КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р. Справа№ 910/8941/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Дяковський О.С.

від відповідача-1: не з'явились;

від відповідача-2: не з'явились;

від третьої особи-1: не з'явились;

від третьої особи-2: не з'явились;

від третьої особи-3: не з'явились.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресторан Беркут" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року (головуючий суддя - Літвінова М.Є., судді: Борисенко І.І., Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресторан Беркут"

до 1.Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк"

2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Біля Універмагу"

треті особи:

1.Гриншпун Анатолій Гершович

2.Гриншпун Юлія Констянтинівна

3.Приватне підприємство "Ріел Бізнес Консалтинг"

про визнання недійсним договору іпотеки від 07.11.2007

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року по справі №910/8941/14 відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року по справі №910/8941/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2014 року прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду 09.12.2014 року.

05 грудня 2014 року представником позивача, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, подано клопотання про зупинення провадження по справі №910/8941/14.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2014 року відкладено розгляд справи до 13.01.2015 року.

Розпорядження заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2015 склад колегії суддів змінено, в зв'язку з відпусткою судді Баранця О.М. сформовано колегію суддів у складі : головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді - Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2015 року відкладено розгляд справи до 20.01.2015 року.

В судове засідання 20.01.2015 року з'явився представник позивача.

Представники відповідачів 1, 2 та третіх осіб в судове засідання не з'явилися. Про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представники відповідачів 1, 2 та третіх осіб повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників відповідачів та третіх осіб.

Колегія суддів розглянувши клопотання представника позивача про зупинення провадження по справі встановила наступне.

Обґрунтовуючи клопотання про зупинення провадження позивач зазначив, що вищезазначена ухвала Апеляційного суду Львівської області від 03.10.2014 року оскаржена Товариством з обмеженою відповідальністю "Ресторан Беркут" до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, на підтвердження чого надано ухвалу про відкриття касаційного провадження.

Таким чином, правове обґрунтування неможливості розгляду вказаної справи до прийняття рішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ ґрунтується лише на припущеннях позивача відносно можливого результату розгляду даної справи, що на думку позивача, може вплинути на результат розгляду справи про визнання недійсним договору іпотеки від 07.11.2007 року.

Статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК).

Як вбачається з матеріалів справи, питання про визнання недійсною угоди про розірвання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень неодноразово досліджувались в рамках судових процесів на протязі тривалого часу.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Беручи до уваги тривалий час розгляду судами вищезазначеного спору, а також те, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про перегляд рішення по даній справі за нововиявленими обставинами, колегія суддів вважає недоцільним зупинення провадження по справі №910/8941/14.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року. Проти розгляду справи у відсутність представників відповідачів та третіх осіб не заперечував.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

11 грудня 2001 року між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України у Львівській області, в особі заступника начальника відділу малої приватизації М.І. Клімковської та ТОВ "Ресторан "Беркут", в особі директора В.О. Варданяна укладено договір №104/01 купівлі-продажу нежитлових приміщень площею 2823 кв.м. та площадки (споруди) площею 1379,3 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 106.

Відповідно до умов Договору №104/01 від 11.12.2001 року продавець зобов'язався передати у власність покупцю нежитлові приміщення загальною площею 2 823 кв.м. (у тому числі зал ресторану площею 858,9 кв.м., приміщення їдальні площею 230,1 кв.м., складські приміщення площею 1734 кв.м.), а також площадку (споруду) загальною площею та 379,3 кв.м., а покупець зобов'язався прийняти зазначені приміщення та площадку, сплатити ціну відповідно до умов, договору.

Згідно з розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №364 від 27.03.2002 року, вищезазначеним нежитловим приміщенням, присвоєно іншу поштову адресу: № 59-6 на вул. В.Великого у м. Львові, в зв'язку з чим, Франківською районною адміністрацією ТОВ "Ресторан "Беркут" видано свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення, які розташовані в місті Львові на вул. В.Великого № 59-6, про що внесено запис у реєстрову книгу за №1930 11.05.2002.

26 лютого 2003 року між ТОВ "Ресторан "Беркут" та Гринпшуном Анатолієм Гершовичем укладено договір купівлі- продажу площадки (споруди).

Відповідно до умов договору купівлі продажу від 26.02.2003 року, ТОВ "Ресторан "Беркут" продало, а Гриншпун А.Г. купив цегляну площадку (споруду), позначену на поверховому плані літерою 1бп, нежитловою площею 1379,3 кв.м. нежитлових приміщень, позначених на поверховому плані літерою А- 5, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул.В. Великого. 59 Б. Текст: "в межах 1 -го поверху площадки (споруди) влаштовано торговий павільйон міні-ринку загальною площею 1 207,9 кв.м.",- нанесений ручним прописом із зазначенням дописаному вірити.

Згідно з актом приймання - передачі від 26.02.2003 року площадка-споруда, на підставі акту приймання - передачі до договору купівлі-продажу площадки (споруди) від 26.02.2003 року, передана покупцеві - Гриншпуну Анатолію Гершовичу.

10 червня 2003 року між ТОВ "Ресторан "Беркут" та Приватним підприємством "Санні" укладено Договір купівлі - продажу нерухомого майна № 88/08.

Відповідно до умов договору купівлі - продажу нерухомого майна № 88/08 від 10.06.2003 року ТОВ "Ресторан "Беркут" продало ПП "Санні" нежитлові приміщення площею 5407,9 кв.м., до площ котрих входить вищезазначена цегляна площадка (споруда) позначена на поверховому плані літерою Ібп, нежитловою площею 1379,3 кв.м. (в межах 1-го поверху площадки (споруди) влаштовано торговий павільйон міні-ринку загальною площею 1207,9 кв.м.), нежитлових приміщень, позначених на поверховому плані літерою А-5, що знаходиться за адресою: м, Львів, вул. В.Великого, 59Б.

Згідно з актом № 1 від 20.11.2003 року приймання-передачі нежитлових приміщень, площадки-споруди та торгового павільйону типу ринку згідно договору купівлі-продажу № 88/08 від 10.06.2003 року, ТОВ "Ресторан "Беркут" передав, а ПП "Санні" прийняло об'єкт купівлі-продажу.

15 лютого 2006 року між ТОВ "Ресторан "Беркут" та ПП "Санні" укладено додаткову угоду про розірвання договору № 88/08 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.06.2003 року. Дана додаткова угода нотаріально не посвідчувалась.

Також, 15.08.2008 року між ТОВ "Ресторан "Беркут" та ПП "Санні" повторно укладено додаткову угоду про розірвання договору № 88/08 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.06.2003 року Дана додаткова угода нотаріально не посвідчувалась.

Як вбачається з матеріалів справи, визнання права власності на вищезазначене нерухоме майно неодноразово досліджувалось в судовому порядку.

Частиною 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Наведений факт має преюдиційне значення та не підлягає повторному доведенню.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 №8 за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Так, рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.12.2006 року по справі №11/5598 за позовом ТОВ "Ресторан "Беркут" до ПП "Санні" про розірвання договору купівлі-продажу №88/08 від 10.06.2003 року та за зустрічним позовом ПП "Санні" до позивача про визнання права власності, відмовлено в задоволенні первісного позову, зустрічний позов задоволено повністю - визнано за ПП "Санні" право власності на нерухоме майно, а саме: зал ресторану площею 858,9 кв.м. їдальню, площею 230,1 кв.м. склади площею 1731,1 кв.м. площадку споруду площею 11379,3 кв.м. павільйон міні-ринок площею 1 207,9 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. В. Великого, 59-Б.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси 25.12.2006 року по справі № 2-4284/06 за позовом Варданяна Рудіка Вардановича до ПП "Санні" про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №88/08 від 10.06.2003 та за зустрічним позовом ПП "Санні" до Варданяна Рудіка Вардановича та позивача про визнання права власності на нерухоме майно, в позові Варданяна Рудіка Вардановича до ПП "Санні" про визнання недійсним, договору купівлі-продажу нерухомого майна відмовлено, зустрічний позов задоволено - визнано за ПП "Санні" право власності на нерухоме майно зал ресторану загальною площею 858,9 кв.м., їдальня (кафе) загальною площею 230,1 кв.м., склади загальною площею 1731,7 кв.м., площадка-споруда загальною площею 1379, 3 кв.м., павільйон міні-ринок загальною площею 1207,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, ву. В. Великого, 59 "В"; виселення ТОВ "Ресторан Беркут" з вищевказаного приміщення; зобов'язано Львівське обласне державне комунальне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки зареєструвати право власності ПП "Санні" на вищевказане нерухоме майно. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 30.11.2009 року по справі № 17-09-11/5598 прийнято відмову від первісного та зустрічного позовів та припинено провадження по справі.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.09.2010 року по справі №22/397 за позовом ТОВ "Ресторан "Беркут" та ПП "Санні" до ТОВ "Біля Універмагу" та ТОВ "ВІП- Захід" про усунення перешкод в користування майном, яке є об'єктом за договором купівлі-продажу №104/01 від 11.12.2001, з посиланням на те, що відповідачі чинять перешкоду в користуванні спірним майном, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 22.07.2010 року по справі №16/812 в задоволенні позовних вимог ТОВ "Ресторан "Беркут" до ПП "Санні", треті особи - ТОВ "Біля Універмагу", Костинюк Л.Д., Костинюк З.Л. про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 88/08 від 10.06.2003 року відмовлено.

Рішенням господарського суду Львівської області від 09.12.2011 року по справі №5015/915/11 відмовлено в задоволенні позовних вимог ПП "Санні" до ТОВ "Ресторан "Беркут" про визнання недійсними додаткових угод від 15.02.2006 року та від 15.08.2008 року про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 88/08 від 10.06.2003 року.

09 липня 2012 року Вищий господарський суд України, залишаючи вищезазначене рішення та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2012 року без змін, зазначив, що додаткові угоди від 15.02.2006 року та від 15.08.2008 року про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 88/08 від 10.06.2003 року є нікчемними, отже, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними додаткових угод від 15.02.2006 року та від 15.08.2008 року про розірвання договору № 88/08 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.06.2003 року на підставі ст. ст. 203, 215, 202, 657 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 11.09.2012 року по справі №5015/915/11, за наслідками розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Львівської області від 09.12.2011 року по справі №5015/915/11 - в задоволенні заяви ТОВ "Ресторан "Беркут" від 16.08.2012 про перегляд за нововиявленими обставинами зазначеного рішення відмовлено.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22.03.2012 року по справі № 2а-399/12/1370 (залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2012 року по справі № 78970/1.2/9104 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.02.2013 року) визнано протиправними дії Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" по видачі витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.09.2008 № 20152245, з якого вбачається, що власником нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Львів, вул. В.Великого, 59 Б, є ТОВ "Ресторан "Беркут".

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.04.2012 року по справі №13/5026/414/2012 за позовом ТОВ "Ресторан "Беркут" до ПП "Санні" про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №88/08 від 10.06.2003 року, (залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.08.2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 20.11.2012 року) в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 25 грудня 2012 року по справі №02/13/5026/414/2012, заяву ТОВ "Ресторан Беркут" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Черкаської області від 10.04.2012 по справі №13/5026/414/2012 - залишено без задоволення, а рішення - без змін.

З вищезазначених судових рішень вбачається, що право власності на об'єкт купівлі-продажу площадки-споруди та торговельного павільйону типу ринку згідно з договором купівлі-продажу №88/08 від 10.06.2003 року, оформленого актом приймання-передачі від 20.11.2003 року виникло за ПП "Санні" з моменту приймання зазначених нежитлових приміщень.

07 жовтня 2007 року між ВАТ "ВТБ Банк" (змінено на Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк", іпотекодержатель) та ТОВ "Біля Універмагу" (іпотекодавець) укладено договір іпотеки (далі -Договір іпотеки).

Відповідно до умов Договору іпотеки іпотекодавць передає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: площадку (споруду) (літ. А-1" Ібп.) площею 1379, 3 кв.м. (в межах першого поверху площадки (споруди) влаштовано торговий павільйон міні-ринку, загальною площею 1193,6 кв.м. (предмет іпотеки), що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 59 "в", яке належить на праві власності, і на яке відповідно до законодавства може бути звернено стягнення, для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань позичальника перед іпотекодержателем за генеральною угодою №1 від 15.03.2007 року та кредитними договорами, що укладені та/або будуть укладені на її підставі.

Згідно з п. 1.3. Договору предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на площадку (споруду), виданого 04.10.2007 року Відділом приватизації житла Франківської райадміністрації Львівської міської ради згідно з наказом №1279-НЖ-Ф від 04.10.2007 року.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Право власності зареєстровано 15.10.2007 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" за реєстровим №20645610, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16283736, виданого 15.10.2007 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.10.2007 року наказом Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради адресу площадки (споруди) змінено на: вул. В. Великого, 59-В у м. Львові. На підставі наказу, Відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ТОВ "Біля Універмагу" видано свідоцтво про право власності на площадку (споруду) з новою адресою: вул. В. Великого, 59-В у м. Львові.

Доказів того, що такі дії Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради є незаконними, в розумінні ст. 35 ГПК України, позивачем не надано.

Колегія суддів зазначає, що доказів скасування вищезазначеного свідоцтва права власності ТОВ «Біля Універмагу» на майно, а саме площадку (споруду) (літ. А-1" Ібп.) площею 1379, 3 кв.м. (в межах першого поверху площадки (споруди) влаштовано торговий павільйон міні-ринку, загальною площею 1193,6 кв.м. матеріали справи також не містять.

З огляду на викладене, посилання апелянта на наявність існування арештів на вищезазначене майно, колегією суддів визнано безпідставними.

Твердження апелянта, щодо захисту своїх прав та інтересів, як кредитора ТОВ «Біля Універмагу», колегією суддів визнано безпідставними, оскільки наявність заборгованості ТОВ «Біля Універмагу» перед позивачем не може бути підставою для визнання недійсним спірного договору іпотеки від 07.11.2007 року.

Відповідно до 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем не доведено порушення його прав на захист яких останній звернувся з позовом.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що судом першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресторан Беркут" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресторан Беркут" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року по справі №910/910/8941/14 - без змін.

Матеріали справи №910/910/8941/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та підписано 21.01.2015 року