РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/26801/14 21.01.15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства «Машинобудівна фірма «АРТЕМ»

до Приватного акціонерного товариства «Завод «Артемполізварювання»

про стягнення заборгованості

Представники:

від Позивача: не з'явились;

від Відповідача: Коваль Д.Т. (директор);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Державне підприємство «Машинобудівна фірма «АРТЕМ» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Завод «Артемполізварювання» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості в розмірі 47 733 грн. 04 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 01 березня 1999 року між Державним підприємством «Машинобудівна фірма «АРТЕМ» (Замовник) та Приватним акціонерним товариством «Завод «Артемполізварювання» (Виконавець) було укладено Договір поставки №6/МФ, відповідно до умов якого Виконавець зобов»язався виконати роботи по виготовленню та передачі готової продукції Замовнику на підставі його листів - замовлень, які надходять за 20 днів до початку звітного періоду, із зазначенням номенклатури і кількості. Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору №6/МФ від 01.03.1999 року він на підставі виставленого рахунку - фактури №4/07 від 23.07.2008 року здійснив попередню оплату на загальну суму 230 737 грн. 50 коп., проте за Відповідачем значиться заборгованість, яку Відповідач визнав у повному обсязі у листі №06/01 від 16.01.2014 року, у зв»язку з чим між сторонами був погоджений Графік реструктуризації заборгованості, згідно з яким термін першого траншу в розмірі 11 365 грн. 01 коп. наступив у липні 2014 року. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Державним підприємством «Машинобудівна фірма «АРТЕМ» за період липень 2014 року - жовтень 2014 року в розмірі 47 733 грн. 04 коп. з урахуванням 5% штрафу відповідно до п.7.1 Договору.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.12.2014 р. порушено провадження у справі № 910/26801/14, судове засідання призначено на 17.12.2014 р.

16.12.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 03.12.2014 року та Відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не визнає позовні вимоги та вважає їх безпідставними, оскільки сторонами не був погоджений строк виготовлення та передання продукції, оплаченої Позивачем.

17.12.2014 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 03.12.2014 року, а представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності, в якій просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав пропущення строку позовної давності для звернення до суду.

Представник позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви, зазначив, що між Позивачем та Відповідачем 16.01.2014 року підписано графік погашення заборгованості до червня 2016 року.

Представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти задоволення позовних вимог.

Суд, керуючись ст. 38 ГПКУ, дослідивши матеріали та обставини справи, вислухавши представників сторін, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням Відзиву Приватного акціонерного товариства "Завод "Артемполізварювання".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2014 року відкладено розгляд справи на 24.12.2014 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

24.12.2014 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представники сторін надали додаткові пояснення по суті спору.

Суд, керуючись ст. 38 ГПКУ, дослідивши матеріали та обставини справи, вислухавши представників сторін, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача:

- надати належним чином завірені копії всіх наявних додаткових угод та специфікацій до Договору №6/МФ від 01.03.1999 року;

- надати належним чином засвідчені копії протоколів узгодження цін на продукцію.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2014 року відкладено розгляд справи на 21.01.2015 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

20.01.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли заперечення на відзив, які долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 21 січня 2015 року представник Відповідача надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В судове засідання представник Позивача не з»явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про відкладення справи в судовому засіданні 24.12.2014 р. на 21.01.2015 року, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що Позивач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Позивача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 21 січня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

01 березня 1999 року між Державним підприємством «Машинобудівна фірма «АРТЕМ» (Замовник) та Приватним акціонерним товариством «Завод «Артемполізварювання» (Виконавець) було укладено Договір №6/МФ, відповідно до умов якого Виконавець зобов»язався виконати роботи по виготовленню та передачі готової продукції Замовнику на підставі його листів - замовлень, які надходять за 20 днів до початку звітного періоду, із зазначенням номенклатури і кількості.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що виготовлення та передача готової продукції здійснюється відповідно до специфікацій (додатки 1,2 та т.д.), оформленими Сторонами на кожну конкретну поставку.

Відповідно до п.3.1 Договору Виконавець зобов»язується передати Замовнику готову продукцію у погоджені Сторонами строки.

Згідно з п.3.2 Договору передача готової продукції проводиться на підставі накладних із зазначенням номенклатури, кількості, ціни.

Попередня оплата вартості виконаних робіт за сторонніми замовленнями за вказаним Договором здійснюється у розмірі 50% вартості конкретної поставки. Оплата 50% вартості конкретної поставки, що залишились, здійснюється на розрахунковий рахунок Виконавця упродовж п»яти банківських днів після підписання Акта виконаних робіт. (п.5.1 Договору)

Попередня оплата вартості виконаних робіт за фірмовим замовленням за вказаним Договором здійснюється у розмірі 50% вартості конкретної поставки. Оплата 50% вартості конкретної поставки, що залишились, здійснюється на розрахунковий рахунок Виконавця упродовж п»яти банківських днів з дня надходження грошових коштів від основного Замовника. (п.5.2 Договору)

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що у випадку невиконання зобов»язань п.3.1 вказаного Договору Виконавець сплачує Замовнику штраф у розмірі 0,5% вартості партії поставки за кожен день прострочки, але не більше 5% від вартості продукції, що постачається.

Відповідно до п.10.1 Договору він набирає чинність з моменту його підписання і діє до 31 грудня 1999 року.

Додатковими угодами №1 від 01.2000 р., №2 від 02.01.2001 р., №3 від 06.01.2003 р., №4 від 05.01.2005 р., №5 від 29.12.2005 р., №6 від 29.12.2006 р., №7 від 30.12.2008р. до Договору №6/МФ від 01.03.1999 року Сторони продовжували строк дії Договору до 31.12.2010 р.

Додатковою угодою №7 від 30.12.2008р. до Договору №6/МФ від 01.03.1999 року Сторони виклали п.4.2 розділу 4 в наступній редакції: «Вартість виготовленої продукції у 2009 - 2010 р.р. за вказаним Договором становить 5 100 тис. грн., в тому числі ПДВ 20% - 850 тис. грн. Облік вартості виготовленої продукції проводиться на підставі специфікацій, що є невід»ємною частиною Договору».

Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору №6/МФ від 01.03.1999 року він здійснив на рахунок Відповідача попередню оплату в розмірі 71 496 грн. 00 коп. та у розмірі 159 241 грн. 50 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №10653 від 25.07.2008 р., №10777 від 18.08.2008 р. із зазначенням призначення платежу: «передплата за деталі згідно рахунку №4/07 від 23.07.2008р. за дог. №6/МФ від 01.03.1999 р.»

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що листом №06/01 від 16.01.2014 року Приватне акціонерне товариство «Завод «Артемполізварювання» визнав заборгованість за Договором №6/МФ від 01.03.1999 року у розмірі 224 612 грн. 57 коп. та просив відстрочити зобов»язання до 01.07.2014 року. Сторонами був погоджений Графік реструктуризації заборгованості Відповідача за період липень 2014 року - червень 2016 року зі сплатою кожного місяцю суми в розмірі 11 365 грн. 01 коп. Проте в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Державним підприємством «Машинобудівна фірма «АРТЕМ» за період липень 2014 року - жовтень 2014 року в розмірі 47 733 грн. 04 коп. з урахуванням 5% штрафу відповідно до п.7.1 Договору.

04.08.2014 року Позивачем на адресу Відповідача був надісланий лист №07.868 з вимогою сплатити перший транш у розмірі 11 365 грн. 01 коп. згідно з Графіком реструктуризації заборгованості, який залишено останнім без відповіді і виконання.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства «Машинобудівна фірма «АРТЕМ» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Внаслідок укладення Договору №6/МФ від 01.03.1999 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 2 статі 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №6/МФ від 01.03.1999 року Позивач здійснив на рахунок Відповідача попередню оплату в розмірі 71 496 грн. 00 коп. та у розмірі 159 241 грн. 50 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №10653 від 25.07.2008 р., №10777 від 18.08.2008 р. із зазначенням призначення платежу: «передплата за деталі згідно рахунку №4/07 від 23.07.2008р. за дог. №6/МФ від 01.03.1999 р.», а загалом на суму в розмірі 230 737 грн. 50 коп.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що листом №06/01 від 16.01.2014 року Приватне акціонерне товариство «Завод «Артемполізварювання» визнав заборгованість за Договором №6/МФ від 01.03.1999 року у розмірі 224 612 грн. 57 коп. та просив відстрочити зобов»язання до 01.07.2014 року. Сторонами був погоджений Графік реструктуризації заборгованості Відповідача за період липень 2014 року - червень 2016 року зі сплатою кожного місяцю суми в розмірі 11 365 грн. 01 коп. Проте, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Державним підприємством «Машинобудівна фірма «АРТЕМ» за період липень 2014 року - жовтень 2014 року в розмірі 47 733 грн. 04 коп. з урахуванням 5% штрафу відповідно до п.7.1 Договору.

Як встановлено Судом, листом №06/01 від 16.01.2014 року Відповідач визнав заборгованість за Договором №115 від 11.12.2009 року в розмірі 48 147 грн. 70 коп. та за Договором №6/МФ від 01.03.1999 року в розмірі 224 612 грн. 57 коп. та із загальної суми в розмірі 272 760 грн. 27 коп. (48 147 грн. 70 коп. + 224 612 грн. 57 коп.) був погоджений Графік реструктуризації заборгованості Приватного акціонерного товариства «Завод «Артемполізварювання» перед Державним підприємством «Машинобудівна фірма «АРТЕМ» з липня 2014 року по травень 2016 року в розмірі 11 365 грн. 01 коп. та за червень 2016 року в розмірі 11 365 грн. 04 коп.

Тобто, виходячи з вищевикладеного, Суд приходить до висновку, що сума, заявлена Позивачем до стягнення за спірний період, складається з суми заборгованості за Договором №115 від 11.12.2009 року та за Договором №6/МФ від 01.03.1999 року.

При цьому, при зверненні до Суду в якості підстави позову Позивач посилається лише на Договір №6/МФ від 01.03.1999 року.

Пунктом 1.2 Договору №6/МФ від 01.03.1999 року передбачено, що виготовлення та передача готової продукції здійснюється відповідно до специфікацій (додатки 1,2 та т.д.), оформленими Сторонами на кожну конкретну поставку.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.12.2014 року зобов'язано Позивача:

- надати належним чином завірені копії всіх наявних додаткових угод та специфікацій до Договору №6/МФ від 01.03.1999 року;

- надати належним чином засвідчені копії протоколів узгодження цін на продукцію.

У п.2.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 роз'яснено, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Як встановлено Судом, ухвала Господарського суду м. Києва від 24.12.2014 року по справі №910/26801/14 Позивачем виконана не була в частині надання належним чином завірених копій всіх наявних специфікацій до Договору №6/МФ від 01.03.1999 року, а тому Суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів погодження конкретного строку виготовлення та передачі готової продукції Відповідачем за Договором №6/МФ від 01.03.1999 року та в даному випадку підлягають застосуванню положення частин 2 статті 530 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 2 статі 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Проте, в своїй позовній заяві, Позивач стверджує, що 04.08.2014 року ним на адресу Відповідача був надісланий лист за вих. №07.868 з вимогою сплатити перший транш у розмірі 11 365 грн. 01 коп. згідно з Графіком реструктуризації заборгованості.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження факту направлення та отримання Відповідачем листа за вих. №07.868 від 04.08.2014 року з вимогою сплатити заборгованість, як-то опис вкладення у цінний лист за формою 107 з відміткою працівника відділення поштового зв»язку, який перевірив документи, що були надіслані, фіскальний чек або рекомендоване повідомленням про вручення поштового відправлення уповноваженому представнику Відповідача.

При цьому Суд зазначає, що тільки після підтвердження направлення Відповідачу належним чином оформленої претензії на суму боргу, що виник на підставі правовідносин з вказаного договору, у останнього виникне зустрічне зобов»язання за спірним Договором, а після закінчення семиденного терміну направлення такої вимоги почнеться прострочка виконання ним зобов»язання відповідно до норм частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України. Проте, в даному випадку матеріали справи не місять таких доказів, а тому у Відповідача не виникло зустрічне зобов»язання перед Позивачем за Договором №6/МФ від 01.03.1999 року, що визначений Позивачем в якості підстави позову.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині стягнення заборгованості за Договором №6/МФ від 01.03.1999 року в розмірі 45 460 грн. 04 коп. задоволенню не підлягають.

Також при зверненні до Суду з вказаним позовом Позивач просив стягнути з Відповідача штраф за період липень 2014 року - жовтень 2014 року в розмірі 2 273 грн. 00 коп.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що у випадку невиконання зобов»язань п.3.1 вказаного Договору Виконавець сплачує Замовнику штраф у розмірі 0,5% вартості партії поставки за кожен день прострочки, але не більше 5% від вартості продукції, що постачається.

Господарський суд м. Києва приходить до висновку, що вказана вимога Позивача також не підлягає задоволенню, оскільки вимоги Позивача про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню у зв»язку з невиникненням зустрічних зобов»язань Відповідача за Договором №6/МФ від 01.03.1999 року, а тому Позивачем не доведений період прострочки виконання Відповідачем його зобов»язання та існування саме в цей період зобов»язання Відповідача по передачі готової продукції у погоджені Сторонами строки при відсутності доказів звернення Позивача з вимогою до Відповідача по виготовленню та передачі готової продукції за Договором №6/МФ від 01.03.1999 року або стягнення заборгованості.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

За таких підстав, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства «Машинобудівна фірма «АРТЕМ» до Приватного акціонерного товариства «Завод «Артемполізварювання» про стягнення заборгованості в розмірі 47 733 грн. 04 коп.

Що стосується Заяви Приватного акціонерного товариства «Завод «Артемполізварювання» про застосування строків позовної давності до позовних вимог Державного підприємства «Машинобудівна фірма «АРТЕМ», Суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (пункт 5).

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів Позивача, про захист яких він просить Суд у позові, Відповідачем не порушено, і суд відмовляє Позивачу у позові по суті в зв'язку з передчасністю звернення до Суду, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. В позові Державного підприємства «Машинобудівна фірма «АРТЕМ» до Приватного акціонерного товариства «Завод «Артемполізварювання» про стягнення заборгованості в розмірі 47 733 грн. 04 коп. - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 22 січня 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин