РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/27008/14 20.01.15
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши матеріали справи

за позовомДержавного підприємства "Завод 410 ЦА"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Авіокомпанія "Хорс"
простягнення 28 322 грн 66 коп.
Представники:
від позивача: Демський А.Л. - представник за довіреністю від 31.12.2014
від відповідача: не з'явились
ВСТАНОВИВ:

03.12.2014 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Завод 410 ЦА" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіокомпанія "Хорс" про стягнення 28 322 грн 66 коп. заборгованості за договором про відшкодування комунальних витрат балансоутримувача по утриманню орендованого нерухомого майна № 05/10-7 від 01.01.2010, в тому числі 20 790 грн 82 коп. основного боргу, 1 241 грн 95 коп пені, 674 грн 51 коп. 3% річних, 4 160 грн 02 коп. інфляційних втрат та 1 455 грн 36 коп. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2014 порушено провадження у справі № 910/27008/14, розгляд справи призначений на 18.12.2014.

17.12.2014 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове засідання 18.12.2014 не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У судове засідання 18.12.2014 з'явився представник позивача та надав пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 18.12.2014 розгляд справи було відкладено на 20.01.2015 у зв'язку із неявкою відповідача та неподанням ним витребуваних судом доказів.

В судове засідання 20.01.2015 з'явився представник позивача, надав документи для приєднання до матеріалів справи на вимогу ухвали суду; надав пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 20.01.2015 не з'явився, вимоги ухвал суду від 03.12.2014 та 18.12.2014 не виконав, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, хоча про час, дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, зокрема 16.01.2015 уповноважений представник відповідача на підставі поданого клопотання ознайомився з матеріалами справи.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 20.01.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2010 між Державним підприємством "Завод 410 ЦА" (балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" (орендар) було укладено договір №05/10-7 про відшкодування комунальних витрат балансоутримувача по утриманню орендованого нерухомого майна, відповідно до якого балансоутримувач надає комунальні послуги, а орендар своєчасно відшкодовує витрати балансоутримувача на виконання вказаних в договорі послуг згідно показників приладів та оплаті податку на землю пропорційно до займаної площі, яка складає 506,1 кв.м за адресою м. Київ, Повітрофлотський пр-т, 94 (п.п. 1.1.-1.2. договору).

Договір було укладено на один рік з 01.01.2010 по 31.12.2010 (п. 5.1. договору). Відповідно до додаткових угод №№1-3 строк дії продовжувався на один рік. Відповідно до останньої угоди №3 від 19.12.2012 строк дії договору №05/10-7 було продовжено до 31.12.2013.

П. 2.1.1. договору встановлює порядок розрахунку розміру плати за виконаний комплекс послуг, який залежить від складу послуг, що надаються балансоутримувачу житлово-експлуатаційними та іншими суб'єктами господарювання, і визначаються розрахунком щомісячних платежів за обслуговування майна.

Відповідно до п. 2.2.3. договору орендар зобов'язується вносити плату на рахунок балансоутримувача за комунальні послуги згідно до наданих йому щомісячних розрахунків та актів про надання комунальних послуг не пізніше 28 числа місяця, наступного за звітним. При несвоєчасному внесенні оплати більше, ніж на 10 днів, орендар зобов'язується сплачувати пеню в розмінрі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми, а також всі штрафи, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, статтями 231 та 232 Господарського кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За правилами статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору №05/10-7 від 01.01.2010 позивачем було надано, а відповідачем прийнято послуг на загальну суму : 20 790 грн 82 коп., що підтверджується наступними доказами:

1) за серпень 2013 року - рахунок-фактура №СФ0000701 від 17.09.2013 на суму 10 542 грн 68 коп., акт про надання комунальних послуг у серпні 2013 року, підписаний сторонами, розрахунок вартості наданих послуг за серпень 2013 року;

2) за вересень 2013 року - рахунок-фактура №СФ0000772 від 16.10.2013 на суму 10 248 грн 14 коп., акт про надання комунальних послуг у вересні 2013 року, підписаний сторонами, розрахунок вартості наданих послуг за вересень 2013 року,

належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з оплати наданих послуг. Позивач вказує, що станом на 16.12.2014 за Відповідачем рахується заборгованість за надані у серпні-вересні 2013 року послуги у розмірі 20 790 грн 82 коп.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати отриманих послуг за договором №05/10-7 від 01.01.2010 та факту наявності заборгованості у розмірі 20 790 грн 82 коп., вимоги позивача про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у розмірі 20 790 грн 82 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1 241 грн 95 коп пені, 674 грн 51 коп. 3% річних, 4 160 грн 02 коп. інфляційних втрат та 1 455 грн 36 коп. штрафу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2.2.3. договору при несвоєчасному внесенні оплати більше, ніж на 10 днів, відповідач зобов'язується сплачувати пеню в розмінрі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми, а також всі штрафи, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, статтями 231 та 232 Господарського кодексу України.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені та штрафу) відповідно до пункту 2.2.3. договору.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання відповідачем обов'язку з оплати отриманого товару, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 7% штрафу, втрат від інфляції та 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на це, судові витрати покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" (01133, м.Київ, бул. Лесі Українки, буд. 34, ідентифікаційний код 04937956) на користьДержавного підприємства "Завод 410 ЦА" (03151, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, буд. 94, ідентифікаційний код 01128297) заборгованість у розмірі 20 790 (двадцять тисяч сімсот дев'яносто) грн 82 коп. основного боргу, 674 (шістсот сімдесят чотири) грн 51 коп. 3% річних, 4 160 (чотирри тисячі сто шістдесят) грн 02 коп. інфляційних втрат, 1 241 (одна тисяча двісті сорок одна) грн 95 коп. пені та 1 455 одна тисяча чотриста п'ятдесят п'ять) грн 36 коп. штрафу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 26.01.2015

Суддя Н.Б. Плотницька