ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.01.15 Справа № 904/8919/14

За позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК", м. Дніпропетровськ

до приватного акціонерного товариства "ПЕРЕРОБНИК", с. Коломійцеве, Дніпропетровська область

про стягнення 878 672,87 грн.

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Капля К.І.

Представники:

від позивача: Христян О.М. довіреність № 1272-О від 14.04.2014

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (надалі - Позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до приватного акціонерного товариства "ПЕРЕРОБНИК" (надалі - Відповідач) про стягнення 878 672,87 грн. за договором фінансового лізингу №DNH2LNI03752 від 15.07.2013.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2014 порушено провадження у справі, позовна заява прийнята до розгляду.

В судових засіданнях 01.12.2014 та 16.12.2014 розгляд справи був відкладений на 16.12.2014 та 13.01.2015 в зв'язку з неявкою в судове засідання Відповідача та необхідністю витребувати додаткові документи до матеріалів справи, відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на невиконання Відповідачем вимог діючого законодавства та умов згаданого договору, а саме - порушення строків оплати за відсотками та пені за несвоєчасне виконання зобов'язання. У підтвердження своїх позовних вимог Позивач надав суду договір фінансового лізингу №DNH2LNI03752 від 15.07.2013 з додатками, угоду про використання електронно цифрового підпису від 15.01.2013, договір про внесення змін від 18.09.2013 до договору фінансового лізингу №DNH2LNI03752 від 15.07.2013, додаткову угоду від 27.06.2014 до договору фінансового лізингу №DNH2LNI03752 від 15.07.2013.

Позивач керуючись п.п. 2.3.2., 8.1.2., 7.2.15. названого Договору, нормами Господарського та Цивільного кодексів України просить стягнути з Відповідача заборгованість по відсоткам у сумі 783 426,20 грн. та пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 95 246, 67 грн. (за загальний період прострочення з 30.10.2013 по 27.10.2014).

Відповідач у призначені на 01.12.2014, 16.12.2014 та 13.01.2015 судові засідання не з'явився; відзив на позовну заяву не надав; про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №340, №650, №587; 13.01.2015 здав до канцелярії суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв'язку з тим, що представник Відповідача знаходиться у відрядженні в м. Київ.

Позивач залишив вирішення питання щодо задоволення клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи на розсуд суду.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленум Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

Суд відмовляє в задоволенні клопотання Відповідача оскільки, заявляючи про відкладення розгляду справи, останнім не надано доказів неможливості прибуття в судове засідання іншого представника приватного акціонерного товариства "ПЕРЕРОБНИК".

В судовому засіданні 13.01.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника Позивача, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

15.07.2013 між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (надалі - Позивач, Банк) та приватним акціонерним товариством "ПЕРЕРОБНИК" (надалі - Відповідач, Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №DNH2LNI03752 (надалі - Догові).

Відповідно до пункту 12.3 Договір, він за винятком Додатку №5 (Акт прийому Майна на відповідальне збереження) підписано із використанням електронного цифрового підпису в порядку, передбаченому Законами України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронний цифровий підпис», а також на підставі Угоди про використання електронного цифорового підпису від 15.07.2013 підписанного між Лізингоодержувачем та Банком.

Банк здійснює придбання у власність у товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НОВОФАРМ'', юридична адреса якого: 51233, Дніпропетровська обл. Новомосковський р-н., с. Кільчень, вул. Привокзальна, буд. 1 А, код в (далі - "Продавець"), а потім передає Лізингоодержувачу, а Лізипгоодержувач приймає від Банка в платне користування, а після виплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені даним договором строки, на умовах фінансового лізингу Майно відповідно до Специфікації, наданої в Додатку №1 до даного Договору (п. 1.1. Договору).

Пунктами 1.2., 1.4., 2.1. Договору, в редакції договору про внесення змін від 18.09.2013 до договору фінансового лізингу №DNH2LNI03752 від 15.07.2013, вартість Майна становить 7 790 276,36 грн. (сім мільйонів сімсот дев'яносто тисяч двісті сімдесят шість гривень 36 копійок). ПДВ 1 558 055,27 (один мільйон п'ятсот п'ятдесят вісім тисяч п'ятдесят п'ять гривень 27 копійок), усього до оплати 9 348 331,63 (дев'ять мільйонів триста сорок вісім тисяч триста тридцять одна гривня 63 копійки). Авансовий платіж Лізингоодержувача в рахунок оплати Майна становить 21,4 (двадцять один цілий чотири десятих) відсотка від суми оплати, зазначеної в п. 1.2 даного Договору; що становить 2 001 278,08 (два мільйони одна тисяча двісті сімдесят вісім гривень 08 копійок). Загальна сума Договору становить 9348331,63 (дев'ять мільйонів триста сорок вісім тисяч триста тридцять одна гривня 63 копійки) і складається З:

- суми авансового платежу 2 001 278,08 (два мільйони одна тисяча двісті сімдесят вісім гривень 08 копійок) згідно п. 1.4;

- загальної вартості лізингових платежів у частині, що йде на викуп вартості переданого в лізинг майна 7 347 053,55 (сім мільйонів триста сорок сім тисяч п'ятдесят три гривні 55 копійок) згідно з Графіком внесення лізингових платежів, зазначеним в Додатку №2, що є невід'ємною частиною даного Договору фінансового лізингу.

Відповідно до п. 2.3. Договору (п.п. 2.3.1. - 2.3.3), передбачено, що Лізингоодержувач сплачує Банку на рахунок, відкритий згідно п.1.5. Договору, згідно Графіку внесення лізингових платежів, зазначеному в Додатку №2, що є невід'ємною частиною даного договору фінансовою лізингу:

- винагороду за відкриття рахунку №0271 "Фінансовий лізинг (оренда)" у розмірі 0,00 (нуль) гривень 00 копійок у день укладення даного договору фінансового лізингу;

- винагороду за отримане в лізинг Майно у розмірі 12 (дванадцять) % річних від суми залишку невиплаченої вартості Майна, виходячи з фактичної кількості днів користування Майном, і 360 днів у році, в дату сплати процентів, якою є 25-е число кожного поточного місяця;

- винагороду за моніторинг операції фінансового лізингу у розмірі 0,00 (нуль) % від вартості Майна, зазначеної в .1.2., без урахування авансу, зазначеного в п. 1.4., одноразово, у день укладення даного договору фінансового лізингу, що становить 0,00 (нуль) гривень 00 копійок;

Сторони погодили (п. 2.7. Договору), що зобов'язання за цим Договором фінансового лізингу виконуються у наступній послідовності: кошти, отримані від Лізингоодержувача, а також від інших уповноважених органів/осіб, для погашення заборгованості за цим Договором, перш за все спрямовуються для сплати винагороди за відкриття рахунку Финансовьш лизинг (аренда)" згідно п. 2.3.1. цього Договору; далі - винагороди за моніторинг операції фінансового лізингу згідно п. 2.3.3. цього Договору; далі - підлягає сплаті страхова премія за перший рік дії договору згідно з договором страхування та п.5.2.1. цього Договору; далі - авансовий платіж згідно п.1.4. цього Договору; далі - підлягає сплаті страхова премія за другий рік (інші роки) дії договору згідно з договором страхування та п.5.3.1. цього Договору; далі - відшкодування витрат/збитків Банку згідно п.п. 7.2.14., 7.2.19. цього Договору; далі для погашення неустойки згідно з п.п. 8.10.-8.12. цього Договору; далі для погашення штрафу згідно з п. 8.14. цього Договору; далі для погашення штрафів згідно з п.п. 8.2.-8.3., 8.8.-8.9. цього Договору; далі для погашення пені згідно з п.п. 8.1.1., 8.4., 8.7. цього Договору; далі - простроченої винагороди за отримане в лізинг Майно згідно з п. 8.1.2. цього Договору; далі - винагороди за отримане в лізинг Майном згідно з п. 2.3.2. цього Договору; далі - прострочені платежі в частини викупу вартості переданого в лізинг майна, далі - викуп вартості переданого в лізинг майна, далі - винагороди за користування Майном згідно з п. 2.4. цього Договору.

Передача Банком і прийом Лізингоодержувачем Майна в лізинг здійснюється згідно Акту прийому-передачі Майна-Додаток 4, що є невід'ємною частиною даного Договору, не пізніше 12 (дванадцяти) календарних днів після внесення авансового платежу, зазначеного в п.1.4. даного договору, на рахунок відкритий згідно п.1.5. цього Договору. Строк передачі Майна може змінюватись в залежності від дотриманням Продавцем строку поставки Майна за договором купівлі-продажу укладеного між Банком по Продавцем, про що Банк попередньо повідомляє Лізингоодержувача. З моменту підписання Сторонами Акту, до Лізингоодержувача переходять всі ризики, пов'язані з користуванням і володінням Майном (у тому числі ризики, пов'язані з відшкодуванням збитків та шкоди, заподіяних третім особам внаслідок використання Майна). З моменту підписання Акту, Лізингоодержувач несе повну цивільну відповідальність перед третіми особами за його використання, відшкодовує в повному обсязі шкоду третім особам, заподіяну в результаті експлуатації Майна. Ризик невідповідності Майна цілям використання цього Майна несе Лізингоодержувач (п. 3.1. Договору).

Пунктом 7.2.15. Договору, що Лізингоодержувач зобов'язується виплачувати лізингові платежі, що складаються з:

- суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості Майна;

- відсотки (комісії) за отримане в лізинг Майно;

- інші виграти Банка, безпосередньо пов'язані з договором фінансового лізингу, і передбачені даним Договором, згідно Додатку 2 і не пізніше дати, зазначеної в Додатку 2, що є невід'ємною частиною даного Договору, на рахунок, відкритий згідно п.1.5. цього Договору.

Винагорода за отримане в лізинг Майно у розмірі 48 (сорок вісім) % річних від суми залишку невиплаченої вчасно частини вартості Майна, згідно Додатку №2 до Договору.

Строк лізингу з дати підписання Договору до 14.07.2018 року. Зазначений строк може бути змінений згідно п.п. 10.1. - 10.4.2. Договору.

Додатковою угоду від 27.06.2014 до договору фінансового лізингу №DNH2LNI03752 від 15.07.2013, на підставі листа Банку, Сторони взаємно домовились вважати розірваним з

27.06.2014 Договір фінансового лізингу №DNH2LNI03752 від 15.07.2013 з ініціативи Банку. Сторони домовились, що розрахунок та сплата Лізингоодержувачем Банку винагороди за користування Майном здійснюється на дату розірвання Договору фінансового лізингу №DNH2LNI03752 від 15.07.2013 - 27.06.2014. Сплачені Лізингоодержувачем Банку платежі за Договором фінансового лізингу №DNH2LNI03752 від 15.07.2013 поверненню не підлягають. Всі положення Договору фінансового лізингу №DNH2LNI03752 від 15.07.2013 діють з урахуванням даної Додаткової угоди.

Банк належним чином виконав свої зобов'язання за договором фінансового лізингу №DNH2LNI03752 від 15.07.2013, передав Лізингоодержувачу у користування техніку.

Проте приватне акціонерне товариство "ПЕРЕРОБНИК" свої зобов'язання щодо сплати лізингових платежів, в строк обумовлений Договором та Графіком лізингових платежів, не здійснив, в зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість по відсоткам у сумі 783 426,20 грн. Також, Позивачем в позовній заяві нараховано Відповідачу пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 95 246, 67 грн., що і стало підставою звернення Позивача з позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України, використання при вчинені правочинів факсимільного відтворення за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Статтею 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

За приписами ст.8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис", електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

В силу ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов укладеного договору. Відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, є порушенням зобов'язання.

Положеннями ст. 229 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити інфляційні і річні за весь час прострочення. Зобов`язання з оплати інфляційних та річних не обумовлено вимогою кредитора, а існує протягом всього часу прострочення виконання грошового зобов`язання.

У відповідності зі ст. 638 Цивільного кодексу України, правочин у вигляді договору вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди в усіх істотних умов.

Положеннями частин 1, 3 ст.639 Цивільного кодексу встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у письмовій формі, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 292 Господарського кодексу України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Об'єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні фонди, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг. (ч. 3 ст. 292 Господарського процесуального кодексу України).

Частина 2 статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачає, що за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). (ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України).

Приписами частини 1 статті 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингодавець має право інвестувати на придбання предмета лізингу як власні, так і залучені та позичкові кошти; здійснювати перевірки дотримання лізингоодержувачем умов користування предметом лізингу та його утримання; відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом; вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках; стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору; вимагати повернення предмета лізингу та виконання грошових зобов'язань за договором сублізингу безпосередньо йому в разі невиконання чи прострочення виконання грошових зобов'язань лізингоодержувачем за договором лізингу.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Стаття 806 Цивільного кодексу України, також встановлює, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. (ч. 1 ст. 807 Цивільного кодексу України).

Статтею 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. А пунктом 3 цієї ж статті унормовано, що договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Частиною 3 статті 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно ж з частиною 2 статті 524 Цивільного кодексу України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

За статтею 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок не встановлений договором або законом, чи іншим нормативно-правовим актом.

Частиною 2 статті 198 Господарського кодексу України передбачено, що грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Судом встановлено, що Банк належним чином виконав свої зобов'язання за договором фінансового лізингу №DNH2LNI03752 від 15.07.2013, передав Лізингоодержувачу у користування техніку.

У відповідності до пунктів 2.3.2., 8.1.2., 7.2.15, на Лізингоодержувача покладені зобов'язання по сплаті: винагороди за отримане в лізинг Майно у розмірі 12 (дванадцять) % річних від суми залишку невиплаченої вартості Майна, виходячи з фактичної кількості днів користування Майном, і 360 днів у році, в дату сплати процентів, якою є 25-е число кожного поточного місяця; Винагороди за отримане в лізинг Майно у розмірі 48 (сорок вісім) % річних від суми залишку невиплаченої вчасно частини вартості Майна, згідно Додатку №2 до Договору; Лізингові платежі, що включають суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості Майна; відсотки (комісії) за отримане в лізинг Майно; інші виграти Банка, безпосередньо пов'язані з договором фінансового лізингу, і передбачені даним Договором, згідно Додатку 2 і не пізніше дати, зазначеної в Додатку 2, що є невід'ємною частиною даного Договору, на рахунок, відкритий згідно п.1.5. цього Договору. Інші витрати банку, що безпосередньо пов'язані з виконанням Договору, можуть також бути компенсовані Лізингоодержувачем на підставі окремих рахунків або листів, що надані банком.

Проте приватне акціонерне товариство "ПЕРЕРОБНИК" свої зобов'язання щодо сплати лізингових платежів, в строк обумовлений Договором та Графіком лізингових платежів, не здійснив, в зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість по відсоткам у сумі 783 426,20 грн.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги те, що Позивачем доведено, шляхом надання належних та допустимих доказів, що Відповідачем порушено строки виконання зобов'язань по сплаті відсотків у сумі 783 426,20 грн., та на час розгляду справи суду не надано належних доказів виконання Відповідачем вищевказаного зобов'язання, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача відсотків в сумі 783 426,20 грн.

Згідно п.8.1. - 8.1.1., 8.15. Договору, у випадку порушення Лізингоодержувачем зобов'язань по платі платежів, передбачених п.п. 2.1-2.4, 7.2.15, 8.14 данного Договору і зазначених у Додатку №2 (Графік лізингових платежів), Лізингоодержувач сплачує Банку пеню в розмірі 0,2% від суми ростроченного платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня. Строки позовної давності по вимогам про стягнення лізингових платежів, неустойки - пені, штрафів за Договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Позивач нарахував Відповідачу пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 95 246, 67 грн. за загальний період прострочення з 30.10.2013 по 27.10.2014.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п.6 ст.231 Господарського кодексу України).

Положеннями ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснений Позивачем розрахунок пені відповідає обставинам справи та приписам діючого законодавства, тому вимоги Позивача про стягнення з Відповідача пені в сумі 95 246,67 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "ПЕРЕРОБНИК" (53003, Дніпропетровська обл., Криворізький район, село Коломійцеве, ) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК" (49094, м. Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50, ) 783 426,20 грн. (сімсот вісімдесят три тисячі чотириста двадцять шість гривень 20 копійок) заборгованості по відсоткам, 95 246,67 грн. (дев'яносто п'ять тисяч двісті сорок шість гривень 67 копійок) пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором, 17 573,46 грн. (сімнадцять тисяч п'ятсот сімдесят три гривні 46 копійок) судового збору.

Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 19.01.2015.

Суддя А.Є. Соловйова