ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 р. Справа № 923/1262/14

Господарський суд Херсонської області у складі судді Остапенко Т.А. при секретарі Довгань О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Мед-Сити" про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами

за позовом: ОСОБА_1, місцезнаходження: 75100, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Мед-Сити", місцезнаходження: 75100, Херсонська область, м. Цюрупинськ, Житлоселище, 5-а; ідентифікаційний код 34395918

про стягнення 179706,44 грн.

за участю представників сторін:

від заявника - Казанцев Г. М. дов. б/н від 01.10.2014 року

від позивача по справі, в якій ухвалено рішення, яке підлягає перегляду - не прибув

09 грудня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Мед-Сити" (далі - заявник) звернувся з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Херсонської області по справі № 923/1262/14 від 18 вересня 2014 року.

Підставою звернення до суду заявником зазначено скасування рішення господарського суду Херсонської області від 29.04.2014 року по справі № 923/1097/13 про стягнення з ТОВ МЦ "Мед-СИТИ" на користь ОСОБА_1 вартості частини майна, 3% річних, інфляційних в сумі 1184349,91 грн., яке стало підставою для ухвалення рішення по справі №923/1262/14, що підлягає перегляду.

На підтвердження цієї обставини заявником подано судові рішення судів вищих інстанцій: постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.06.2014 року у справі № 923/1097/13, якою рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволені позовних вимог відмовлено; постанову від 20.08.14 року Вищого господарського суду України про скасування постанови Одеського апеляційного господарського суду від 24.06.2014 року, додаткової постанови Одеського апеляційного господарського суду від 24.06.2014 року у справі № 923/1097/13 та залишення в силі рішення господарського суду Херсонської області від 29.04.2014 року; постанову від 18.11.14 року Верховного суду України, якою скасовано постанову Вищого господарського суду України від 20 серпня 2014 року у справі № 923/1097/13, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції, постанову Вищого господарського суду України від 25.12.2014 р. у справі № 923/1097/13, якою постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.06.2014 року та додаткову постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.06.2014 року у справі №923/1097/13 залишено без змін.

Пунктом 4 частини 2 статті 112 ГПК України передбачено перегляд господарським судом за нововиявленими обставинами рішення господарського суду яке набрало законної сили, якщо скасовано судове рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення, що переглядається.

Судове рішення господарського суду може бути переглянуто за нововиявленими обставинами за заявою сторони, прокурора, третіх осіб, поданою протягом одного місяця з дня встановлення обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення. Строк для подання заяви про перегляд судових рішень господарського суду у зв'язку з нововиявленими обставинами у випадку, встановленому п. 4 ч. 2 ст. 112 ГПК України, обчислюється з дня набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовано судове рішення, що стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, які підлягають перегляду (п. 3 ч. 2 ст. 113 ГПК України).

Відповідно до розділу V ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі.

Господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Питання про належність доказів вирішується судом. Належними визнаються докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування. Письмовими доказами, в розумінні статті 36 ГПК України, є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору і повинні містити відомості, що мають значення для справи та виконані у формі, яка дає змогу встановити достовірність документу.

Отже, доводи заявника (відповідача) про наявність нововиявлених обставин - скасування рішення господарського суду від 29.04.2014 року у справі № 923/1097/13, яке стало підставою для ухвалення рішення господарського суду від 18.09.2014 р. у даній справі, підтверджено належними та допустимими доказами.

За вказаних обставин, та відповідно до вимог ст. 114 ГПК України, заява відповідача про перегляд рішення за нововиявленими обставинами підлягає задоволенню, а рішення господарського суду від 18.09.2014 р. у даній справі скасуванню.

У разі скасування судового рішення за результатами його перегляду за нововиявленими обставинами справа розглядається господарським судом за правилами, встановленими ГПК України.

Позивач звернувся до господарського суду Херсонської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з Відповідача інфляційні втрати за період з 17.08.2013 р. по 21.08.2014 р. в сумі 146159,50 грн. та три проценти річних за період з 17.08.2013 р. по 21.08.2014 р. в сумі 33546,94 грн., нараховані за несвоєчасну оплату вартості частини майна товариства, пропорційну частці Позивача у статутному (складеному) капіталі Відповідача. Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем ч.2 ст. 148 ЦК України, ст. 54 Закону України "Про господарські товариства", ст. 625 ЦК України.

Представник позивача в судове засідання не прибув, заявив клопотання про розгляд справи без участі представника, яке судом задоволене.

Відповідач свої заперечення проти заявлених позовних вимог обґрунтовує відсутністю претензій позивача до відповідача, в тому числі майнових, про що зазначено в нотаріально посвідченій заяві позивача до відповідача від 27.11.2010 р. та протоколі загальних зборів учасників товариства від 27.11.2010 р. №27/1 про вихід зі складу учасників ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ" ОСОБА_1

Справу розглянуто в судовому засіданні 20.01.15 р. В судовому засіданні після закінчення розгляду справи оголошено вступну та резолютивну частини рішення з роз'ясненням процедури оскарження рішення та набрання ним законної сили, повідомлено про дату підготовки повного рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані докази, суд -

в с т а н о в и в:

Відповідно до положень п. 4.4. Статуту товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Мед-СИТИ" (надалі за текстом рішення - Відповідач), у редакції, що діяла станом на 02.11.10 р., статутний фонд товариства створюється за рахунок внесків засновників і становить 3.000.000 (три мільйони) гривень. Частка в статутному фонді: ОСОБА_1 (надалі за текстом рішення - Позивач) - 1.200.000 гривень, що складає 40% у Статутному фонді; ОСОБА_3 - 900.000 гривень, що складає 30% у Статутному фонді; ОСОБА_4 - 900.000 гривень, що складає 30% у Статутному фонді.

27.11.2010 року ОСОБА_1 подав нотаріально посвідчену заяву до Товариства про вихід з ТОВ "Медичний центр "Мед-Сити", в якій було зазначено про відсутність будь-яких претензій, в тому числі майнових, до Товариства. 27.11.2010 року відбулися збори учасників Товариства, на яких прийнято рішення про вихід ОСОБА_1 із складу учасників Товариства на підставі поданої ним заяви. Відповідно до протоколу зборів учасників Товариства від 27.11.2010 ОСОБА_1 на загальних зборах заявив про відсутність претензій до Товариства та його засновників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 100-101).

Згідно з частинами 1, 2 статті 148 Цивільного кодексу України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом.

Учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Відповідно до статті 54 Закону України "Про господарські товариства" при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Отже, при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю у товариства виникає обов'язок сплатити йому вартість частини майна товариства, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства, або здійснити такий розрахунок на вимогу учасника та за згодою товариства у натуральній формі.

Оскільки ОСОБА_1 вийшов з товариства 27.11.2010 р., то відповідно до статті 54 Закону України "Про господарські товариства" розрахунки з Позивачем мали бути проведені до 27.11.2011 р., але Позивач надав загальним зборам нотаріально посвідчену заяву від 27.11.2010 р. про вихід з товариства, в якій зазначив, що будь-яких претензій, в тому числі майнових, до товариства та його засновників не має. Відсутність майнових претензій він підтвердив і на загальних зборах учасників товариства № 27/1 від 27.11.2010 р., на яких розглядалось питання про його вихід зі складу учасників товариства.

Частина 3 статті 12 Цивільного кодексу України встановлює за особою право на відмову від свого майнового права.

При цьому відмова здійснюється одностороннім правочином - заявою про це на адресу іншої сторони правовідносин, або вчиненням інших дій (поведінка особи), які свідчать про таку відмову.

Нотаріально засвідченою заявою ОСОБА_1 повідомив ТОВ "Медичний центр "Мед-Сити" про вихід зі складу учасників ТОВ "Медичний центр "Мед-Сити" та про відсутність будь-яких претензій в тому числі майнових, до ТОВ "Медичний центр "Мед-Сити" та інших учасників. Даною заявою ОСОБА_1 також висловив свою згоду на внесення відповідних змін до установчих документів ТОВ "Медичний центр "Мед-Сити", які пов'язані з його виходом, реєстрацією їх в органах державної влади в порядку, передбаченому законом.

Частина 2 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони.

Тобто одностороннім є договір, за яким одна сторона має лише суб'єктивні права, а інша лише обов'язки.

Вказана заява ОСОБА_1 за своєю правовою природою є одностороннім правочином.

Як вбачається із матеріалів справи позивач протягом тривалого часу до моменту звернення до суду з позовом не заявляв до Відповідача будь-яких матеріальних претензій і жодного разу не звертався до товариства з відповідними вимогами.

Таким чином заява ОСОБА_1, як односторонній правочин, є чинною і в судовому порядку не визнавалася недійсною.

Вказаний правочин не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, однією з яких є свобода договору, та вимогам цивільного законодавства щодо здійснення цивільних прав, у тому числі права особи відмовитися від свого майнового права (абзац перший частини третьої статті 12 ЦК України).

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Одеського апеляційного суду України від 24.06.2014 р. зазначено, що відсутність упродовж тривалого часу з моменту виходу з товариства жодних звернень позивача до відповідача щодо виплати належної йому частини, а також наявність у заяві позивача від 27.11.2010 р. та у протоколі зборів учасників товариства від 27.11.2010 р. №27/1 відомостей про відсутність з його боку будь яких претензій до товариства, в тому числі майнових, свідчить про відсутність у відповідача перед позивачем грошового зобов'язання, пов'язаного з виходом останнього з товариства.

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі N 6-38цс11).

Позивачем належними і допустимими доказами по справі не підтверджено виникнення та прострочення відповідачем грошового зобов'язання, пов'язаного з виходом ОСОБА_1 з товариства, а відтак вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляційних процесів та 3% річних задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі зазначених вище норм матеріального права, керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85, 114 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Мед-Сити" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Херсонської області по справі № 923/1262/14 від 18 вересня 2014 року задовольнити.

2. Рішення господарського суду Херсонської області по справі № 923/1262/14 від 18 вересня 2014 року скасувати.

3. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Повне рішення складено 26.01.2015 р.

Суддя Т.А. Остапенко