ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2015 р.Справа № 916/3434/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів: Ярош А.І., Гладишевої Т.Я.

(відповідно до розпорядження голови суду від 17.11.2014р. розгляд апеляційної скарги здійснюється даною судовою колегією)

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Петрович А.В., за довіреністю №01/12-1 від 12.12.2013р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Агрофірми радгоспу "Білозерський"

на рішення господарського суду Одеської області від 27 жовтня 2014 року

по справі №916/3434/14

за позовом Агрофірми радгоспу "Білозерський"

до відповідача Приватного підприємства "Каміон-68"

про стягнення 131553,66 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

АР "Білозерський" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до ПП "Каміон-68" про стягнення 131553,66 грн., з яких: 124800 грн. основного боргу, 697,62 грн. 3% річних, 1248 грн. втрат від інфляції та 4808,04 грн. пені.

Рішенням господарського суду Одеської області від 27 жовтня 2014 року у справі №916/3434/14 (суддя Погребна К.Ф.) у задоволенні позовних вимог АР "Білозерський" відмовлено у повному обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд першої інстанції прийшов до висновку, що на день звернення АР „Білозерський" з відповідним позовом грошові зобов'язання за договором поставки №03/14 від 24.01.2014р. щодо оплати вартості отриманого товару припинились в момент підписання Акту приймання передачі простого векселя 31.01.2014р., а отже між сторонами у справі відсутній предмет спору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач (АР "Білозерський") звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АР "Білозерський" у повному обсязі, з посиланням при цьому на не повне з'ясування господарським судом першої інстанції обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник скаржника у судовому засіданні 16.12.2014р. підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача (ПП "Каміон-68") у судових засіданнях надав пояснення, відповідно до яких відповідач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу АР "Білозерський" без задоволення.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 24.01.2014р. між АР „Білозерський" (позивач, постачальник) та ПП „КАМІОН-68" (відповідач, покупець) було укладено договір поставки №03/14 (надалі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити в порядку, визначеному дійсним договором сусло виноградне освітлене на сік (далі - товар).

Пунктами 1.2, 1.3 договору встановлено, що поставка здійснюється партіями. Асортимент, кількість та ціна товару зазначається в специфікаціях к дійсному договору а також в накладних на поставку відповідної партії.

За п.5.1 договору при передачі товару постачальник передає покупцю накладну на товар, яка є підставою для оплати товару.

Згідно з п.5.2 договору покупець зобов'язаний уплатити постачальнику грошові кошти за передану партію товару в наступному порядку: 15% від вартості прийнятого товару - на протязі 20 календарних днів з моменту прийому товару покупцем, що визначається датою підписання накладних; - 85% від вартості прийнятого товару - на протязі 120 календарних днів з моменту приймання товару покупцем, що визначається датою підписання накладних.

Розрахунок за товар здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника або будь-якою іншою формою, не забороненою дійсним законодавством України (п.5.3 договору).

Відповідно до п.п.7.1, 7.2 договору даний договір вступає в силу з моменту підписання сторонами, строк дії договору до 31.12.2015р., а в частині виконання грошових зобов'язань - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

24.01.2014р. сторонами було складено специфікацію до договору про поставку товару на загальну суму 124800 грн.

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 124800 грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000102 від 28.01.2014р., №РН-0000088 від 29.01.2014р., №РН-0000103 від 30.01.2014р. та товарно-транспортними накладними (а.с. 14-16).

Як стверджує позивач, свого обов'язку за договором щодо оплати вартості поставленого товару відповідач не здійснив, у зв'язку з чим у останнього перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 124800 грн.

Вищенаведене стало підставою для звернення АР „Білозерський" до господарського суду першої інстанції з відповідним позовом.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Факт прийняття відповідачем товару за спірним договором не спростовується сторонами та підтверджується відповідними матеріалами справи.

За вимогами ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2014р. між сторонами по справі була підписана додаткова угода до договору поставки №03/14 від 24.01.2014р. відповідно якої сторони погодили викласти п.5.3 договору поставки у наступній редакції: „Розрахунок за товар здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника або будь-якою іншою формою, не забороненою дійсним законодавством України, в тому числі шляхом передачі векселя". Зазначена додаткова угода була підписана належними представниками сторін та скріплена печатками підприємств.

Крім того, 31.01.2014р. між сторонами був підписаний Акт приймання-передачі простого векселя, відповідно якого Боржник (ПП „КАМІОН-68") в рахунок погашення заборгованості за договором поставки №03/14 від 24.01.2014р. передав, а Кредитор (АР „Білозерський") в рахунок виконання грошових зобов'язань Боржника прийняв простий вексель серії АА №2225905 від 31.01.2014р. номінальною вартістю 124800грн. зі строком платежу 31.01.2024р. Зазначений Акт приймання-передачі простого векселя був підписаний належними представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Апеляційний господарський суд зауважує, що позивачем не надано жодних доказів, в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України, на підтвердження відсутності повноважень у Силецького В.П., як директора АР „Білозерський" під час укладення спірного договору та додаткової угоди до нього.

При цьому, апеляційний господарський суд зауважує, що в матеріях справи відсутні докази які б свідчили про оскарження позивачем відповідної додаткової угоди та акту приймання-передачі простого векселя, або доказів якими б підтверджувався факт їх недійсності .

Статтею 14 Закону України „Про цінні папери та фондовий ринок" передбачено, що вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). Векселі можуть бути прості або переказні та існують виключно у документальній формі.

Відповідно ст. 4 Закону України „Про обіг векселів в Україні" видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за виключенням фінансових банківських векселів, фінансових векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів.

Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов'язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що фіксація у додатковій угоді від 31.01.2014р. факту розрахунку за придбаний на виконання умов договору № 03/14 від 24.01.2014р. товар, шляхом передачі векселів, є правом сторін та свідчить про дотримання між сторонами по справі письмової форми правочину, направленого на врегулювання правовідносин щодо розрахунків ПП „КАМІОН-68" за придбаний товар.

Оскільки відповідною додатковою угодою від 31.01.2014р. був змінений та встановлений новий порядок розрахунків за поставлений товар, а саме шляхом передачі векселя, та як встановлено на підставі Акту приймання передачі простого векселя відповідач в рахунок погашення свого грошового зобов'язання за договором поставки №03/14 від 24.01.2014р. передав позивачу простий вексель серії АА №2225905 від 31.01.2014р. номінальною вартістю 124800грн. зі строком платежу 31.01.2024р. грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором припинись та виникли грошові зобов'язання щодо платежу за відповідним векселем.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги що на день звернення АР „Білозерський" з відповідним позовом грошові зобов'язання за договором поставки №03/14 від 24.01.2014р. щодо оплати вартості отриманого товару припинились в момент підписання Акту приймання передачі простого векселя 31.01.2014р., апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що між сторонами у справі відсутній предмет спору.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АР „Білозерський" в повному обсязі.

Решта доказів, наданих сторонами, не стосуються предмету позову та не спростовують вищенаведених висновків апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, та матеріали справи не спростовують вищенаведені висновки суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

За таких обставин оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Агрофірми радгоспу "Білозерський" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Одеської області від 27 жовтня 2014 року у справі №916/3434/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Агрофірми радгоспу "Білозерський" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 15 січня 2015 року.

Головуючий суддя Судді О.О. Журавльов Т.Я. Гладишева А.І. Ярош