ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року Справа № 910/13165/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Іванової Л.Б.
суддівГольцової Л.А. (доповідач), Козир Т.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна"
на рішення та постановуГосподарського суду міста Києва від 17.09.2014 Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2014
у справі№ 910/13165/14
Господарського судуміста Києва
за позовомВідкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"
доПублічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна"
провідшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 46173,04 грн
за участю представників:

позивача: Дудуц О.В., дов. від 04.03.2014;

відповідача: Скоповська Х.М., дов. від 30.12.2014;

Розпорядженням Секретаря першої судової палати Вищого господарського суду України від 12.01.2015 № 02-05/574 для розгляду касаційної скарги у справі № 910/13165/14, призначеної до перегляду в касаційному порядку на 14.01.2015, сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Іванова Л.Б., судді - Гольцова Л.А., Козир Т.П.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.09.2014 у справі № 910/13165/14 (суддя Пукшин Л.Г.) позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2014 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Дикунська С.Я., судді - Алданова С.О., Коршун Н.М.) рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2014 у справі № 910/13165/14 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх судових інстанцій, ПАТ "СК "Країна" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник послався на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив, що не є перешкодою для суду касаційної інстанції переглянути в касаційному порядку оскаржувані судові рішення.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено наступні фактичні обставини.

06.01.2012 за договором добровільного страхування транспортного засобу №211/0890/12/894629 ВАТ НАСК "Оранта" застраховано автомобіль "Mitsubishi Lancer"; строк дії договору з 06.01.2012 по 05.01.2013; ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 50000,00 грн, франшиза - 510,00 грн. Страхувальником та вигодонабувачем за цим договором є Струк В.Я.

Відповідно до додаткової угоди від 25.05.2012 №2 до договору №211/0890/12/894629, державний номер зазначеного транспортного засобу - АР1768СН.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16.01.2012 на а/ш М-18 Харків-Сімферополь (278 км. + 950 м) відбулось зіткнення вищенаведеного автомобіля "Mitsubishi Lancer" під керуванням гр. Кириченка А.В. та автомобіля "ЗАЗ 1102" д/н 80438 НА, який належить гр. Кістріній С.П., під керуванням гр. Іванісова О.І.

Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 19.03.2012 у справі №3-188/2012 в даній дорожній ситуації гр. Іванісова О.І. визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.30 КУпАП.

Господарськими судами досліджено, що вартість завданого власнику автомобіля "Mitsubishi Lancer" в результаті його пошкодження у ДТП матеріального збитку на підставі автотоварознавчого дослідження від 04.04.2012 №АР4860ВВ_04.04-04дод складає 46683,04грн.

За страховим випадком, згідно страхового акту від 01.06.2012 №СТО-12-770/1 позивачем визначено страхове відшкодування в сумі 46683,04 грн, з яких 42160,54 грн перераховано на рахунок страхувальника платіжними дорученнями від 19.06.2013 №34638 на суму 10540,00 грн, від 01.07.2013 №37246 на суму 10540,00 грн, від 08.08.2013 №39064 на суму 10540,00 грн, від 14.07.2013 №44108 на суму 10540,54 грн. Крім цього, 4522,50 грн зараховано позивачем в рахунок погашення несплаченої частини страхового платежу відповідно до угоди від 22.05.2013.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, зважаючи на положення ЦК України, Законів України "Про страхування", "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів", надавши оцінку всім матеріалам справи в сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість позову та його задоволення в повному обсязі.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України, касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

Положеннями ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Отже, відповідно до наведених норм закону, позивач після виплати страхового відшкодування отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, судова колегія Вищого господарського суду України вважає вірним висновок судів, які відхили посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст. 991 ЦК України та ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів".

В даному випадку, спірні регресні правовідносини між страховими компаніями не регулюються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Зазначеною вище статтею Закону встановлено підстави для відмови страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у виплаті страхового відшкодування в разі невиконання потерпілою особою своїх обов'язків, що не слід ототожнювати з обов'язками страховика у правовідносинах регресного відшкодування.

В листі Верховного Суду України від 01.05.2013 "Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 11116 ГПК України, за II півріччя 2012" наведено, що за змістом ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. У зв'язку з цим з моменту виконання страховиком свого зобов'язання за договором добровільного страхування у нього виникає право пред'явити регресний позов до суду (постанова Верховного Суду України від 07.08.2012 у справі № 3-31гс12). Також, таку думку висловлено і в постановах Верховного Суду України від 28.08.2012 у справі № 3-37гс12, 27.03.2012 у справі № 3-20гс12.

Згідно ч. 1 ст. 11128 ГПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

При цьому, апеляційний господарський суд правильно відхилив посилання відповідача в апеляційній скарзі на прийняту на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах постанову Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі №6-112цс13 як на підставу для задоволення його апеляційних вимог, оскільки викладена в даній постанові правова позиція не стосується застосування положень п.37.1.4 ст.37 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43 ГПК України).

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що вищезазначені висновки судів попередніх інстанцій щодо задоволення позовних вимог, зроблені з дотриманням вимог ст. ст. 43, 47, 43 ГПК України щодо повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами з урахуванням визначених меж позовних вимог та правильного застосування законодавства під час розгляду справи в суді першої інстанції та її перегляді в апеляційному порядку.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ст. 1117 ГПК України).

Доводи відповідача, викладені в касаційній скарзі, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, їм дана належна оцінка, тому відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують зроблених судом висновків. При цьому, в частині встановлення фактичних обставин справи та переоцінки наявних доказів касаційна скарга не відповідає вимогам ст. 1117 ГПК України стосовно меж перегляду справи в касаційній інстанції.

Беручи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій відповідають вимогам матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2014 у справі №910/13165/14 - без змін.

Головуючий суддя Л.Б. ІВАНОВА

Судді Л.А. ГОЛЬЦОВА

Т.П. КОЗИР