Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "27" січня 2015 р. Справа № 906/1694/14

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді: Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Смиковського В.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Вознюк Є.В. - дов. №14-167 від 11.06.14 р., дійсна до 11.06.17 р.

від відповідача: Бабич Н.В. - дов. №1 від 02.01.15 р., дійсна до 31.12.15 р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м.Київ)

до Комунального підприємства "Озерне" Новогуйвинської селищної ради (смт.Озерне)

про стягнення 247 133,57 грн.

Позивачем ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (м. Київ) пред'явлено позов до відповідача Комунального підприємства "Озерне" Новогуйвинської селищної ради про стягнення на його користь 247133,57 грн., з яких: 190 193,41 грн. пені, 6 521,58 грн. сума інфляційних втрат, 50 418,58 грн. - 3% річних з простроченої суми.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне:

- на підставі укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу природного газу №13/2624-ТЕ-10 від 28.12.2012р. протягом січня -квітня та жовтня -грудня 2013р. було поставлено відповідачу природного газу в обсязі 2 160, 305 тис.куб.м. на загальну суму 2 828 271, 33 грн., що підтверджується копіями актів приймання-передачі природного газу;

- відповідно до п. 6.1. вищезгаданого Договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу;

- відповідачем допущено прострочення виконання своїх грошових зобов'язань за період січня-квітня та жовтня -грудня 2013р., що є підставою для стягнення пені в сумі 190 193, 41 грн., інфляційних втрат в сумі 6 521, 58 грн. та 3% річних в сумі 50 418, 58 грн.

В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.ст. 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 193 ГК України.

Ухвалою від 25.12.14 р. господарський суд порушив провадження у справі, вжив заходи по підготовці справи до розгляду, відповідно до ст.ст. 64-65 ГПК України.

До початку розгляду справи по суті позивачем не подано заяви про зміну підстави та предмету позову, відповідачем не подано зустрічного позову, відповідно.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача у відзиві на позов просить зменшити розмір пені на 90% до суми 19 019, 34 грн., а також задовольнити вимоги позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних за розрахунком сторони відповідача - в сумі 50 157, 82 грн. та 7408, 86 грн., відповідно.

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені відповідач посилається на те, що:

- невчасні розрахунки пов'язані із збитковою діяльністю підприємства, що підтверджується фінансовою звітністю підприємства за 2013 рік;

- кінцевим споживачем по Договору №13/2624/ТЕ-10 від 28.12.2012р. є, зокрема, населення, борг якого станом на 01.01.2014р. становив 1 533 023, 00 грн., що підтверджується копіями звітів до органів статистики;

- підприємство є єдиним постачальником по наданню послуг з постачання теплової енергії в смт. Озерне Житомирського р-ну Житомирської області, що підтверджується ліцензіями №065516 та №065517 від 24.10.2012р., для виробництва якої використовується як природний газ, так і електроенергія, розрахунки за яку здійснюються своєчасно, оскільки існує ймовірність відключення котелень від електропостачання та припинення теплопостачання населенню та бюджетним установам (гімназія, дитячий садочок, лікарська амбулаторія, військові частини).

В засіданні суду 27.01.15р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просить суд їх задовольнити, також просить суд врахувати обставини при розгляді клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 10% з посиланням на те, що згідно звіту про фінансові результати за 9 місяців 2014р. збитки підприємства становили 62 474 671 грн. Останні є здебільшого наслідком порушення покупцями природного газу, до яких належить також відповідач, зобов'язань щодо його оплати у встановлені договором строки.

Оскільки, відповідно до ст. 4-3 ГПК України господарський суд створив сторонам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, в засіданні суду 27.01.15р., представникам сторін оголошено вступну та резолютивну частину рішення про часткове задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.12 року між позивачем НАК "Нафтогаз України" (як продавцем) та відповідачем КП "Озерне" Новогуйвинської селищної ради (як покупцем) був укладений Договір №13/2624-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу (надалі за текстом - Договір №13/2624-ТЕ-10), відповідно до якого позивач зобов'язався передати у власність покупця у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору; газ, що продається з цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями.

На виконання п.1.1 Договору №13/2624-ТЕ-10 позивач поставив відповідачу протягом січня - квітня та жовтня - грудня 2013 року природний газ обсягом 2160,305 тис. куб.м на загальну суму 2 828 271, 33 грн., що підтверджується:

- актом приймання-передачі природного газу від 30.09.13 р. (за січень 2013 р.) на суму 589500,04 грн. (а.с. 20);

- актом приймання-передачі природного газу від 30.09.13 р. (за лютий 2013 р.) на суму 483689,17 грн. (а.с. 21)

- актом приймання-передачі природного газу від 30.09.13 р. (за березень 2013 р.) на суму 549822,10 грн. (а.с. 22);

- актом приймання -передачі природного газу від 30.09.13 р. (за квітень 2013 р.) на суму 216054,66 грн. (а.с. 23)

- актом приймання-передачі природного газу від 31.10.13 р. (за жовтень 2013 р.) на суму 178772,58 грн.

- актом приймання-передачі природного газу від 30.11.13 р. (за листопад 2013 р.) на суму 299754,44 грн.

- актом приймання-передачі природного газу від 31.12.13 р. (за грудень 2013 р.) на суму 510678,34 грн.

Відповідач зобов'язання з оплати природного газу в сумі 2 828 271, 33 грн. виконав у повному обсязі 23.07.2014року ( а с. 46).

Оскільки виконання грошового зобов'язання відбулось з простроченням, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення пені в сумі 190 193, 41грн., інфляційних втрат в сумі 6521, 58 грн. та 3% річних в сумі 50 418, 58 грн.

Відповідач в ході розгляду спору надав власний розрахунок інфляційних втрат нк суму 7 408, 86 грн., 3% річних на суму 50 157, 82 грн., а також просить суд зменшити розмір пені на 90% з суми 190 193, 41 10% до суми 19 019, 34 грн.

Дослідивши матеріали справи, здійснивши їх правову оцінку у відповідності до вимог ст. 43 ГПК України, господарський суд дійшов висновку позов задовольнити частково, з огляду на наступне.

Договір №13/2624-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. (надалі за текстом - Договір) відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим до виконання сторонами.

Умову Договору щодо продажу імпортованого природного газу в період січня-квітня та жовтня-грудня 2013р. на загальну суму 2 828 271, 33 грн. позивач виконав належним чином. Відповідач, прийнявши товар своєчасно та належним чином, зобов'язання з його оплати виконав з простроченням.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового зобов'язання передбачені, зокрема, приписами ст.ст. 549-552, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що за порушення строків оплати за фактично переданий газ, відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивачем заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 190 193, 41 грн.

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується ( п.1.12 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" ( далі - Постанова № 14).

Розмір пені (подвійна облікова ставка НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня) та період її нарахування (не більше шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане) повинні відповідати приписам ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ч.6 ст. 232 , ч. 2 ст. 343 ГК України, ст. 253, ч.5 ст. 254 , ст. 255 ЦК України, оскільки інше не передбачено Договором №13/2363-ТЕ-10.

При цьому , виходячи із змісту ч. 6 ст. 232 ГК України, судом прийнято до уваги , що період нарахуванням пені у календарних днях не повинен перевищувати 183 дні.

У п. 1.9. Постанови № 14 додатково роз'яснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Господарським судом самостійно здійснено розрахунок пені та встановлено, що обґрунтованим розміром цієї позовної вимоги є сума 189 339, 50 грн., тому у стягненні 853, 91 грн. суд відмовляє.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90% господарський суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.550 ЦК України встановлено, кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора.

В свою чергу, право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання закріплено в пункті 3 частини 1 статті 83 ГПК України.

Здійснення судом цього права безпосередньо визначається дефініціями ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 статті 551 ЦК України, про те, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зокрема, право суду зменшити розмір неустойки матеріальний закон пов'язує з наявністю наступних обставин, які мають істотне значення: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У зв'язку з цим, господарський суд приймає до уваги, що відповідач повністю сплатив суму основного боргу в розмірі 2 828 271, 33 грн.

Відповідач - Комунальне підприємство "Озерне" Новогуйвинської селищної ради належить до сфери управління комунальної власності Новогуйвинської селищної ради.

За КВЕД -2010 у числі основних видів діяльності КП "Озерне" Новогуйвинської селищної ради є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (35.30) ( а. с. 54).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Закону України від 02.06.2005 № 2633-IV "Про теплопостачання" відповідач є виконавцем та виробником комунальної послуги з теплопостачання.

Судом встановлено, що придбаний за Договором №13/2624-ТЕ-10 природний газ використаний відповідачем виключно на вироблення теплової енергії, яка спожита населенням , бюджетними установами та іншими кінцевими споживачами. При цьому, заборгованість населення перед підприємством станом на 01.01.2014рік становить 1 533 023,00 грн. (а. с. 46).

Попри припинення з 01 січня 2011 року дії мораторію на нарахування пені за несплату житлово-комунальних послуг , введеного ст. 1 Закону України «Про тимчасову заборону стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги» від 13 листопада 1996 року, механізм її стягнення є можливим виключно у встановлених законом або договором розмірах, про що прямо зазначено у п. 10 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Окрім того, у ст. 1 Закону України від 20.02.2003 № 554-IV "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію" передбачається, що громадяни для реструктуризації заборгованості мають право укласти з підприємствами - надавачами житлово-комунальних послуг договори про щомісячне рівномірне погашення реструктуризованої заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за житлово-комунальні послуги (далі - договір про реструктуризацію заборгованості).

Як зазначено у статті 5 цього закону на суму реструктуризованої заборгованості не нараховується пеня житлово-комунальним підприємствам на їх заборгованість перед постачальниками енергоносіїв, інших матеріальних цінностей, що використовуються для надання послуг.

Однак реалізація правової норми статті 5 напряму залежить від реалізації правової норми статті 1 цього Закону, а оскільки укладення угоди про реструктуризацію заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги є правом, а не обов'язком громадян, тому змусити їх цим правом скористатися відповідач не може.

Окрім того, ч. ч. 4, 5 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що у разі затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні-послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво орган, що їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між затвердженим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

У 2013 році збитки підприємства склали 719, 4 тис. грн. (фінансовий звіт станом на 31 грудня 2013р.), які зумовлені, серед іншого, невідповідністю розміру затвердженого органом місцевого самоврядування тарифу на постачання теплової енергії економічно обґрунтованим витратам на її виробництво , транспортування та постачання (а.с. 51-52).

Відповідач, як комунальне підприємство Новогуйвинської селищної ради, є єдиним постачальником теплової енергії в смт. Озерне , а відтак, є суб'єктом природної монополії.

За визначенням поняття природна монополія - це стан товарного ринку, при якому задоволення попиту на цьому ринку є більш ефективним за умови відсутності конкуренції внаслідок технологічних особливостей виробництва (у зв'язку з істотним зменшенням витрат виробництва на одиницю товару в міру збільшення обсягів виробництва) ( ст. 1 Закону України "Про природні монополії).

У п.3.4 мотивувальної частини Рішення КСУ від 20 червня 2007 року N 5-рп/2007 у справі N 1-14/2007 (справа щодо кредиторів підприємств комунальної форми власності) зазначено, що статтею 7 Конституції України визнається і гарантується місцеве самоврядування, однією з найважливіших цілей діяльності якого є забезпечення нагальних потреб населення територіальної громади у комунальних та інших невідкладних послугах соціального характеру, наприклад, з водопостачання, опалення, вивезення сміття та відходів тощо.

Якщо головною метою суб'єкта господарювання в комунальному секторі економіки є виробництво продуктів чи послуг для задоволення нагальних потреб жителів відповідної територіальної громади, наприклад, з водопостачання, опалення, вивезення сміття та відходів тощо, то його організаційно-правовою формою має ставати комунальне унітарне підприємство.

Конституційний Суд України, аналізуючи положення частини восьмої статті 5 Закону України 2343-12, наголошує, що комунальні унітарні підприємства є суб'єктами господарювання, які надають життєво необхідні послуги населенню, і в основі їх діяльності покладені інтереси територіальної громади.

Господарський суд, виходячи з вище викладеного, вважає, що в даному спорі мають місце ті виняткові обставини, які дають суду можливість скористатися правом та зменшити розмір пені на 50% від із обґрунтованого її розміру 189 339, 50 грн. до суми 94 669, 75 грн.

У стягненні решти 50% пені в сумі 94 669, 75 грн. суд відмовляє. Загалом суд відмовляє у стягненні 95 523, 66 грн. пені.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення ч.2 ст. 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовується за наявності порушення будь-якого грошового зобов'язання (п.6.2 Постанови ВГСУ від 17.12.13року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова № 14).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові ( п.4.1 Постанови № 14).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів ( п.3.1 Постанови № 14).

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у якому мала місце інфляція (абз. 3 п. 3.2. Постанови №14).

Позивач просить стягнути з відповідача 6 521, 58 грн. інфляційних втрат. Розмір цієї позовної вимоги позивач зазначив як у прохальній частині позову, так і в вступній в реквізиті "ціна позову". Саме з такого розміру цієї позовної вимоги позивачем сплачено судовий збір.

Господарський суд, перевіривши розрахунки інфляційних втрат позивача та відповідача дійшов висновку, що обґрунтованим розміром цієї позовної вимоги є сума - 8 613, 76 грн.

Оскільки до винесення рішення у справі позивач правом на подання заяви про збільшення розміру цієї позовної вимоги не скористався, не доплатив, у зв'язку з цим, судовий збір, суд стягує на користь останнього інфляційні втрати у заявленому розмірі - 6 521, 58 грн. Застосування судом правила п.2 ч.1 ст. 83 ГПК України без письмового клопотання позивача не допускається.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 50 418, 58 грн.

Господарський суд, перевіривши розрахунки 3% річних позивача та відповідача дійшов висновку що обґрунтованим розміром цієї позовної вимоги є сума -50 095, 74 грн., тому у стягненні 322, 84 грн. суд відмовляє.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, позивач довів обґрунтованість позовних вимог в частині не спростованій відповідачем та визнаній судом.

У відповідності до ч. 5 ст. 49 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору покладаються на сторін спору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені на 50% із загальної суми 189 339, 50 грн. до суми 94 669, 75 грн.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Озерне" Новогуйвинської селищної ради (12443, Житомирська обл., смт. Озерне, вул. Авіаційна, б. 57, ідентифікаційний код 35185011) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, Шевченківський р-н., вул. Б. Хмельницького, буд.6, ідентифікаційний код 20077720):

- 94 669, 75 грн. пені;

- 50 095, 74 грн. 3% річних;

- 6 521, 58 грн. суми інфляційних втрат;

- 4919, 46 грн. судового збору.

Видати наказ.

4. В стягненні 95 523, 66 грн. пені, 322, 84 грн. 3% річних з простроченої суми відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 28.01.15р.

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1- у справу

2- позивачу (простою)

3- відповідачу (простою)