ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" січня 2015 р.Справа № 916/4882/14

За позовом В.о. прокурора Октябрського району м.Полтави в інтересах держави в особі Полтавської міської ради в особі Управління майном комунальної власності міста

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 8243,94 грн.

Суддя Літвінов С.В.

Представники:

Від прокурора: Закернична І.П. за наказом № 92к від 12.01.2015р.

Від Полтавської міської ради: не з'явився

Від Управління майном комунальної власності міста: не з'явився

Від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: В.о. прокурора Октябрського району м.Полтави звернувся до суду в інтересах держави в особі Полтавської міської ради в особі Управління майном комунальної власності міста до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 8243,94 грн..

17.01.2015р. до канцелярії суду надійшло клопотання Управління майном комунальної власності міста про розгляд справи без участі представника.

Відповідач в судове засідання не з'являвся, відзив на позов та витребувані судом документи не надав, про поважність причин відсутності не повідомив, своє право на захист не використав, у зв'язку з чим справа розглядається по наявним в ній матеріалам у порядку ст.75 ГПК України.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні за участю прокурора та представника позивача оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника прокурора, суд встановив.

18.04.2013 року між Управлінням майном комунальної власності міста (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір оренди № 49/25, відповідно до пункту 1.1 якого передано в оренду нежитлове приміщення площею 33,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке повинно бути використане під майстерню по ремонту електропобутових товарів і знаходиться на балансі Полтавського міського будинку культури.

Позивач свої зобов'язання по договору виконав, а саме передав в оренду нежитлове приміщення площею 33,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджено актом приймання-передачі підписаний обома сторонами.

Відповідно до умов п. 3.2.7. Договору оренди Орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, але в порушення вищевказаних вимог орендна плата сплачувалася Орендарем не своєчасно та не в повному обсязі.

Відповідно до пункту 5.2 Договору № 49/25 від 18.04.2014 року орендна плата за базовий місяць становить 1272 грн. 32 коп. (у тому числі: орендна плата 1 060 грн. 27 коп., ПДВ 212 грн. 05 коп.). Орендар перераховує щомісячно 100 % орендної плати не пізніше 15 числа наступного місяця до бюджету міста та ПДВ до управління майном комунальної власності міста з послідуючим перерахунком до 20 числа наступного місяця до державного бюджету на поточні рахунки.

За період дії договору оренди відповідач в порушення умов договору своїх зобов'язань не виконав тому заборгованість станом на 01.11.2014р. складає 8243,94грн. (орендна приміщення 5931,44грн. та ПДВ 2312,50грн.).

Згідно рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 року за № 3-рп/99, «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає, в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з частковою державною власністю у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.

Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інш.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної безпеки, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання.

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України, на прокуратуру України покладено представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках зазначених законом. Також, такі випадки передбачені ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру».

Стаття 2 ГПК України у випадках, встановлених законом, передбачає, що прокурор може звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. Інтереси територіальної громади є складовою частиною державних інтересів.

Так, згідно пункту 1 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду України, прокурори та їх заступники подають позовні заяви саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ, організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави.

Як вбачається з пункту 2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду України, під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Основним напрямком держаної політики є контроль за своєчасним надходженням податків і зборів, передбачених чинним законодавством.

Таким чином, В.о. прокурора Октябрського району м.Полтави звернувся до суду в інтересах держави в особі Полтавської міської ради в особі Управління майном комунальної власності міста до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 8243,94 грн...

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представника прокурора суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог на підставі слідуючього:

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Згідно з приписами ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Стаття 762 Цивільного кодексу України передбачає, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Враховуючи те, що об'єктом договору є майно, що належить державі слід звернути увагу на положення спеціального Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Стаття 10 зазначеного Закону встановлює, що істотною умовою договору оренди, зокрема, є орендна плата з урахуванням її індексації.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 зазначеного Закону орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі.

У відповідності до ст. 19 Закону орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Однак в порушення умов договору, вищезазначених норм законодавства України відповідачем орендна плата вносилась не в повному обсязі та несвоєчасно, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути заборгованість з орендної плати в сумі 8243,94 грн. в т.ч. ПДВ 2312,50грн.

Таким чином, судом встановлено наявність існування заборгованості відповідача по оплаті за договором оренди нерухомого майна, у зв'язку з чим позовна вимога щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 8243,94 грн. в т.ч. ПДВ 2312,50грн. підлягає судом задоволенню повністю

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час розгляду справи відповідачем не було належним чином доведено суду та доказано виконання своїх зобов'язань.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини справи та перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку сум заявлених до стягнення, позовні вимоги в частині стягнення боргу підлягають задоволенню в сумі 8243,94 грн. в т.ч. ПДВ 2312,50грн.

Згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід стягнути з відповідача на користь державного бюджету витрати по сплаті судового збору у розмірі 1827грн.

Керуючись ст.ст.44, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код: НОМЕР_1) до Державного бюджету України на поточний рахунок 0002, ГУДКСУ в Полтавській області, МФО 831019, код ЗКПО 38019510, код платежу 22080401, отримувач УДКСУ в м. Полтаві / м. Полтава/ 22080401-заборгованість по орендній платі у розмірі 5931,44грн.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код: НОМЕР_1) на поточний рахунок 2042, ГУДКСУ в Полтавській області, МФО 831019, код ЗКПО 13967034, одержувач Управління майном комунальної власності міста (36000, м. Полтава, вул. Жовтнева, 36, ) 2312,50грн. - сума податку на додану вартість.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код: НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України (р/р 3008, одержувач ГУ ДКСУ в Одеській області, , банк одержувача ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код бюджетної класифікації 22030001, ) витрати по сплаті судового збору у сумі 1827грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 26 січня 2015 р.

Суддя С.В. Літвінов