ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року Справа № 920/1186/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Самусенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 27 жовтня 2014 року у справі № 920/1186/14 Господарського суду Сумської області за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕА Електронікс Україна", м. Київ, до Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе", м. Суми, про стягнення 492 139,31 грн.,

за участю представників сторін:

позивача - Завойська Т.В. (дов. № 1 від 12.01.2015),

відповідача - не з'явився,

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року позивач ТОВ "СЕА Електронікс Україна" пред'явив у господарському суді позов до відповідача ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" про стягнення 492 139,31 грн.

Вказував, що 26.12.2012 між ним (постачальник) та ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" (покупець) був укладений договір поставки № 132, згідно якого постачальник зобов'язувався передати у власність покупцю товар, а покупець - прийняти та оплатити товар на визначених договором умовах.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати поставленого йому товару, позивач просив стягнути з відповідача 423 786,87 грн. основного боргу, 27 589,65 грн. пені, 32 178,56 грн. інфляційних втрат та 8 584,23 грн. 3% річних, а всього - 492 139,31 грн.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 07 серпня 2014 року (суддя Соп'яненко О.Ю.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27 жовтня 2014 року (колегія суддів у складі: Черленяк М.І. - головуючого, Ільїн О.В., Пелипенко Н.М.), позов задоволено.

Постановлено стягнути із ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" на користь ТОВ "СЕА Електронікс Україна" 423 786,87 грн. основного боргу, 27 589,65 грн. пені, 32 178,56 грн. інфляційних втрат, 5 854,23 грн. 3% річних та 9 842,80 грн. судового збору.

Судові акти мотивовані посиланнями на порушення відповідачем зобов'язання в частині своєчасної оплати отриманого товару, що є підставою для покладення на нього обов'язку по сплаті боргу, пені, інфляційних втрат та 3% річних.

У касаційній скарзі ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе", посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме: ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 43 ГПК України, просить скасувати постановлені у справі судові акти та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 26.12.2012 між ТОВ "СЕА Електронікс Україна" (постачальник) та ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" (покупець) був укладений договір поставки № 132, згідно якого постачальник зобов'язувався передати у власність покупцю товар, ціна, кількісні та якісні характеристики і строки поставки якого викладені в специфікаціях, які являються невід'ємною частиною договору, а покупець - прийняти та оплатити цей товар на визначених договором умовах.

Найменування товару, його кількість та строк поставки погоджено сторонами в специфікаціях № 5 від 23.01.2013 на суму 62988,71 грн., № 6 від 07.02.2013 на суму 52 734,36 грн., № 11 від 29.03.2013 на суму 143 839,50 грн., № 12 від 29.03.2013 на суму 21 062,40 грн., № 13 від 17.04.2013 на суму 58 680 грн., № 1 від 26.12.2012 на суму 93 755,81грн., № 20 від 01.07.2013 на суму 75 866,32 грн.

Згідно умов договору відповідач зобов'язувався здійснити оплату товару безготівковим рахунком шляхом передоплати в розмірі 20% вартості товару (партії товару), вказаної у рахунку-фактурі, протягом 5 банківських днів з моменту отримання покупцем рахунку-фактури на товар. Доплата 80% вартості партії товару підлягає оплаті протягом 30 днів з моменту поставки товару (п. 3.2 договору). Датою поставки є дата передачі товару перевізнику, вказана в товарно-транспортній накладній на товар, вантажній декларації (реєстрі відправлення) (п.2.3 договору).

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судами встановлено, що на виконання умов вказаного договору позивач передав у власність відповідачу товар на загальну суму 515 568,67 грн. згідно видаткових накладних № 8250 від 29.04.2013, № 8887 від 15.05.2013, № 16311 від 22.08.2013, № 17772 від 12.09.2013, № 8888 від 15.05.2013, № 16307 від 22.08.2013, № 16367 від 22.08.2013, № 17147 від 03.09.2013, № 17767 від 12.09.2013, № 12226 від 20.06.2013, № 13795 від 16.07.2013, № 16512 від 22.08.2013, № 17771 від 12.09.2013, № 17220 від 30.08.2013, № 18024 від 12.09.2013, № 16309 від 22.08.2013, № 16515 від 04.09.2013, № 17788 від 12.09.2013, № 17768 від 12.09.2013, № 18026 від 12.09.2013, № 17774 від 12.09.2013, копії яких, завірені належним чином, містяться в матеріалах справи. Факт отримання товару відповідачем підтверджується первинними бухгалтерськими документами, зокрема, вантажними деклараціями від 15.05.2013 № КВ 4473940, від 20.06.2013 № КВ 4475292, від 22.08.2013 № КВ 4477337, від 30.08.2013 № КВ 4477611, від 04.09.2013 № КВ 4477727, від 03.09.2013р. № КВ 4477683 та довіреністю № 6408 від 01.09.2009р.

Відповідач, у порушення умов договору, вартість поставленого йому товару на загальну суму 515 568,67 грн. сплатив частково, заборгувавши позивачу 423 786,87 грн.

Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, пунктом 6.2 договору сторони передбачили право постачальника вимагати сплати покупцем пені у разі порушення останнім встановлених договором строків оплати вартості поставленого товару.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Враховуючи викладене, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у сумі 423 786,87 грн., інфляційних втрат у сумі 32 178,56 грн., 3 % річних у сумі 5 854,23 грн. та пені у сумі 27 589,65 грн., суди попередніх інстанцій правильно встановили та виходили з того, що порушення відповідачем договірного зобов'язання в частині своєчасної оплати отриманого природного газу є підставою до покладення на останнього обов'язку по сплаті боргу з урахуванням інфляційних втрат і 3 % річних та пені.

За таких обставин, судами попередніх інстанцій на підставі встановлених фактичних обставин з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін та правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини.

Доводи касаційної скарги щодо порушення судами норм Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" слід відхилити, оскільки згідно преамбули вказаного Закону він визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, а спірні правовідносини у даній справі пов'язані не із здійсненням бухгалтерського обліку чи складанням фінансової звітності, а з виконанням договірних зобов'язань.

Інші доводи скаржника про порушення судами першої та апеляційної інстанцій приписів ст. 43 ГПК України не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються на невірному тлумаченні заявником вказаної правової норми і спростовуються встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи.

Суд дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає вимогам ст. 43 ГПК України, переоцінка доказів, відповідно до ст. 1117 ГПК України, не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, доводи касаційної скарги правильності викладених у ній висновків не спростовують, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 27 жовтня 2014 року у справі № 920/1186/14 залишити без змін.

Головуючий суддя: Н.Г. Дунаєвська

Судді: Н.І. Мележик

С.С. Самусенко