номер провадження справи 20/130/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2015 Справа № 905/1445/14-908/4747/14

За позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1)

до відповідача: Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" (85110, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ємельянова, 69, тел./факс , )

про стягнення 145453,02 грн. інфляційних, 2707462,52 грн. - 3% річних

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - не з'явився (Мацегорін А.О. (дов. № 50/10 від 19.09.2014 р.), у судовому засіданні 16.12.2014 р.);

Від відповідача - не з'явився (Антофій М.О. (дов. № юр/7037 від 27.12.2013 р.), у судовому засіданні 16.12.2014 р.)

СУТЬ СПОРУ:

10.11.2014 р. до господарського суду Запорізької області від Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надійшла письмова заява вих. № 31/15-8380 від 07.11.2014 р. з копіями документів, за якими господарським судом Донецької області було порушено провадження у справі № 905/1445/14, розгляд якої по суті не закінчено.

Відповідно до доданих до даної заяви копій документів, 11.03.2014 р. ухвалою господарського суду Донецької області порушено провадження у справі № 905/1445/14 за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до відповідача Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" про стягнення 145453,02 грн. інфляційних, 2707462,52 грн. - 3% річних.

Автоматизованою системою документообігу господарського суду здійснено розподіл справ між суддями та визначено її до розгляду судді Гандюковій Л.П.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.11.2014 р. прийняті документи і матеріали справи № 905/1445/14-908/4747/14 до розгляду, присвоєно номер провадження 20/130/14, призначено судове засідання на 27.11.2014 р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 16.12.2014 р. Ухвалою суду від 16.12.2014 р. на підставі ст. 69 ГПК України продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів - до 25.01.2015 р., на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 21.01.2015 р.

21.01.2015 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 21.01.2015 р., не з'явився. 16.01.2015 р. від позивача до суду надійшла телеграма, в якій викладено клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами в зв'язку з неможливістю направлення в судове засідання 21.01.2015 р. уповноваженого представника позивача. Зазначено, що позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

У судовому засіданні 16.12.2014 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, просив стягнути з відповідача суму 145453,02 грн. інфляційних, нарахованих за період з вересня 2011 р. по січень 2013 р., суму 2707462,52 грн. - 3% річних, нарахованих за період з 01.10.2011 р. по 28.12.2012 р. включно. Позовні вимоги обґрунтовані слідуючими обставинами. Позивач, на виконання умов договору на постачання природного газу № 06/10-2463ТЕ-6 від 20.12.2010 р., передав відповідачу протягом січня - вересня 2011 р. природний газ на загальну суму 72726510,10 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу. Рішенням господарського суду Донецької області від 22.12.2011 р. у справі № 24/342 з відповідача стягнуто 72726510,14 грн. основного боргу, 4611392,56 грн. пені, 1357622,70 грн. інфляційних нарахувань, 1120914,96 грн. 3% річних. З огляду на те, що відповідач несвоєчасно виконав зобов'язання по оплаті вартості поставленого природного газу, що призвело до подальшого невиконання рішення суду, позивач звертається з вимогою про стягнення інфляційних збитків та 3% річних. Позов обґрунтовано ст.ст. 599, 612, 625 ЦК України.

Представник відповідача у судовому засіданні 16.12.2014 р. позов не визнав. Відповідно до письмового відзиву (вих. № юр/3314 від 11.12.2014 р.), який був наданий представником відповідача у судовому засіданні, та який з додатками надійшов поштою на адресу суду 18.12.2014 р., відповідач проти позову заперечив. Зазначено, що населення (80% споживачів теплової енергії) має станом на 01.12.2014 р. дебіторську заборгованість перед відповідачем у розмірі 371,2 млн. грн. Несплата населенням суми боргу у розмірі, який складає більш ніж третину мільярду гривень, ставить під загрозу проведення відповідачем своєчасної сплати енергоносіїв (газ, вода, електрична енергія), без яких здійснення діяльності щодо надання послуг з теплопостачання взагалі неможливо. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці також мають заборгованість за теплову енергію перед відповідачем, яка на 01.12.2014 р. складає 55,1 млн. грн. Відповідно до балансу підприємства станом на 30.09.2014 р. відповідач має збитків на загальну суму 778172 тис. грн., дебіторську заборгованість у сумі 332116 тис. грн.,та кредиторську заборгованість у сумі 1158511 тис. грн. Згідно звіту про фінансові результати підприємство за 9 місяців 2014 р. має збитків на суму 200606 тис. грн. Вид цивільно-правової відповідальності, якими керувався позивач (ст. 625 ЦК України), не передбачений укладеним між позивачем та відповідачем договором № 06/10-2463ТЕ-6 від 20.12.2010 р. Сплату суми основного боргу у розмірі 72726510,14 грн. відповідачем здійснено платіжним дорученням № 8 від 27.12.2012 р. та проведено банком 27.12.2012 р. Позивачем невірно зроблено розрахунок суми витрат від інфляційних процесів та 3% річних. Позивачем при розрахунку витрат від інфляційних процесів включено суму 145453,02 грн. за грудень 2012 р. Однак, зважаючи на проведену 27.12.2012 р. (тобто до закінчення повного місяця) сплату заборгованості у розмірі 72726510,14 грн., відповідач вважає, що індекс інфляції за грудень 2012 р. не може бути застосовано. Згідно виконаного відповідачем контррозрахунку суми витрат від інфляційних процесів (з урахуванням дефляційних процесів в межах заявленого до стягнення періоду) відповідач не має боргу перед позивачем у вигляді витрат від інфляційних процесів. Відповідно до виконаного відповідачем контррозрахунку суми 3% річних, розмір цього боргу складає 2701498,95 грн. Відповідачем при виконання контррозрахунку ставилася мета лише перевірити правильність розрахунків, заявлених до стягнення сум інфляційних нарахувань та 3% річних. Саме ж стягнення цих сум відповідач вважає неправомірним з огляду на приписи діючого законодавства. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Аналогічні заперечення на позов відповідач викладав у письмовому відзиві вих. № юр/1465 від 07.04.2014 р., який направлявся відповідачем до господарського суду Донецької області при слуханні справи № 905/1445/14 та, відповідно, позивачу.

29.12.2014 р. на адресу суду від позивача надійшло письмове заперечення (вих. № 31/15-9103 від 26.12.2014 р.) на відзив відповідача, в якому зазначено, що умови договору № 06/10-2463ТЕ-6 від 20.12.2010 р. не містять жодних застережень щодо настання обов'язку покупця оплатити природний газ лише після отримання різниці в тарифах та/чи наявності фінансування з відповідного бюджету. Положення договору не змінювалися, додаткових угод щодо зміни порядку розрахунку за природний газ та звільнення від відповідальності не укладалось, а тому твердження відповідача щодо звільнення від сплати заявленої суми 3% річних є необґрунтованими, адже останні передбачені як чинним законодавством, так і положеннями договору. Розрахунок інфляційних втрат здійснено за період з вересня 2011 р. по січень 2013 р. (при цьому нарахування за січень 2013 р. фактично не проводилось), тобто за весь час прострочення. Нарахування здійснено з урахуванням як плюсових так і мінусових показників інфляційних. Інфляційні нараховувались відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97. Погашення заборгованості відповідачем було здійснено 28.12.2012 р. Хоча платіж був здійснений відповідачем 27.12.2012 р., фактично грошові кошти позивачу надійшли 28.12.2012р. Зобов'язання відповідача вважається припиненим саме з дати надходження грошових коштів, а не з дати платіжного доручення. Просить врахувати дані заперечення при прийнятті рішення по справі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Аналогічні заперечення на відзив відповідача вих. № юр/1465 від 07.04.2014 р. позивач викладав в письмовому запереченні від 22.04.2014 р. № 31/10-2460, які направлялися ним до господарського суду Донецької області при розгляді справи № 905/1445/14.

Відповідач у судове засідання, призначене на 21.01.2015 р., не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Про призначення судового засідання на 21.01.2015 р. о 12 год. 00 хв. представник відповідача був повідомлений судом в судовому засіданні 16.12.2014 р.

У пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 роз'яснено, що у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Суд визнав можливим розглянути справу на підставі ст. 75 ГПК України у відсутність сторін, за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оригінали яких оглядалися в судових засіданнях, заслухавши пояснення представників сторін, які надавалися в судовому засіданні 16.12.2014 р., суд,

ВСТАНОВИВ:

20.12.2010 р. між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (постачальник, позивач) та Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» (покупець, відповідач) укладено договір поставки природного газу для надання населенню та релігійним організаціям послуг з опалення та гарячого водопостачання № 06/10-2463ТЕ-6 (назва договору в редакції додаткової угоди № 1 від 28.01.2011 р.), згідно з яким постачальник зобов'язується поставити покупцеві імпортований природний газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному в п. 1.2 цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору ціна за 1000 куб.м газу становить 840,196 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати за 1000 куб.м природного газу - 1091,00 грн., крім того ПДВ 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн.

У подальшому сторонами укладалися додаткові угоди, якими вносилися зміни до договору № 06/10-2463ТЕ-6, зокрема, в частині визначення ціни за 1000 куб.м газу.

Додатковою угодою № 5 від 03.10.2011 р. сторони вирішили вважати договір № № 06/10-2463ТЕ-6 від 20.12.2010 р. припиненим в частині поставки природного газу з 01.10.2011 р.

У матеріалах справи маються підписані сторонами за період з січня 2011 р. по вересень 2011 р. копії актів приймання-передачі природного газу для надання населенню та релігійним організаціям послуг з опалення та гарячого водопостачання.

Згідно з платіжним дорученням № 8 від 27.12.2012 р. відповідач перерахував позивачу грошові кошти в сумі 72726510,14 грн. заборгованості за газ за договором № 06/10-2463ТЕ-6 від 20.12.2010 р.

Обґрунтовуючи вимоги несвоєчасністю розрахунків за поставлений у період з січня по вересень 2011 р. включно природний газ за договором № 06/10-2463ТЕ-6 від 20.12.2010 р., позивач у березні 2014 р. звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з відповідача 145453,02 грн. інфляційних, 2707462,52 грн. 3% річних.

У листопаді 2014 р. позивач звернувся до господарського суду Запорізької області із заявою вих. № 31/15-8380 від 07.11.2014 р. з копіями документів, за якими господарським судом Донецької області було порушено провадження у справі № 905/1445/14.

Частиною 2 ст. 15 ГПК України визначено, що справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Місцезнаходженням Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» є м. Донецьк. Відповідно, справа за позовом до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» стосовно виконання договору № 06/10-2463ТЕ-6 від 20.12.2010 р. підсудна господарському суду Донецької області.

Як слідує з матеріалів справи та інформаційної бази «Діловодство спеціалізованого суду», 11.03.2014 р. господарським судом Донецької області було порушено провадження у справі № 905/1445/14 за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення 145453,02 грн. інфляційних, 2707462,52 грн. 3% річних. Розгляд даної справи по суті господарським судом Донецької області завершений не був, що підтверджено поясненнями представників сторін, наданими у судовому засіданні 16.12.2014 р., та процесуальними документами. Зокрема, ухвалою господарського суду Донецької області від 05.06.2014 р. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи № 905/1445/14 був відкладений на 01.07.2014 р. Письмовим повідомленням від 01.07.2014 р., направленим сторонам у справі № 905/1445/14, господарський суд Донецької області повідомляв, що розгляд призначеної на 01.07.2014 р. справи № 905/1445/14, відбудеться 14.07.2014 р. Як пояснили представники сторін в судовому засіданні, розгляд даної справи господарським судом Донецької області 14.07.2014 р. не відбувся.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 12.08.2014 р. «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим в районі проведення антитерористичної операції судам.

Матеріали господарської справи № 905/1445/14 із господарського суду Донецької області до господарського суду Запорізької області передані не були. Листом господарського суду Донецької області від 03.09.2014 р. № 01-40/221, направленого голові Вищого господарського суду України, копія листа - на адресу господарського суду Запорізької області, господарський суд Донецької області повідомив про неможливість направлення справ, які знаходяться в провадженні господарського суду Донецької області, до господарського суду Запорізької області в зв'язку із контролюванням незаконним військовим угрупуваннями міста Донецька.

10.11.2014 р. до господарського суду Запорізької області від позивача із заявою від 07.11.2014 р. № 31/15-8380 надійшла копія позовної заяви про стягнення з Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» суми 145453,02 грн. інфляційних, 2707462,52 грн. 3% річних.

Розпорядженням Голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014 р. № 28-р «Про зміну територіальної підсудності господарських справ» визначено, що розгляд господарських справ, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється: господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області - господарським судом Запорізької області.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.11.2014 р. документи і матеріали у справі № 905/1445/14-908/4747/14 прийняті до розгляду.

Згідно з ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ч. 1 ст. 8 даного Закону).

Статтею 3 Закону України від 12.08.2014 р. «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» визначено, що справи, розгляд яких не закінчено і які перебувають у провадженні місцевих, апеляційних судів, розташованих в районі проведення антитерористичної операції, в разі неможливості здійснювати правосуддя передаються судам відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності протягом десяти робочих днів з дня прийняття розпорядження головою відповідного вищого спеціалізованого суду. У разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення.

Оскільки матеріали справи № 905/1445/14 з господарського суду Донецької області до господарського суду Запорізької області передані не були, правосуддя господарським судом Донецької області не здійснюється, відповідно господарським судом Запорізької області вчиняються процесуальні дії за документами і матеріалами, поданими сторонами у справі № 905/1445/14-908/4747/14.

Як слідує із матеріалів справи, сторонами у договорі № 06/10-2463ТЕ-6 обумовлено порядок здійснення оплати за поставлений природний газ. Відповідно до п. 4.1 розрахунки проводяться шляхом поетапної оплати у такому порядку: - перша оплата в розмірі 34% від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу проводиться не пізніше 10 числа місяця поставки; - подальші оплати проводяться плановими платежами по 33% від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу до 20 та 30 (31) числа місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично спожиті обсяги газу здійснюється на підставі акта приймання-передачі газу до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач зобов'язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати за поставлений газ (п. 6.1.1).

Відповідно до п. 2.2 додатку № 1 до договору приймання-передача газу, поставленого постачальником покупцеві у відповідному місяці поставки газу, оформлюється актом приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого газу, його ціна та вартість.

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.12.2011 р. у справі № 24/341 позов Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» задоволений частково, з Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» на користь позивача стягнуто суму 72726510,14 грн. основного боргу за поставлений природний газ по договору № 06/10-2463ТЕ-6 від 20.12.2010 р., 3% річних у сумі 1120914,94 грн., інфляційні у сумі 1357622,70 грн., пеня у сумі 4611392,56 грн. Відповідно до описової частини зазначеного рішення суду, борг у сумі 72726510,14 грн. виник за поставлений природний газ у період: січень-вересень 2011 р.

Частиною 3 ст. 35 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з приписів ч. 3 ст. 35 ГПК України, факт порушення відповідачем грошового зобов'язання за договором № 06/10-2463ТЕ-6 від 20.12.2010 р. суд вважає доведеним, при вирішенні даного спору суд враховує наступне.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, крім випадків, передбачених законом. Аналогічний припис містить п.п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Приписами ст. 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 692 ЦК покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Правові наслідки порушення грошового зобов'язання передбачені, зокрема, ст. 625 ЦК України.

Відповідач факт порушення грошового зобов'язання за договором № 06/10-2463ТЕ-6 визнав, даний факт встановлений рішенням господарського суду Донецької області від 22.12.2011 р. у справі № 24/341.

Відповідач заперечив проти позову, посилаючись, зокрема, на те, що даний вид цивільно-правової відповідальності (стягнення інфляційних втрат та 3% річних) не передбачений договором № 06/10-2463ТЕ-6.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - постанова Пленуму) роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оплата заборгованості в сумі 72726510,14 грн. була здійснена відповідачем шляхом перерахування позивачу грошових коштів згідно з платіжним дорученням № 8 від 27.12.2012 р.

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 145453,02 грн. за період з вересня 2011 р. по грудень 2012 р. включно. Рішенням господарського суду Донецької області від 22.12.2011 р. у справі № 24/341 з відповідача було стягнуто суму 1120914,94 гр. 3% річних за період з 21.02.2011 р. по 30.09.2011 р. та суму 1357622,70 грн. інфляційних за період: березень-червень 2011 р.

Відповідач, заперечуючи проти нарахування позивачем інфляційних втрат, зокрема, зазначає, що індекс інфляції за грудень 2012 р. не повинен застосовуватися, оскільки відповідачем здійснено оплату боргу 27.12.2012 р. (тобто до закінчення повного місяця).

У п. 3.2 постанови Пленуму роз'яснено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

У листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» зазначено, що при застосуванні індексу інфляції необхідно мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно необхідно вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Умовами договору № 06/10-2463ТЕ-6 сторони визначили, що остаточний розрахунок за фактично спожиті обсяги газу здійснюється на підставі акта приймання-передачі газу до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Тобто, згідно з останнім актом за договором (передача газу у вересні 2011 р.), оплата повинна бути здійснена відповідачем до 20 жовтня 2011 р. Відповідач фактично розрахувався лише у грудні 2012 р. (платіжне доручення № 8 від 27.12.2012 р.), тобто майже через рік після кінцевої дати, встановленої договором для розрахунків.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем вірно нараховані інфляційні на загальну суму боргу за грудень 2012 р.

Як слідує із рішення господарського суду Донецької області від 22.12.2011 р. у справі № 24/341, розрахунків позовних вимог у справі № 24/341, № 905/1445/14-908/4747/14, актів передачі - приймання природного газу, станом на 31.08.2011 р. відповідач мав заборгованість перед позивачем сумі 73320471,54 грн. Позивач нараховує інфляційні втрати на меншу суму 72726510,14 грн., що є його правом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, заявлений до стягнення, судом встановлено, що позивач допустив арифметичні помилки. Відповідно до перерахунку, здійсненого судом, з відповідача стягується сума 143411,75 грн. інфляційних за період з вересня 2011 р. по грудень 2012 р.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення суми 2707462,52 грн. - 3% річних, нарахованих за період з 01.10.2011 р. по 27.12.2012 р. включно, оскільки у розрахунку позовних вимог відсутнє нарахування 3% річних 28.12.2012 р..

Заперечуючи проти стягнення суми 2707462,52 грн. 3% річних, відповідач зазначає, що позивач невірно визначає дату, по яку нараховуються 3% річних ( 27.12.2012 р.), оскільки дана дата є датою оплати боргу, відповідно зобов'язання є припиненим з 27.12.2012 р. Позивач, в свою чергу, в письмовому запереченні на відзив зазначає, що кошти, сплачені відповідачем 27.12.2012 р., фактично надійшли позивачу 28.12.2012 р. Вважає, що зобов'язання вважається припиненим саме з дати надходження грошових коштів, а не з дати платіжного доручення.

Як було встановлено судом, відповідач здійснив перерахування суми боргу 72726510,14 грн. на рахунок відповідача № 4035 згідно з платіжним дорученням № 8 від 27.12.2012 р. На платіжному дорученні мається штамп банківської установи «оплачено 27 гру 2012». Разом з тим, як вбачається з виписки з рахунку № 4035 грошові кошти в сумі 72726510,14 грн. були зараховані на рахунок позивача 28.12.2014 р.

В пункті 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Згідно з пунктом 30.2 даної статті банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки.

Згідно з п. 8.1 статті 8 даного Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.

Умовами договору № 06/10-2463ТЕ-6 від 20.12.2010 р. сторонами не врегульовано з якої саме дати зобов'язання з оплати вважається виконаним. Відповідно судом застосовуються приписи 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

У пункті 1.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 роз'яснено, що порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (див. також частину третю статті 343 ГК України).

Таким чином, позивачем вірно визначений період нарахування 3% річних: з 01.10.2011 р. по 27.12.2012 р. включно. Разом з тим, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, судом встановлено, що позивач допустив арифметичні помилки, а саме: невірно визначив кількість днів прострочення за період (з 01.10.2011 р. по 27.12.2012 р. включно) - 454 дні, тоді як за зазначений період кількість днів прострочення складає - 453. Здійснивши перерахунок 3% річних, судом встановлено, що до стягнення з відповідача належить сума 2701904,99 грн. - 3% річних за заявлений позивачем період.

Позовні вимоги в цілому задовольняються частково.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (83086, м. Донецьк, вул. Донецька, буд. 38; 85110, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ємельянова, 69, ) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ) суму 143411 (сто сорок три тисячі чотириста одинадцять) грн. 75 коп., на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, суму 2701904 (два мільйони сімсот одна тисяча дев'ятсот чотири) грн. 99 коп. - 3% річних за несвоєчасні розрахунки, суму 56906 (п'ятдесят шість тисяч дев'ятсот шість) грн. 33 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 26 січня 2015 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення (підписання) у повному обсязі.