ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2015 р.Справа № 922/5879/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Придніпровська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень", м.Дніпропетровськ
до Приватного акціонерного товариства "Новоселівський гірнично-збагачувальний комбінат", с.Новоселівка Харківської області
про стягнення 12830,00 гривень
за участю представників:

позивача - Хлабистіна Д.М. (довіреність №26 від 01 січня 2015 року)

відповідача - Завади Ю.М. (довіреність №18122014/Д від 18 грудня 2014 року)

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2014 року позивач, державне підприємство "Придніпровська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з приватного акціонерного товариства "Новоселівський гірнично-збагачувальний комбінат" (відповідача) штрафу у розмірі 12830,00 гривень. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 1827,00 гривень судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 грудня 2014 року було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду. Провадження у справі було порушено та призначено до розгляду у судовому засіданні на 15 січня 2015 року.

15 січня 2015 року представник відповідача надав через канцелярію суду відзив (вх.№1201) на позовну заяву, в якому викладена правова позиція останнього полягає у тому, що дійсно працівники підприємства відвантажили та отримали надлишок вантажу, однак відповідач вжив негайних заходів щодо усунення недоліків. Крім того, зазначив про скрутний фінансовий стан підприємства. З урахуванням викладеного у відзиві, просив суд зменшити розмір штрафу до 9000,00 гривень. Судом було досліджено наданий відзив та долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 15 січня 2015 року підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 15 січня 2015 року проти позовних вимог не заперечував, просив зменшити суму штрафу.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

У червні 2014 року зі станції Кварцевий Південної залізниці у вагоні №95614830 на станцію Ардон Південно-Кавказької залізниці було відправлено вантаж пісок кварцовий ВС-030-В, відправник - приватне акціонерне товариство "Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат" (відповідач). Факт відправлення підтверджується залізничною накладною №43949189 (а.с.9-10).

На станції Синельникове-1 Придніпровської залізниці 05 червня 2014 року, на підставі акту загальної форми №536 від 05 червня 2014 року, було проведено контрольне зважування вагону №95614830. При контрольному зважуванні було встановлено, що маса вантажу, вказана в залізничній накладній у графі „маса вантажу в кг, визначена відправником" не відповідає фактичній масі вантажу. Різниця склала 1700 кг. Переважування проводилось на 150-тонних вагонних вагах станції Синельникове-1.

За неправильно зазначену у залізничних накладних масу вантажу у вищевказаному вагоні позивач нарахував відповідачу, як вантажовідправнику, штраф в розмірі 12830,00 гривень.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Як встановлено ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно із ч.5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Згідно із ст.7 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - СМГС), яка діє з 1 листопада 1951 року, договір перевезення оформлюється накладною єдиного зразка. Одночасно з пред'явленням вантажу до перевезення, відправник для кожної відправки повинен надати станції відправлення правильно заповнену та підписану накладну.

Згідно із ст.7 СМГС, маса вантажу, а також спосіб її визначення зазначається в накладній у відповідності з внутрішніми правилами, що діють на залізниці відправлення.

Статтею 9 СМГС передбачено, що вагони можуть бути завантажені до максимальної вантажопідйомності з урахуванням допустимого навантаження від осі вагону на колію у відповідності до § 3 ст. 8. Завантаження вагону понад максимальну вантажопідйомність є перевантаженням.

Згідно із ст.12 СМГС, відправник несе відповідальність за правильність даних та заяв, зазначених ним в накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки від неправильного, неточного або неповного зазначення цих даних та заяв, а також від того, що вони внесені в невідповідну графу накладної.

Частиною 1 статті 12 СМГС передбачено, що залізниця має право перевірити правильність даних та заяв, зазначених відправником в накладній. В ч.4 §2 зазначено, що якщо в результаті перевірки вантажу, що була здійснена під час прямування або на станції призначення, було з'ясовано, що дані, зазначені в накладній відправником не відповідають дійсності, то станція, що здійснила перевірку, повинна про це скласти комерційний акт у відповідності до ст.18 та зробити відмітку про акт в накладній в графі „Комерційний акт".

Як зазначено в п.2 ч.1 §1 ст.18 СМГС, залізниця повинна скласти комерційний акт, як що під час перевезення або видачі вантажу вона здійснює перевірку стану вантажу, його маси або кількості місць, а також наявності накладної і при цьому встановлює невідповідність між даними. Зазначеними в накладній, та вантажем в натурі про найменування, масі, кількості місць вантажу, знаках (марках) та номерах місць вантажу, найменування отримувача та станції призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, державним підприємством "Придніпровська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень" (позивачем), у відповідності з ч.4 § 2 ст.12 та п.2 ч.1 § 1 ст.18 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), було складено комерційний акт серія Б070546/7 від 05 червня 2014 року (а.с.12-13).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.12 СМГС, штрафи стягуються при неправильному, неповному та неточному зазначенні в накладній даних та заяв, в результаті чого при навантаженні вантажу відправником було допущено перенавантаження вагону понад його максимальну вантажопідйомність (ст.9). Частиною 3 статті 12 СМГС передбачено, що в даному випадку штраф по пункту 3 даного параграфу стягується у відповідності зі статтею 15 в п'ятикратному розмірі провізної плати за перевезення надлишку маси вантажу по залізниці, на якій було виявлено даний надлишок.

Частиною 4 вищенаведеного параграфа зазначено, що передбачені даним параграфом штрафи залізниця вправі стягнути незалежно від відшкодування можливої шкоди та інших штрафів, що сплачуються відправником/одержувачем у відповідності з даною Угодою.

Крім того, статтею 118 Статуту залізниць України встановлено, що штраф підлягає стягненню у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Пунктом 5.5. Правил оформлення перевізних документів закріплено, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі ст.118 Статуту залізниць України. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Відповідачем, крім комерційного акту, також було складено акти загальної форми №536 та №483 (а.с.15-16) на підтвердження заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До того ж, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює те, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, суд, перевіривши розрахунок штрафу, нарахованого позивачем, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та таким, що відповідає нормам чинного законодавства, а тому нарахована сума підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Щодо вимоги відповідача у відзиві на позов про зменшення розміру штрафу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зменшення розміру штрафних санкцій є правом, а не обов'язком суду, яким суд користується виходячи з установлених обставин.

Втім, наявними у справі документами не доведена винятковість випадку. Більш того, перевищення маси вантажу понад вантажопідйомності зазначених вагонів - є загрозою безпеці руху.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Донецького апеляційного господарського суду від 04 червня 2014 року та Вищого господарського суду України від 29 липня 2014 року по справі №905/1386/14.

Таким чином, суд відмовляє відповідачу в задоволенні вимоги про зменшення розміру штрафу, оскільки таке зменшення є необґрунтованим.

Щодо посилань відповідача у відзиві на позов про існування простроченої дебіторської заборгованості та простроченої заборгованості Державного бюджету України з відшкодування останньому податку на додану вартість, суд не приймає до уваги наведені обставини, оскільки недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника не є дією непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин, внаслідок якої боржник може бути звільнений від відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Відповідна правова позиція зазначена у оглядовому листі Вищого господарського суду України № 01-06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 29 квітня 2013 року.

Крім того, слід зазначити, що відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення від обов'язку оплати отриманого відповідачем товару або сплати штрафу, з огляду на позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2012 року у справі №11/446. Так, Верховний Суд України зазначив, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язань.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, суд керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, ст.129 Конституції України, ст.ст.193, 233 Господарського кодексу України, ст.ст.307, 551, 908, 909 Цивільного кодексу України, та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Новоселівський гірнично-збагачувальний комбінат" (63209, Харківська область, село Новоселівка, вулиця Піщана, 2, ) на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень" (49600, м.Дніпропетровськ, проспект Карла Маркса, 108, ) штраф у розмірі 12830,00 гривень та 1827,00 гривень судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20 січня 2014 року.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/5879/14