РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24387/14 13.01.15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна"

до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Уманець Володимир Степанович

про стягнення 2 953, 40 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Бабак Б.С. за довіреністю № 28/02/14-2 від 28.02.2014 р.;

від відповідача: Лаюк А.М. за довіреністю б/н від 22.10.2014 р.;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Саламандра-Україна" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" (далі - відповідач) про стягнення 2 953, 40 грн. Також позивач просить суд витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що 25.04.2014 р. між ним та Заїкою Костянтином Сергійовичем було укладено Договір добровільного комбінованого страхування наземного транспорту № 04-00029 щодо автомобіля марки «OPEL Astra», реєстраційний номер 18189КТ. 08.06.2014 р. в місті Києві по вулиці Драйзера, 20, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного застрахованого автомобіля під керуванням Заїки К.С., транспортного засобу марки «ЛАЗ», реєстраційний номер Е0139А, під керуванням Шатило В.Ц. та транспортного засобу марки «CHEVROLET», реєстраційний номер АА3133ЕС під керуванням Уманця В.С. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 30.07.2014 р. у справі № 754/11664/14-п (№ 3/754/2918/14) п. Уманець В.С. був визнаний винним в порушенні ПДР України. З огляду на зазначене, позивач виплатив 15 265,00 грн. страхового відшкодування п. Заїкі К.С. шляхом перерахування вказаних коштів особі, яка здійснювала відновлювальний ремонт автомобіля марки «OPEL», реєстраційний номер 18189КТ, - ФОП Сухову Л.В., на підставі платіжного доручення № 1417 від 19.06.2014 р. В свою чергу, оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу «CHEVROLET», реєстраційний номер АА3133ЕС, була застрахована відповідачем за полісом АС/6982161, позивач звернувся до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування, яка останнім була задоволена частково, у зв'язку з чим з метою захисту своїх прав та законних інтересів позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.11.2014 р. порушено провадження у справі № 910/24387/14, на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Уманець Володимира Степановича, розгляд справи призначено на 25.11.2014 р.

Також, в порядку підготовки справи до розгляду судом здійснено запит до Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо надання інформації та належним чином завіреної копії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії № АС/6982161.

19.11.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла Інформація з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, відповідно до даних якої за полісом серії АС/6982161 страховою компанією є ПрАТ «Київський страховий дім», ліміт по життю та здоров'ю складає 100 000,00 грн., по майну - 50 000,00 грн., франшиза становить 1 000, 00 грн., строк дії поліса з 03.10.2013 р. по 02.10.2014 р.

24.11.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 25.11.2014 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання 25.11.2014 р. не з'явився, проте 24.11.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав заяву № 1147 від 24.11.2014 р. про відкладення розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні 25.11.2014 р. заперечив проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Суд відклав розгляд означеного клопотання до встановлення фактичних обставин справи.

Представник третьої особи в судове засідання 25.11.2014 р. не з'явився, проте через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.11.2014 р. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 09.12.2014 р.

05.12.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові документи у справі та відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує, вказуючи на те, що на підставі складеної на його замовлення аварійним комісаром калькуляції та аварійного сертифіката було визначено розмір збитку, завданого автомобілю марки «OPEL Astra», реєстраційний номер 18189КТ, в сумі 12 311, 60 грн. Оскільки відповідач виплатив позивачу 11 311, 60 грн., вирахувавши з вказаної суми франшизу в розмірі 1 000, 00 грн., він вважає заявлені у даній справі позовні вимоги безпідставними.

09.12.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи у справі.

У судовому засіданні 09.12.2014 р. від представника позивача надійшло клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.12.2014 р. на підставі клопотання представника позивача було продовжено строк вирішення спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 13.01.2015 р.

26.12.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи у справі та письмові пояснення, в яких він звертає увагу на те, що у зв'язку із силою удару під час спірної ДТП, спрямованого на задню частину автомобіля, була деформована панель даху з лівої сторони в середній частині, внаслідок чого утворився перекос дверей. Також, позивач вказує на те, що калькуляція в програмі Audatex аварійним комісаром є лише орієнтовною сумою страхового відшкодування, на відміну від Звіту про визначення матеріальної вартості збитку, який складався особою, уповноваженою здійснювати оцінку вартості матеріального збитку.

Представник третьої особи в судове засідання 13.01.2015 р. не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 13.01.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2014 р. між позивачем (страховик) та Заїкою Костянтином Сергійовичем (страхувальник) було укладено Договір № 04-00029 добровільного комбінованого страхування наземного транспорту (далі - Договір) щодо автомобіля марки «OPEL», реєстраційний номер 18189КТ.

Відповідно до п. 3.1. Договору предметом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням, розпорядженням забезпеченим транспортним засобом, а також з відшкодуванням шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до положень п. 4.5. Договору ліміт відповідальності становить 100 000, 00 грн. Страховий тариф складає 0,7276 % від ліміту, вказаного у п. 4.5 Договору.

Умовна франшиза становить 0,00 грн. у випадку ДТП без вини водія та 3 000, 00 грн. у випадку стихійного лиха.

У відповідності з п. 4.10. Договору територія страхування - Україна.

Положеннями п. 5. Договору передбачено, що договір є укладеним з моменту підписання сторонами та набуває чинності з 00 год. 00 хв. дня, зазначеного в Договорі як дата початку дії Договору (25.04.2014 р.), але не раніше дня, наступного за днем сплати страхувальником страхового платежу в повному обсязі на поточний рахунок або у касу страховика, та діє до 24 год. 00 хв. дня, зазначеного в Договорі як дата закінчення дії Договору (24.04.2015 р.).

З матеріалів справи вбачається, що 08.06.2014 р. о 12:10 год. в місті Києві по вулиці Драйзера, 20 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого позивачем автомобіля під керуванням п. Заїки К.С., транспортного засобу марки «ЛАЗ», реєстраційний номер Е0139А, під керуванням п. Шатило В.Ц. та транспортного засобу марки «CHEVROLET», реєстраційний номер АА3133ЕС під керуванням п. Уманця В.С.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 30.07.2014 р. у справі № 754/11664/14-п (№ 3/754/2918/14) Уманець Володимир Степанович визнаний винним в порушенні ПДР України та притягнутий до адміністративної відповідальності.

Під час розгляду даного спору суд враховує, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 р. «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до Полісу АС/6982161 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільна правова відповідальність Уманця Володимира Степановича (автомобіль марки «CHEVROLET», модель «AVEO», реєстраційний номер АА3133ЕС) була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» на строк 03.10.2013 р. по 02.10.2014 р., з встановленим розміром франшизи - 1 000,00 грн. та лімітом відповідальності страховика - 50 000,00 грн. за шкоду заподіяну майну.

Згідно із Довідкою ВДАІ ГУ МВС України у м. Києві, застрахований автомобіль «OPEL», реєстраційний номер 18189КТ отримав механічні пошкодження задньої центральної, задньої лівої частин.

09.06.2014 р. п. Заїка К.С. звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку по договору страхування, відповідно до змісту якої просив перерахувати страхове відшкодування на рахунок СТО.

17.06.2014 р. на замовлення позивача Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕАК «Довіра» (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності ФДМ України № 14566/13 від 13.04.2013 р.) було складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку № 8965, згідно з яким встановлено, що розмір завданих власнику «OPEL», реєстраційний номер 18189КТ, матеріальних збитків складає 15 266, 21 грн.

Відповідно до рахунку № ЛВ-0203 від 18.06.2014 р., складеного ФОП Сухов Л.В., фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля «OPEL», реєстраційний номер 18189КТ, мала скласти 15 265, 00 грн.

18.06.2014 р. позивач затвердив Страховий акт № 8619.06.14, відповідно до якого зазначається, що розмір страхового відшкодування становить 15 265, 00 грн.

Платіжним дорученням № 1417 від 19.06.2014 р. позивач перерахував на користь ФОП Сухов Л.В. 15 265,00 грн. з призначенням платежу: « Страхове відшкодування зг. стр. акта 8619.06.14 за ремонт ам Opel Astra днз 18189 КТ».

15.08.2014 р. позивач звернувся до відповідача з заявою № 1149 про виплату страхового відшкодування на суму 15 265, 00 грн.

Однак, вказана заява відповідачем була задоволена частково, зокрема, 30.09.2014 р. відповідач перерахував на рахунок позивача 11 311,60 грн., у зв'язку з чим позивач вирішив звернутись з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи Уманця Володимира Степановича встановлена у судовому порядку, а його відповідальність застрахована відповідачем.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 р., відновлювальний ремонт - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Матеріалами справи, а саме: Звітом про оцінку автомобіля № 8965 від 17.06.2014 р. встановлено, що розмір завданих збитків власнику автомобіля «OPEL», реєстраційний номер 18189КТ в результаті його пошкодження в ДТП становить 15 266, 21 грн.

Дані, зазначені у Звіті, відповідають вимогам, встановленим в п. 4.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року.

Так, згідно з п. 8.5.9. Методики кількість та вартість необхідних для ремонту матеріалів визначаються за інформацією довідкової літератури та комп'ютерних програм, розроблених за даними виробника КТЗ або за даними виробника лакофарбових (основних) і допоміжних матеріалів (додаток 8).

Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до страхового акту було вирішено виплатити страхове відшкодування, виходячи з фактичних витрат, у зв'язку з проведенням відновлювального ремонту автомобіля.

Відповідно до платіжного доручення № 1417 від 19.06.2014 р. позивач оплатив вартість ремонту автомобіля на суму 15 265, 00 грн.

Як зазначив Вищий господарський суд України в постанові від 23.08.2011 р. у справі № 42/92 звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

При цьому, Вищим господарським судом України в постанові від 24.09.2013 р. у справі № 925/112/13-г зазначено, що виходячи з вимог ч. ч. 2, 3 ст. 22, ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги до відповідача, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у розмірі 15 265, 00 грн.

При цьому, необхідно враховувати, що відповідно до ст. 12.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу № АС/6982161, розмір франшизи становить 1 000,00 грн., у зв'язку з чим відповідач мав відшкодувати позивачу 14 265,00 грн., однак відшкодував 11 311,60 грн., залишивши за собою заборгованість 2953,40 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги, заявлені у даній справі, слід визнати обґрунтованими.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності зобов'язання перед позивачем щодо сплати спірної суми боргу у розмірі 2 953,40 грн.

Посилання відповідача на складену на його замовлення аварійним комісаром калькуляцію та аварійний сертифікат щодо розмір збитку, завданого автомобілю марки «OPEL Astra», реєстраційний номер 18189КТ, в сумі 12 311, 60 грн., до уваги судом не приймаються, оскільки вони не є Звітом суб'єкта оціночної діяльності, складеним відповідно до вимог п. 4.4. розділу IV Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, й за своїм змістом не містять жодного обґрунтування висновків про розмір збитків та спростовувань результатів дослідження, викладених в наданому позивачем Звіті про оцінку автомобіля № 8965 від 17.06.2014 р.

У свою чергу, позивачем надано не спростовані відповідачем пояснення щодо обсягів проведених ремонтних робіт спірного транспортного засобу та їх зв'язку з отриманими пошкодженнями, у зв'язку з чим з урахуванням всього вищевикладеного суд прийшов до висновку про доведеність розміру матеріального збитку на суму 15 265, 00 грн.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено обґрунтованість позовних вимог, вони підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" (04053, місто Київ, вулиця Артема, будинок 37-41, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна" (36000, місто Полтава, вулиця Пушкіна, будинок 47, ) суму страхового відшкодування у розмірі 2 953 (дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят три) грн. 40 коп. та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.01.2015 р.

Суддя В.С. Ломака