РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року Справа № 903/1481/13

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Крейбух О.Г.

судді Дужич С.П. ,

судді Василишин А.Р.

при секретарі Михальчук В.К.

за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

третьої особи - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Волинської області від 08.09.14 р. у справі № 903/1481/13

за позовом публічного акціонерного товариства "Універсал Банк"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за первісним позовом - ОСОБА_2

про стягнення 166 846, 48 грн. заборгованості по кредитному договору

та

за зустрічним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до публічного акціонерного товариства "Універсал Банк"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2013 року публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" (правонаступник всіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства "Універсал Банк") звернувся до господарського суду Волинської області з позовом до фізичної осби-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 166 846,48 грн., в т.ч. 98 578,99 грн. заборгованості по кредиту, 52 421,91 грн. відсотків, 15 845,58 грн. підвищених відсотків /т.1, а.с. 2-4/.

10 січня 2014 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Волинської області із зустрічним позовом до ПАТ "Універсал Банк" про визнання кредитного договору № BL 1741 від 01.02.2008 року недійсним /т.1, а.с.37/.

Рішенням господарського суду Волинської області від 08.09.2014 року у справі № 903/1481/13 (суддя Пахолюк В.А.) в позові ФОП ОСОБА_1 до ПАТ "Універсал Банк" про визнання договору недійсним - відмовлено.

Позов ПАТ "Універсал Банк" про стягнення 166 846,48 грн. задоволено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ПАТ "Універсал Банк" 166 846,48 грн., в т.ч. 98 578,99 грн. простроченої заборгованості по кредиту, 52 421,91 грн. відсотків, 15 845,58 грн. - підвищених відсотків та 3 336,93 грн. витрат по судовому збору /т.1, а.с.184-188/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач за первісним позовом ФОП ОСОБА_1 звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Волинської області від 08.09.2014 року у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити; зустрічний позов задоволити.

В обгрунтування апеляційної скарги, скаржник вказує наступне:

- місцевий господарський суд, при прийнятті рішення, дійшов невірного висновку застосувавши до спірних правовідносин п.2 част.2 ст.207 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець та не є юридичною особою в контексті вимог ст.128 ГК України;

- позивачем за первісним позовом не доведено факту одержання ОСОБА_1 кредитних коштів, не надано платіжних документів на підтвердження виконання останньою умов кредитного договору, що не може свідчити про схвалення нею договору, якою він підписаний не був;

- довіреністю від 18.05.2005 року ОСОБА_1 не уповноважувала ОСОБА_2 на укладення від її імені угод та правочинів, а видача в подальшому довіреності від 29.10.2008 року не може свідчити про схвалення дій щодо підписання кредитного договору;

- висновок почеркознавчої експертизи підтверджує те, що ОСОБА_1 кредитний договір не укладався, а відтак жодних зобов'язань за вказаним договором відповідач не набувала.

Таким чином, на думку скаржника, правові підстави для задоволення позову відсутні, просить рішення господарського суду Волинської області від 08.09.2014 року у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити; зустрічний позов задоволити /т.1, а.с.221-227/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.10.2014 року у справі № 903/1481/13 апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І., суддя Василишин А.Р. та призначено до розгляду на 06.11.2014 року /т.1, а.с. 219-220/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.11.2014 року розгляд справи відкладено на 26.11.2014 року в зв'язку із необхідністю витребування додаткових доказів /т.2, а.с. 4-5/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 року розгляд справи відкладено на 23.12.2014 року (з урахуванням ухвали суду від 05.12.2014 року про виправлення описки) в зв'язку з нез'явленням в засідання представників сторін /т.2, а.с. 15-16, 20-21/.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 22.12.2014 року внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Юрчука М.І.; визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Дужич С.П., суддя Василишин А.Р. /т.2, а.с.31/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 року розгляд справи відкладено на 21.01.2015 року; залучено ОСОБА_2 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом /т.2, а.с. 33-35/.

17.12.2014 року скаржником подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, в обгрунтування якого вказує, що підпис на заяві-підтвердженні про відкриття поточного рахунку ОСОБА_1 не належить /т.2, а.с.25-27/.

Відповідно до част.1 ст.41 ГПК України, судова експертиза призначається господарським судом для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань.

Згідно ст. 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства.

Судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи (п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" № 4 від 23.03.2012 року).

Оскільки позивачем не подано належних доказів наявності дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних у справі, клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи до задоволення не підлягає.

21.01.2015 року позивач та відповідач участі уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили; про причини неявки суд не повідомили. Згідно повідомлень про вручення поштового відправлення, останні були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи /т.2, а.с. 36-38/.

21.01.2015 року третя особа участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечила; поштове відправлення з вкладенням: ухвалою про відкладення розгляду справи від 23.12.2014 року у справі № 903/1481/13, направлене на адресу - АДРЕСА_1, повернуто органом поштового зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання" /т.2, а.с.42/.

Як вбачається з рішення господарського суду Волинської області від 18.03.2014 року у справі № 903/1113/13, по якій ОСОБА_2 виступала в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, встановлено адресу останньої - АДРЕСА_1.

За змістом п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції"від 26.12.2011 року № 18, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою, і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відтак, колегія суддів вважає, що третя особа була належним чином повідомлена про дату судового засідання 21.01.2015 року.

Поскільки ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 23.10.2014 року, від 06.11.2014 року, від 26.11.2014 року та від 23.12.2014 року явка представників сторін обов'язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представників сторін та третьої особи.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

01.02.2008 року між відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк", (правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк") (надалі - банк, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - позичальник, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, апелянт) укладено кредитний договір № BL 1741 (надалі - Договір), відповідно до п.1.1 якого банк зобов'язується встановити позичальнику ліміт кредитної лінії в межах 100000,00 грн., а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти, надані в межах ліміту кредитної лінії, та сплатити плату за користування кредитною лінією в порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі /т.1, а.с.8-15/.

Згідно п. 1.2.2. Договору, банк встановлює позичальнику ліміт кредитної лінії на строк 12 місяців, починаючи з місяця встановлення такого ліміту, при цьому позичальник повинен повернути всю суму кредиту, наданого в межах ліміту кредитної лінії, не пізніше 31 грудня 2008 року.

Відповідно до п.1.5.1 Договору, за користування кредитними коштами, наданими у межах ліміту кредитної лінії та строку кредитування, визначених цим Договором, встановлюється процентна ставка в розмірі 29,00 % річних.

За користування кредитними коштами понад строк кредитування та/або терміни погашення, встановлені цим Договором, процентна ставка встановлюється в розмірі 34 % річних.

Згідно п.п.3.4.2 Договору, позичальник зобов'язується у строк, визначений цим Договором виконати свої зобов'язання по своєчасному погашенню суми заборгованості позичальника перед банком, а також сплачувати плату за користування кредитною лінією на користь банку відповідно до умов цього Договору.

За змістом п.п.6.1 Договору, якщо позичальник порушує терміни платежів, що встановлені Кредитним договором, банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені даним Договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору, а позичальник зобов'язаний повернути банку суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані банку.

На виконання умов Договору, ПАТ "Універсал Банк" надано, а ФОП ОСОБА_1 прийнято кредитні кошти у розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується, наявними в матеріалах справи, платіжними дорученнями:

- № 059В02 від 01.02.2008 року на суму 30 000,00 грн. /т.1, а.с.26/;

- № 059В03 від 01.02.2008 року на суму 70 000,00 грн. /т.1, а.с.27/.

Згідно виписки з особового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за період з 28.01.2008 року по 22.06.2010 року ФОП ОСОБА_1 здійснено часткове погашення кредиту, відсотків по кредиту та підвищених відсотків по кредиту /т.1, а.с.17-23/.

17.05.2010 року банком направлено на адресу позичальника вимогу № 121/116 про погашення заборгованості, яка була залишена останнім без відповіді та реагування /т.1, а.с. 24/.

ФОП ОСОБА_1, в порушення п.п.3.4.2 Договору, взяті на себе зобов'язання по погашенню суми заборгованості та плати за користування кредитною лінією в повному обсязі не виконала, що слугувало підставою для звернення позивача - ПАТ "Універсал Банк" з позовом до суду про стягнення 166 846,48 грн., в т.ч. 98 578, 99 грн. заборгованості по кредиту, 52 421,91 грн. відсотків, 15 845,58 грн. підвищених відсотків.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

У відповідності до част.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (част.1 ст.628 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно част. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відтак, позовні вимоги про стягнення 166 846,48 грн., в т.ч. 98 578, 99 грн. заборгованості по кредиту, 52421,91 грн. відсотків, 15 845,58 грн. підвищених відсотків є такими, що підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню на підставі ст.ст.526, 530, 628, 629 Цивільного кодексу України.

Щодо зустрічного позову ФОП ОСОБА_1 про визнання кредитного договору № BL 1741 від 01.02.2008 року недійсним, колегія суддів зазначає наступне.

В обгрунтування позовних вимог, ФОП ОСОБА_1 вказує:

- ОСОБА_1 кредитний договір № BL 1741 від 01.02.2008 року не укладався, а тому жодних зобов'язань за вказаним кредитним договором відповідач не набула з огляду на висновок почеркознавчої експертизи відповідно до якої встановлено, що підписи в графах "Позичальник", "ОСОБА_1" у Кредитному договорі № BL 1741 від 01.02.2008 року між ВАТ "Універсал Банк" та фізичною особою ОСОБА_1, виконані не ОСОБА_1, а іншою особою. Підписи від імені ОСОБА_1 в анкеті-заявці на кредит для малого бізнесу від 17 січня 2008 року виконані не ОСОБА_1, а іншою особою /т.1, а.с. 157-163/;

- посилаючись на неприналежність підпису у графі "Позичальник" у кредитному договорі , а також у анкеті - заявці ОСОБА_1, відповідач вважає, що кредитний договір № BL 1741 від 01.02.2008 року з ПАТ "Універсал Банк" є неукладеним, тобто нікчемним в силу закону, оскільки є таким, що не відбувся за відсутності волевиявлення зі сторони ОСОБА_1 на укладення даного договору .

При прийнятті рішення, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно част.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як вбачається з кредитного договору № BL 1741 від 01.02.2008 року та встановлено місцевим господарським судом, вказаний договір підписано та скріплено печатками сторін, а саме зі сторони позичальника скріплено печаткою - Підприємець ОСОБА_1 /т.1, а.с. 69-72/.

Згідно част.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За вимогами п.2 част.2 даної норми, печатка є обов'язковим реквізитом договору та підтверджує повноваження особи на укладення угоди.

Згідно част.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Аналогічна норма викладена в ст.180 ГК України.

Водночас, матеріали справи містять рішення господарського суду Волинської області від 18.03.2014 року у справі № 903/1113/13, залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.06.2014 року /т.1, а.с.142-149/ та постановою Вищого господарського суду України від 14.08.2014 року /т.1, а.с.177-181/, за позовом ФОП ОСОБА_1 до ПАТ "Західінкомбанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, яке на підставі част. 3 ст. 35 ГПК України має преюдиційне значення.

Як зазначено у постанові Вищого господарського суду України від 14.08.2014 року у справі № 903/1113/13:

«Особовий рахунок № НОМЕР_2 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 відкрито 28.10.2005 на підставі договору банківського рахунку від 28.10.2005.

Умовами договору про надання короткострокового кредиту (овердрафту) встановлено дебетовий ліміт по поточному рахунку № НОМЕР_2 в сумі 198 500,00 грн. та відкрито особовий рахунок для сплати відсотків № НОМЕР_3.

Як встановлено судом першої інстанції, Позивачем у період з вересня 2008 по червень 2009 з рахунку № НОМЕР_2 перераховувалися грошові кошти, як сплата відсотків за овердрафт згідно з договором від 29.09.2008, на рахунок № НОМЕР_3.

Відповідно до виданої ФОП ОСОБА_1 довіреності від 18.05.2005 року остання уповноважила ОСОБА_2 представляти інтереси, діяти від свого імені в банківських установах з питань відкриття на її ім'я рахунків, з питань, що стосуються наявності, руху, перерахування, зняття коштів, які знаходяться на відкритих на її ім'я рахунках. Для виконання повноважень представнику надано право подавати та підписувати від її імені заяви, довідки, інші документи (в т.ч. платіжні), одержувати через касу банку будь-які суми з рахунків без обмежень їх розміру, а в разі необхідності - закрити рахунки, розписуватися, одержувати довідки або інші документи про наявність грошових сум чи руху зазначених сум, поповнювати рахунок, перераховувати кошти на рахунки державних, приватних, інших форм власності установ і організацій. Також, надано право підпису за ФОП ОСОБА_1 та право здійснення будь-яких інших дій, не заборонених законодавством України, необхідних для виконання вищевказаної довіреності.

Крім того, довіреністю від 29.10.2008 року ФОП ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 укладати будь-які угоди та інші правочини, пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності (у тому числі, але не виключно - кредитні договори, договори поруки, іпотеки, застави та інші).

У статті 44 Господарського кодексу України, підприємництво здійснюється на основі самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Таким чином, в разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власник ризик, а тому користуючись правом самостійного залучення фінансових ресурсів, здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків укладення відповідних правочинів, а також самостійно нести комерційні ризики їх несприятливості, що можуть настати в результаті таких правочинів. Підприємець самостійно має розрахувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших його дій, та самостійно прийняти рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій. Настання несприятливих наслідків господарській діяльності підприємця є його власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

Водночас слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази звернення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до правоохоронних органів щодо неправомірних дій ОСОБА_2, посадових осіб Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк".

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору з огляду на те, що спірний кредитний договір укладений з дотриманням вимог статей 202, 205, 207 Цивільного кодексу України та інших норм чинного законодавства.».

При цьому, згідно пояснень ФОП ОСОБА_1 від 31.01.2014р., наданих у даній справі: "вона в травні 2005 року добровільно віддала бухгалтеру ОСОБА_2 свою печатку підприємця, яку назад не забирала і нею не користувалась. Про наявність вказаного кредитного договору дізналась в серпні 2013 року від ВДВС Ківерцівського РУЮ" /т.1, а.с.58/.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів звернення ОСОБА_1 із заявами про викрадення або втрату печатки до органів внутрішніх справ України, що виключає твердження ОСОБА_1 про те, що печатка на спірній кредитній угоді здійснена невідомою (невстановленою) особою.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо неукладеності кредитного договору з огляду на те, що визнання договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

Згідно виписки з особового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за період з 28.01.2008 року по 22.06.2010 року ФОП ОСОБА_1 здійснено часткове погашення кредиту, відсотків по кредиту та підвищених відсотків по кредиту /т.1, а.с.17-23/, що підтверджує часткове виконання договору та, відповідно, реальне настання правових наслідків, які встановлені зазначеним договором.

Згідно ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину у відповідності до част.1 ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1 ст.203 ЦК України);

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2 ст.203 ЦК України);

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України);

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203 ЦК України).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України).

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Враховуючи наявність печатки на кредитному договорі № BL 1741 від 01.02.2008 року, суд прийшов до висновку, що скріпивши кредитний договір своєю печаткою, позивач за зустрічним позовом, визнав і схвалив дії особи, яка підписала договір.

Відтак, правові підстави для визнання недійсним кредитного договору відсутні, оскільки спірний кредитний договір укладений з дотриманням вимог статей 202, 205, 207 Цивільного кодексу України, що, відповідно, є підставою для відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви.

За наведеного, позовні вимоги про стягнення 166 846,48 грн., в т.ч. 98 578,99 грн. заборгованості по кредиту, 52 421,91 грн. відсотків, 15 845,58 грн. підвищених відсотків є такими, що підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню в повному обсязі; в позові про визнання недійсним кредитного договору № BL 1741 від 01.02.2008 року слід відмовити.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона належними і допустимими доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, документально необгрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді справи. Рішення господарського суду Волинської області у даній справі ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 08.09.14 р. у справі № 903/1481/13 залишити без змін, апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 903/1481/13 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Василишин А.Р.