ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27 січня 2015 р. Справа № 903/1299/14

за позовом ОСОБА_1, м.Луцьк

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Продакшн" ЛТД, м.Луцьк

про стягнення 9 138 грн. 68 коп.

в межах провадження у справі №903/623/13

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Елітмол", м. Київ

товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Влас", м. Луцьк

до товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Продакшн" ЛТД, м. Луцьк

про банкрутство

Суддя Шум М. С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: н/з

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України роз'яснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки учасників судового процесу.

Суть спору: ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Продакшн" ЛТД 9 138 грн. 68 коп. невиплаченої заробітної плати за період з 01.02.2012 року по 01.11.2014 року та індексацію у зв'язку із затримкою у її виплаті.

Ухвалою суду від 29.12.2014 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд в судовому засіданні, позивача зобов'язано уточнити прохальну частину позову, зокрема, зазначити вид стягнення (індексація, середній заробіток за весь час затримки розрахунку тощо) та відповідні суми; надати суду розрахунок суми позову в частині індексації, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку тощо, належним чином завірену копію трудової книжки гр. ОСОБА_1, опис вкладення у цінний лист на підтвердження надсилання відповідачу копії позовної заяви з додатками (до заяви долучено лише поштову квитанцію).

Ухвалою суду від 13.01.2015 року розгляд справи відкладено, позивача зобов'язано уточнити прохальну частину позову, зокрема, зазначити вид стягнення (індексація, середній заробіток за весь час затримки розрахунку тощо) та відповідні суми, надати суду розрахунок суми позову в частині індексації, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку тощо, належним чином завірену копію трудової книжки гр. ОСОБА_1, опис вкладення у цінний лист на підтвердження надсилання відповідачу копії позовної заяви з додатками (до заяви долучено лише поштову квитанцію), відповідача зобов'язано надати суду письмові пояснення (доводи, заперечення) по суті пред'явленого позову, документи в їх обґрунтування.

На виконання вимог ухвали суду від 13.01.2015 року відповідач через канцелярію суду подав заяву про збільшення позовних вимог від 21.01.2015 року, при цьому просить стягнути з відповідача 9 138 грн. 68 коп. невиплаченої заробітної плати та 7 112 грн. 25 коп. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 01.11.2012 року по 31.12.2014 року, а всього 16 250 грн. 93 коп. До відповідної заяви позивач долучив поштову квитанцію на підтвердження надіслання заяви про збільшення позовних вимог відповідачу.

Крім того, позивач через канцелярію суду подав письмові пояснення від 14.01.2015 року, розрахунок суми позовних вимог, а також витребувані судом належним чином завірену копію трудової книжки гр. ОСОБА_1, докази надіслання позовної заяви з додатками відповідачу.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Розглянувши заяву гр. ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог суд розцінює її як заяву про зміну предмета позову.

При цьому суд виходив з наступного:

Відповідно до п.п. 3.10, 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача.

Позивач в заяві від 21.01.2015 року просить суд стягнути з відповідача не лише заявлену у позовній заяві заборгованість по заробітній платі, але й середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 01.11.2012 року по 31.12.2014 року. При цьому підстави для стягнення відповідних сум залишилися ті самі.

Враховуючи викладене, долучення до заяви від 21.01.2015 року доказів її надіслання відповідачу, звільнення позивача від сплати судового збору за розгляд відповідних позовних вимог, а також те, що відповідна заява подана до розгляду судом справи по суті, суд приймає заяву гр. ОСОБА_1 від 21.01.2015 року та розглядає спір виходячи з вимог, зазначених у відповідній заяві.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги з врахуванням заяви від 21.01.2015 року підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був вчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, будь-яких заперечень з приводу позовної заяви суду не надали.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача суд, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку про підставність пред'явлених позовних вимог з огляду на таке:

Відповідно до ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пунктом 7 частини 1 статті 12 ГПК України визначається, що господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.

Згідно із ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; про сплату податків, зборів (обов'язкових платежів); стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, а також визнання недійсними рішень державних органів, пов'язаних з майновими вимогами до боржника.

Ухвалою суду від 08.07.2013 року №903/623/13 порушено провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Продакшн" ЛТД.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.07.2013 року ухвалу господарського суду Волинської області від 08.07.2013 року залишено без змін.

Ухвалою суду від 12.11.2013 року №903/623/13 затверджено реєстр вимог кредиторів боржника - товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Продакшн" ЛТД (м. Луцьк, вул. Єршова, 3, ).

При цьому п. 2 відповідної ухвали зобов'язано розпорядника майна товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Продакшн" ЛТД Череватого Л. Б. згідно ухвали суду сформувати остаточний реєстр вимог кредиторів, окремо внести до реєстру вимоги кредиторів відомості про вимоги щодо виплати заробітної плати працівникам ТзОВ "Каскад-Продакшн" ЛТД на суму 1 097 614 грн. 82 коп. в тому числі вимоги позивача - ОСОБА_1 в сумі 5 141 грн. 23 коп.

Постановою господарського суду Волинської області від 10.12.2013 року товариство з обмеженою відповідальністю "Каскад-Продакшн" ЛТД (м. Луцьк, вул. Єршова, 3, ) визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, ліквідатором товариства призначено арбітражного керуючого Череватого Любомира Богдановича (Свідоцтво Міністерства юстиції від 28.02.2013 року НОМЕР_2, АДРЕСА_1, м. Львів, 79022).

Статтею 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та, розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Позивач - гр. ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із товариством з обмеженою відповідальністю "Каскад-Продакшн" ЛТД, працюючи у товаристві інженером по охороні праці та за сумісництвом інженером по метрології.

01.11.2012 року гр. ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі наказу №28/2 від 01.11.2012 року (копія трудової книжки від 05.10.1971 року).

Долученими до матеріалів справи оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 66.1 співробітники ОСОБА_1 підтверджується, що заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 9 138 грн. 68 коп. охоплює собою період з 01.02.2012 року по 01.11.2014 року.

Позивач просить стягнути з відповідача відповідну суму невиплаченої заробітної плати.

Господарським судом встановлено, що товариством з обмеженою відповідальністю "Каскад-Продакшн" ЛТД сума заборгованості по виплаті заробітної плати в розмірі в сумі 9 138 грн. 68 коп. станом на день звернення позивача до суду з відповідним позовом та на час розгляду справи сплачена не була.

Відтак, відповідна вимога позивача є підставною, проте як зазначалося вище ухвалою суду від 12.11.2013 року у справі №903/623/13 про банкрутство ТзОВ «Каскад-Продакшн» ЛТД затверджено реєстр конкурсних вимог кредиторів боржника. Пунктом 2 відповідної ухвали зобов'язано розпорядника майна товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Продакшн" ЛТД Череватого Л. Б. окремо внести до реєстру вимоги кредиторів відомості про вимоги щодо виплати заробітної плати працівникам ТзОВ "Каскад-Продакшн" ЛТД на суму 1 097 614 грн. 82 коп. в тому числі вимоги позивача - ОСОБА_1 в сумі 5 141 грн. 23 коп. Ухвала суду від 12.11.2013 року не оскаржувалась та набрала законної сили.

Крім того, ухвалою суду від 09.12.2014 року у справі №903/623/13 зобов'язано ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Продакшн" ЛТД Череватого Л. Б. внести до реєстру вимоги кредиторів відомості про вимоги щодо виплати заробітної плати працівникам ТзОВ "Каскад-Продакшн" ЛТД за період з 01.07.2013 року по 01.12.2014 року на суму 88 435 грн. 82 коп. в тому числі вимоги ОСОБА_1 на суму 1 738 грн. 59 коп.

В п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» від 23.03.2012 року №6 зазначено, що ухвали господарських судів набирають законної сили в день їх винесення, якщо інше не передбачено законом (зокрема, частинами п'ятою та шостою статті 122 11 ГПК).

Ухвала суду від 09.12.2014 року набрала законної сили в день її винесення, тобто 09.12.2014 року.

Отже, заборгованість позивача по заробітній платі за виконані ним роботи в сумі 6 879 грн. 82 коп. включена до реєстру вимог кредиторів ТзОВ «Каскад-Продакшн» ЛТД, відтак господарський суд вже вирішив спір між гр. ОСОБА_1 та ТзОВ «Каскад-Продакшн» ЛТД про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 6 879 грн. 82 коп. на користь позивача, включивши відповідну заборгованість до реєстру вимог кредиторів боржника.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Відповідно до п. 4.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2012 року №18 2 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» припинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини другої статті 80 ГПК можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

Враховуючи викладене, провадження у справі на суму 6 879 грн. 82 коп. підлягає припиненню на підставі ч. 1 п. 2 ст. 80 ГПК України.

Відповідач долучив до матеріалів справи оборотно-сальдові відомості по рахунку 66.1 співробітники ОСОБА_1, якими підтверджується, що заборгованість по виплаті заробітної плати позивачу становить 9 138 грн. 68 коп.

Відповідачем відповідна заборгованість не оспорюється.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по невиплаченій заробітній платі в сумі 2 258 грн. 86 коп. є підставними та такими що підлягають до задоволення.

Невиконання ТзОВ "Каскад-Продакшн" ЛТД обов'язків щодо проведення із звільненим працівником розрахунків по сплаті належних при звільненні сум є підставою для звернення гр. ОСОБА_1 до господарського суду із позовом про стягнення 7 112 грн. 25 коп. середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати з 01.11.2012 року по 31.12.2014 року.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно статті 2 Закону України "Про оплату праці" структура заробітної плати складає основну, додаткову заробітну плату та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що відповідно до загальних положень ст.ст. 1, 2 Закону "Про оплату праці" розмір заробітної плати за працю на підставі трудового договору залежить від професійно-ділових якостей працівника, складності й умов виконуваної ним роботи, результатів останньої та господарської діяльності підприємства і що за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов'язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій), а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми.

З огляду на вищезазначені положення суд вважає, що виплати за час затримки розрахунку при звільненні працівника за своєю правовою природою можуть бути віднесені до структури заробітної плати, передбачених ст. 2 Закону України "Про оплату праці", а тому мають той же правовий статус в процедурі банкрутства, що й вимоги з заробітної плати.

Положеннями пункту 20 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України визначається, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Пунктом 21 зазначеної постанови Пленуму встановлено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У відповідності до ст. 27 Закону України "Про оплату праці", п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

При цьому згідно з п. 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку із працівником у строки, визначені законодавством, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримання по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Конституційним Судом України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 2371 цього Кодексу зазначено, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В рішеннях Європейського Суду з прав людини по численних заявах до суду громадян України зазначається, що невиплата заробітної плати, інших належних працівникові сум є втручанням у право заявника на мирне володіння майном у сенсі першого речення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (994-535). Європейський Суд з прав людини також звертає увагу на те, що відсутність достатніх коштів у підприємства-боржника не може бути виправданням тривалого невиконання судових рішень. Тобто має місце порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Також суд зазначає, що відповідно до п. 50 постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 18.12.2009 року "Про судову практику в справах про банкрутство" додаткові вимоги працівників боржника щодо виплати заробітної плати мають обліковуватись арбітражними керуючими залежно від її нарахування та задоволення протягом часу провадження справи про банкрутство.

Крім того, суд зазначає, що порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Вищевикладена позиція знайшла своє відображення у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі №6-76цс14.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків заявленої до стягнення суми середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати з 01.11.2012 року по 31.12.2014 року в розмірі 7 112 грн. 25 коп., перевіривши методику її нарахування, суд встановив, що розрахунок позивачем здійснено з врахуванням положень чинного законодавства України. Наведені позивачем розрахунки, а відтак і відповідні вимоги, судом визнаються арифметично вірними, обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Беручи до уваги, що спір до суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору, виходячи із суми позову в розмірі 16 250 грн. 93 коп. згідно із ст. 49 ГПК України слід віднести на ТзОВ "Каскад-Продакшн" ЛТД.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 10, 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 116, 117, 233, 2371 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 41, 12, 44, 49, ч. 1 п. 2 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі на суму 6 879 грн. 82 коп. припинити.

2. В іншій частині позов задоволити.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Продакшн" ЛТД, м.Луцьк, вул. Єршова, 3, на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_3 виданий 30.01.2002 року Луцьким МВ УМВС України у Волинській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

2 258 грн. 86 коп. невиплаченої заробітної плати, 7 112 грн. 25 коп. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 01 листопада 2012 року по 31 грудня 2014 року.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Продакшн" ЛТД, м.Луцьк, вул. Єршова, 3, в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: УДКСУ у м. Луцьку Волинської області, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38009628, банк отримувача: ГУДКCУ у Волинській області, код банку отримувача (МФО) 803014, рахунок отримувача: 3002, код класифікації доходів бюджету: 22030001 "Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)", призначення платежу: судовий збір за розгляд господарським судом Волинської області справи, господарський суд Волинської області, код ЄДРПОУ суду 03499885) 1 827 грн. 00 коп. судового збору.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст

рішення складено 27.01.2015 року

Суддя М. С. Шум