляхом зобов'язання Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві внести відповідні записи до Єдиного державного реєстру, а також зобов'язання його скасувати всі реєстраційні дії, які були вчинені після 20.08.2012 р., відмовлено судом з огляду на те, що такі вимоги пред'явлені до третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а згідно норм Господарського процесуального кодексу України позовні вимоги можуть бути пред'явлені виключно до відповідача у справі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 08.09.2014 у справі № 910/5977/14 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме справу розглянуто господарським судом за відсутності відповідача.

Крім цього, апелянт зазначає про невірність розподілу судом першої інстанції сум судового збору за позовною заявою.

Позивачі в судовому засіданні 14.01.2015 заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Апелянт не скористався правом на участь свого представника в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Разом з тим, від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебування керівника товариства відповідача на військовій службі в зоні АТО та відповідно неможливості отримати від нього документи, які необхідні для обґрунтування позиції апелянта.

Колегія суддів, розглянувши зазначене клопотання відповідача дійшла висновку про його відхилення, з огляду на наступне.

Відповідач за майже двомісячний строк розгляду справи в суді апеляційної інстанції жодного разу не скористався правом на участь свого представника в судових засіданнях, подаючи при цьому клопотання про відкладення мотивовані однією і тією підставою - перебування керівника товариства відповідача на військовій службі в зоні АТО та відповідно неможливості отримати від нього документи, які необхідні для обґрунтування позиції апелянта.

При цьому, апеляційна скарга подана саме відповідачем, який в обґрунтування її вимог посилається лише на те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме справу розглянуто господарським судом за відсутності відповідача та на невірність розподілу судом першої інстанції сум судового збору за позовною заявою.

Жодних інших обставин, що можуть бути підтверджені певними доказами, які можливо отримати саме від керівника товариства відповідача, не наведено у скарзі.

Крім цього, при розгляді даної справи судом першої інстанції відповідач не забезпечив участь свого представника у жодне судове засідання.

Також, слід зазначити, що у будь-якому разі відкладення розгляду справи не можливе через сплив двухмісячного строку, встановленого ч. 1 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України для розгляду апеляційних скарг на рішення господарського суду.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно статуту товариства обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Київміськтара-2" (в редакції, затвердженій рішенням загальних зборів учасників товариства від 26.12.2011 р. (протокол №1)) учасниками Товариства є: ОСОБА_2 із розміром частки у статутному капіталі 249 174,00 грн., що становить 23,49% статутного капіталу; ОСОБА_5 із розміром частки у статутному капіталі 32 004,00 грн., що становить 3% статутного капіталу; ОСОБА_6 із розміром частки у статутному капіталі 20 574,00 грн., що становить 1,9 % статутного капіталу; ОСОБА_7 із розміром частки у статутному капіталі 251 460,00 грн., що становить 23,7% статутного капіталу; ОСОБА_8 із розміром частки у статутному капіталі 249 174,00 грн., що становить 23,49% статутного капіталу та ОСОБА_3 із розміром частки у статутному капіталі 249 174,00 грн., що становить 23,49 % статутного капіталу. Товариству належить частка у розмірі 9 144,00 грн., що складає 0,9% статутного капіталу.

Рішенням загальних зборів товариства від 21.08.2012р. (протокол №3 від 21.08.2012р.) ОСОБА_3 було усунуто від виконання обов'язків директора товариства та призначено з 21.08.2012р. виконуючим обов'язки директора відповідача ОСОБА_9, надавши йому всі необхідні повноваження для здійснення поточного керівництва, згідно з п.9 Статуту товариства.

Крім цього, рішенням загальних зборів товариства від 22.10.2012 (протокол № 5 від 22.10.2012) позивачів було виключено з 22.10.2012 р. зі складу учасників Товариства, як осіб, що не виконали свого обов'язку щодо сплати своєї частки до статутного капіталу товариства, чим порушили свої обов'язки перед товариством, що, відповідно до законодавства, позбавляє їх прав на частку в статутному капіталі відповідача, право на управління зазначеним підприємством, отримання дивідендів учасником та на отримання виплати частини майна товариства, пропорційно їх часткам у статутному капіталі. Крім того, було затверджено зміни до статуту відповідача, викладено його в новій редакції.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не погоджуючись з прийнятими 21.08.2012р. та 22.10.2012 рішеннями, оформленими протоколами №3 та № 5 відповідно, звертались до суду з позовами про визнання цих рішень недійсними, а також визнання недійсною нової редакції статуту відповідача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.12.2013 р. у справі №5011-75/13974-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2014 р., визнано недійсним рішення загальних зборів від 21.08.2012, яке оформлено протоколом № 3 від 21.08.2012 р.

Крім того, постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2013 р. у справі №910/9526/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 11.12.2013 р., визнано недійсними рішення загальних зборів учасників товариства від 22.10.2012 р., які оформлені протоколом №5 від 22.10.2012 р., а також визнано недійсною нову редакцію статуту товариства відповідача, затверджену загальними зборами учасників від 22.10.2012 р.

Наведені судові акти мотивовані тим, що оспорювані рішення загальних зборів від 21.08.2012 та від 22.10.2012 прийняті з порушенням вимог діючого законодавства, за відсутності кворуму, а порядок і процедура прийняття спірних рішень суперечать вимогам ч. 4 ст. 60 Закону України "Про господарські товариства".

Спір у даній справі виник у зв'язку із наявністю, на думку позивачів, підстав для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників Товариства, які відбулися після 22.10.2012 р.

Зокрема, позивачі вказують на те, що після незаконного виключення їх зі складу учасників Товариства, загальними зборами були прийняті рішення про:

- затвердження договорів купівлі-продажу часток у статутному капіталі Товариства, прийняття нових учасників, обрання Дирекції, Генерального директора та Голови Товариства, а також внесення відповідних змін до його статуту, оформлені протоколом загальних зборів учасників Товариства №6 від 22.03.2013 р.;

- затвердження договорів купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі, прийняття нових учасників та перерозподіл часток у статутному капіталі Товариства, а також внесення відповідних змін до його статуту, оформлені протоколом загальних зборів учасників Товариства №7 від 04.04.2013 р.;

- припинення Товариства шляхом його ліквідації за рішенням власника, призначення ліквідаційної комісії, оформлені протоколом загальних зборів учасників Товариства №9 від 12.06.2013 р.

Так, позивачі в обґрунтування вимог у даній справі посилаються на те, що незаконність рішень загальних зборів від 21.08.2012 та від 22.10.2012 (встановлена судовими рішеннями в інших справах) в частині відсутності кворуму та порушення порядку і процедури прийняття рішень, призвела до незаконності рішень, прийнятих в подальшому також за відсутності позивачів.

У зв'язку з наведеним, позивачі просять суд визнати недійсними рішення загальних зборів від 22.03.2013 р., від 04.04.2013 р. та від 12.06.2013 р., оформлені протоколами №6 від 22.03.2013 р., №7 від 04.04.2013 р. та №9 від 12.06.2013 р.

Порядок створення, діяльності, припинення, виділу акціонерних товариств, їх правовий статус, права та обов'язки акціонерів визначає Закон України "Про господарські товариства".

Статтею 58 названого Закону передбачено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Представники учасників можуть бути постійними або призначеними на певний строк. Учасник вправі в будь-який час замінити свого представника у зборах учасників, сповістивши про це інших учасників. Учасник товариства з обмеженою відповідальністю вправі передати свої повноваження на зборах іншому учаснику або представникові іншого учасника товариства. Учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному фонді.

Згідно зі ст. 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства. Учасники товариства, що володіють не менш як десятьма відсотками голосів, можуть вимагати скликання загальних зборів. Якщо вимога учасників про скликання загальних зборів не виконана, ці учасники мають право самі скликати загальні збори. Рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про господарські товариства" загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів.

Збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю скликаються не рідше двох разів на рік, якщо інше не передбачено установчими документами. Про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах (ст. 61 Закону України "Про господарські товариства").

Згідно зі ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

По суті, рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Розглядаючи корпоративні спори, слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (ст. ст. 41, 42, 59, 60 Закону України "Про господарські товариства"); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (ч.4 ст. 43 Закону України "Про господарські товариства"); прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (ст. ст. 40, 45 Закону України "Про господарські товариства"). При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, необхідно оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Рішення загальних зборів господарського товариства можуть бути визнаними недійсними в судовому порядку у випадку недотримання процедури їх скликання, встановленої ст. ст. 43, 61 Закону України "Про господарські товариства". Права учасника (акціонера) товариства можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо. При вирішенні спорів про визнання недійсними рішень загальних зборів господарського товариства з підстав недопущення до участі в них акціонерів (учасників) товариства, необхідно з'ясувати, чи могла їх відсутність (або наявність) істотно вплинути на прийняття рішення, яке оскаржується.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" №13 від 24.10.2008р.

Згідно п. 8.6 статуту Товариства (в редакції від 26.12.2011 р.) загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60% голосів.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.12.2013 р. у справі №5011-75/13974-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2014 р., та постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2013 р. у справі №910/9526/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 11.12.2013 р. (якими було визнано недійсними рішення загальних зборів від 21.08.2012 та від 22.10.2012) встановлено, що позивачам - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить разом 46,98% статутного капіталу Товариства, а відтак і 46,98% голосів на загальних зборах його учасників.

Також, зазначеними судовими актами встановлено, що рішення на загальних зборах, які відбулися 21.08.2012 та 22.10.2012, через неповідомлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3, були прийняті за відсутності кворуму.

Наведене, зокрема, і стало підставою для визнання цих рішень недійсними.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Внаслідок прийняття на загальних зборах 21.08.2012 та 22.10.2012 рішення про виключення зі складу учасників товариства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначені особи про проведення загальних зборів 22.03.2013 р., 04.04.2013 р. та 12.06.2013 р. у визначеному Законом України "Про господарські товариства" порядку не повідомлялися, і не були присутні на таких загальних зборах.

Проте, дані рішення було визнано недійсними в судовому порядку.

У зв'язку з цим, слід вважати, що станом на дні проведення зборів, рішення прийняті на яких оскаржуються у даній справі, позивачі були учасниками товариства.

Наведене свідчить про позбавлення їх можливості взяти участь у загальних зборах, а також про порушення їх корпоративних прав на участь в управлінні Товариством, оскільки позивачі у даній справі володіють в сукупності 46,98%, тобто проведення загальних зборів учасників Товариства 22.03.2013 р., 04.04.2013 р. та 12.06.2013 р. відбулося за відсутності кворуму.

З огляду на порушення рішеннями загальних зборів учасників Товариства, оформлених протоколами №6 від 22.03.2013 р., №7 від 04.04.2013 р. та №9 від 12.06.2013 р., вимог чинного законодавства України, а також прав та законних інтересів його учасників - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позовні вимоги про визнання таких рішень недійсними є правомірними та обґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання недійсними рішень загальних зборів від 22.03.2013 р., від 04.04.2013 р. та від 12.06.2013 р.

Стосовно задоволення судом першої інстанції вимог позивачів про визнання недійсним статуту Товариства в редакціях, затверджених рішеннями загальних зборів Товариства, оформлених протоколами №6 від 22.03.2013 р. та №7 від 04.04.2013 р., слід зазначити наступне.

Відповідно статей 88, 143 Цивільного кодексу України, статей 57, 82 Господарського кодексу України та статей 4, 51 Закону України "Про господарські товариства" суди вправі визнати недійсними установчі документи товариства за одночасної наявності таких умов: на момент розгляду справи установчі документи не відповідають вимогам законодавства; порушення, допущені при прийнятті та затвердженні установчих документів, не можуть бути усунені та відповідні положення установчих документів порушують права чи охоронювані законом інтереси позивача.

Згідно п. п. 13, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" підставами для визнання акта, в тому числі статуту, недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Положеннями статтей 59, 41, 60 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що внесення змін до статуту товариства є виключною компетенцією загальних зборів учасників товариства, які визнаються правомочними, якщо в них беруть участь учасники, що мають відповідно до статуту товариства більш як 60 % голосів.

У даному випадку до статуту товариства відповідача було внесено зміни на підставі рішень загальних зборів учасників, оформлених протоколами №6 від 22.03.2013 р. та №7 від 04.04.2013 р., які в судовому порядку визнані недійсними з підстав порушення ними вимог чинного законодавства України, а також прав та законних інтересів позивачів.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання недійсним статуту Товариства в редакціях, затверджених рішеннями загальних зборів Товариства, оформлених протоколами №6 від 22.03.2013 р. та №7 від 04.04.2013 р.

У задоволенні позовних вимог про відновлення становища, яке існувало до порушення прав позивачів, шляхом зобов'язання Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві внести відповідні записи до Єдиного державного реєстру, а також зобов'язання його скасувати всі реєстраційні дії, які були вчинені після 20.08.2012 р., обґрунтовано відмовлено судом першої інстанції з огляду на те, що такі вимоги пред'явлені до третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а згідно норм Господарського процесуального кодексу України позовні вимоги можуть бути пред'явлені виключно до відповідача у справі.

За наведених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги частково, у зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме справу розглянуто господарським судом за відсутності відповідача, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Згідно ст. 87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

У п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Так, ухвала господарського суду міста від 07.04.2014 про порушення провадження у даній справі та про призначення її до розгляду на 12.05.2014 отримана відповідачем 14.04.2014, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.4, т.1).

Таким чином, відповідач був завчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання та відповідно мав змогу у строк до 12.05.2014 надати свої обґрунтовані заперечення по суті заявлених позовних вимог, а також направити свого представника для участі в судовому засіданні, призначеному на 12.05.2014.

У наступне судове засідання 28.05.2014 представник відповідача також не прибув, хоча про дату, час та місце його проведення був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 247, т.1).

Крім цього, будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім в судовому засіданні 28.05.2014 з наданням доказів поважності причин від відповідача до суду першої інстанції не надійшло.

Судом першої інстанції, враховуючи нез'явлення представника відповідача в судове засідання 28.05.2014 розгляд справи було відкладено на 18.06.2014.

Ухвалу суду про відкладення розгляду справи відповідач отримав 03.06.2014, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 8, т. 2).

На всіх наступних судових засіданнях, які відбувались 28.07.2014, 13.08.2014 представник відповідача також не був присутній, хоча повідомлявся належним чином (а.с.18, 46, 56).

Лише 05.09.2014 відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю представника прибути в судове засідання через перебування у відрядженні.

Суд першої інстанції, враховуючи неподання відповідачем доказів на підтвердження обставин, викладених в клопотанні, а також те, що відсутність однієї особи не перешкоджає на уповноваження іншої, клопотання відхилив та розглянув справу по суті з прийняттям рішення.

Отже, враховуючи те, що справа розглядалась судом першої інстанції досить тривалий час протягом якого відповідач мав змогу як направити свого представника для участі в судовому засіданні, так і надати письмові пояснення по суті заявлених вимог, доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Доводи апелянта про невірність розподілу судом першої інстанції сум судового збору за позовною заявою відхиляються колегією суддів за небгрунтованістю, з огляду на наступне.

Виходячи з положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір при частковому задоволенні позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням зазначеного судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення здійснено розподіл судового збору.

Так, враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивачів присуджено до стягнення 6 090 грн. 00 коп. судового збору (3 045 грн. 00 коп. - на користь першого позивача та 3 045 грн. 00 коп. - на користь другого).

Апелянт вважає, що сума судового збору, що підлягає з нього стягненню, повинна складати 1 218 грн. (розмір ставки судового збору за вимогою немайнового характеру).

Зазначене твердження відповідача є помилковим з огляду на наступне.

Так, апелянтом не враховано, що згідно з абз. 1 п. 2.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України", якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Позивачем заявлено сім вимог немайнового характеру, п'ять з яких було задоволено судом першої інстанції.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, дійшов вірного висновку про покладення на відповідача судового збору пропорційно задоволеним вимогам, тобто за кожною з п'яти задоволених вимог (1 218 грн. 00 коп. - розмір ставки судового збору за вимогою немайнового характеру х 5 - кількість задоволених вимог немайнового характеру = 6 090 грн. 00 коп.).

Таким чином, заперечення апелянта з цього приводу не приймаються судом апеляційної інстанції.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Київміськтара-2" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 08.09.2014 у справі № 910/5977/14 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи № 910/5977/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко