КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2015 р. Справа№ 910/18270/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Куксова В.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 13.01.2015 року по справі № 910/18270/14 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 07.11.2014 року) по справі № 910/18270/14 (суддя - Цюкало Ю.В.)

За позовом дочірнього підприємства "Васильківкатеплоенерго"

комунального підприємства "Дніпротеплоенерго"

Дніпропетровської обласної ради

до дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної

компанії "Нафтогаз України"

про повернення попередньої оплати

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось дочірнє підприємство "Васильківкатеплоенерго" комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради з позовом до дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про повернення попередньої оплати та тьох процентів річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року у справі № 910/18270/14 позов задоволено частково. Стягнуто з дочірньої компанії "Газ Україна" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь дочірнього підприємства "Васильківкатеплоенерго" комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради грошові кошти: основного боргу/попередньої оплати - 69 588,25 грн. та судові витрати - 1 705,87 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, відповідач, дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду та просить скасувати рішення та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи. Серед іншого скаржник зазначає, що судом першої інстанції не вірно встановлено факти зазначені в заяві про сплив строку позовної давності.

Розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2014 року для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/18270/14 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Авдеєв П.В., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2014 року по справі № 910/18270/14 прийнято апеляційну скаргу дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до провадження і призначено перегляд рішення зазначеною колегією на 13.01.2015 року.

Дочірнім підприємством "Васильківкатеплоенерго" комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради на підставі ст. 96 ГПК України не надано до суду відзиву на апеляційну скаргу.

13.01.2015 року від дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача був присутній в судовому засіданні та надавав свої пояснення, якими підтримав доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи викладене, а також наявність в матеріалах справи всіх необхідних для перегляду рішення доказів, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутністю представника позивача, проти чого також не заперечують представник відповідача, присутній у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступ представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року по справі № 910/18270/14 - слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

20.12.2010 року між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (постачальник, відповідач) та ДП "Васильківкатеплоенерго" комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради (покупець, позивач) був укладений договір № 06/10-2632БО-3 купівлі-продажу природного газу за державні кошти (а.с. 6-10).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується поставити покупцеві імпортований природний газ, а покупець зобов'язаний прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 1.2 цього договору.

Газ, що продається за цим договором використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансується з державного та місцевих бюджетів, а також інших суб'єктів господарювання.

Постачальник передає покупцеві з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року природний газ з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 1 150,000 тис.куб.м. у тому числі по місяцях (п. 1.2 договору).

Обсяги закупівлі газу можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків та рівня оплат (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 2.1 постачальник повинен передати (поставити) покупцю газ, якість якого відповідає вимогам ГОСТ 5542-87 «Газы горючие природные для промышленного и коммунально-бытового назначения. Технические условия».

Ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 2 187,20 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу та інше.

Загальна вартість договору становить 2834681,00 грн., крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 3 401 617,20 грн. (розділ 3 договору).

Пунктом 4.1 передбачено, що розрахунки проводяться шляхом поетапної оплати у такому порядку: перша оплата в розмірі 34 % від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу проводиться не пізніше 10 числа місяця поставки; подальші оплати проводяться плановими платежами по 33 % від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу до 20 та 30 (31) числі місяця поставки.

Строк поставки газу з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року включно (п. 5.1. договору).

Цей договір набирає чинності з дати підписання та скріплення печатками сторін, але не пізніше ніж через 14 днів з дня опублікування у державному офіційному друкованому висланні з питань державних закупівель відомостей про рішення Уповноваженого органу про погодження процедури закупівлі в одного учасника, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2011 року і діє у частині поставки газу до 31.12.2011 року включно, а у частині розрахунків за газ - до їх повного здійснення (п. 10.1 договору).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що укладений між сторонами у справі договір № 06/10-2632БО-3 від 20.12.2012 року, є за своєю правовою природою договором купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В силу вимог частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Аналогічна норма міститься у статті 509 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вбачається з матеріалів справи, за весь період дії даного договору позивачем було перераховано відповідачу 2 621 378,75 грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с. 22-62).

Однак, за твердженням позивача, відповідач не виконав умови договору зі своєї сторони та не поставив газ на зазначену суму.

У зв'язку з чим, дочірнє підприємство "Васильківкатеплоенерго" комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про повернення попередньої оплати.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Статті 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, поставка газу підтверджується тристоронніми актами приймання-передачі природного газу за договором № 06/10-2632БО-3 від 20.12.2012 року: від 31.01.2011 року на суму 759 270,10 грн. за обсяг газу - 247,000 тис. куб.м., від 28.02.2011 року на суму 794 436,29 грн. - 258,440 тис. куб.м., від 31.03.2011 року на суму 676 272,96 грн. - 220,000 тис.куб.м., від 30.04.2011 року на суму 309 307,68 грн. - 90,000 тис. куб.м., від 31.05.2011 року на суму 4 914,55 грн. - 1,430 тис. куб.м., від 30.06.2011 року на суму 5 567,53 грн. - 1,620 тис. куб.м., від 31.07.2011 року на суму 2 021,39 грн. - 0,500 тис. куб.м. На загальну суму 2 551 790,50 грн. (а.с. 14-20).

В той час як з матеріалів справи вбачається, що за поставлений по договору № 06/10-2632БО-3 від 20.12.2012 року природний газ грошові кошти відповідачу перераховані наступним чином: платіжним доручення № 385 від 31.01.2011 року на суму 2 826,81 грн., № 420 від 31.01.2011 року на суму 25 213,42 грн., 28.01.2011 року на суму 13 390,20 грн., 27.01.2011 року на суму 9 204,22 грн., 26.01.2011 на сум у 144,36 грн., 26.01.2011 року на суму 12 234,00 грн., 25.01.2011 року на суму 452,66 грн., № 196 від 09.01.2011 року на суму 122 338,78 грн., № 219 від 20.01.2011 року на суму 33 031,80 грн., № 249 від 21.01.2011 року на суму 611,70 грн., 17.01.2011 року на суму 18 351,00 грн., № 5049 від 28.12.2010 року на суму 12 037,89 грн., № 5037 від 28.12.2010 року на суму 301 220,67 грн., від 29.12.2010 року на сум 359,90 грн., від 25.02.2011 року на суму 42 466,61 грн., № 830 від 24.02.2011 року 851,34 грн., № 813 від 24.02.2011 року на суму 9 892,80 грн., 21.02.2011 року на суму 2 261,66 грн., № 668 від 17.02.2011 року на суму 154 575,00 грн., № 648 від 16.02.2011 року на суму 1236,60 грн., № 657 від 16.02.2011 року на суму 80 379,00 грн., № 631 від 15.02.2011 року на суму 618,30 грн., № 612 від 14.02.2011 року на суму 618,30 грн., № 425 від 01.02.2011 року на суму 338 197,94 грн., № 862 від 28.02.2011 року на суму 420 413,98 грн., від 01.03.2011 року на суму 63 983,83 грн., № 1032 від 11.03.2011 року на суму 9 696,00 грн., № 144 від 11.03.2011 року на суму 23 852,16 грн., 12.03.2011 року на суму 64 640,00 грн., 12.03.2011 року на суму 78 272,34 грн., 14.03.2011 року на суму 979,48 грн., 18.03.2011 року на суму 2 378,758 грн., 21.03.2011 року на суму 2 796,26 грн., № 1232 від 25.03.2011 року на суму 46 036,75 грн., 19.03.2011 року на суму 11 579,99 грн., 29.03.2011 року на суму 452,48 грн., 29.03.2011 року на суму 10 697,67 грн., № 1302 від 30.03.2011 року на суму 408 108,10 грн., № 1312 від 31.03.2011 року на 5 750,50 грн., № 1344 від 31.03.2011 року на суму 5 945,74 грн., № 1357 від 31.03.2011 року на суму 114 582,19 грн., № 21618 від 29.04.2011 року на суму 98 439,46 грн., № 4709618 від 29.04.2011 року на суму 188 659,82 грн., 22.04.2011 року на суму 3766,70 грн., 21.04.2011 року на суму 647,50 грн., 21.04.2011 року на суму 3 125,76 грн., 20.04.2011 року на суму 73,85 грн., 18.04.2011 року на суму 276,61 грн., 12.04.2011 року на суму 6 440,76 грн., 13.04.2011 року на суму 152,97 грн., 13.04.2011 року на суму 279,58 грн., 08.04.2011 року на суму 2 437,05 грн. На загальну суму 2 621 378,75 грн.,

Тобто різниця між вартістю поставленого природного газу та сплаченою сумою складає 69 588,25 грн.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що поставка природного газу у січні-липні 2011 року за договором № 06/10-2632БО-3 від 20.12.2012 року відбулась частково.

З урахуванням того, що кошти, які надійшли постачальнику від покупця, були зараховані як передоплата, передплачені покупцем на користь постачальника кошти по договору за своєю правовою природою, з огляду на приписи 4.4. договору та ст. 1 Постанови Націольної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 1181 від 13.09.2012 року "Про правила користування природним газом для юридичних осіб", є авансовим платежем/передоплатою.

За п. 7.2. договору у разі здійснення попередньої оплати постачальник повертає покупцю кошти.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції у вересні 2011 року між сторонами складено акт звіряння розрахунків б/н від 30.09.2011 року, який свідчить про існування сальдо на користь покупця в розмірі 69 588,25 грн. (а.с. 63). Вказаний акт підписаний заст. директора - з боку постачальника та директором - від покупця, а також скріплений печатками відповідних товариств.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене, а також те що станом на звернення з позовом до суду доказів повернення постачальником на користь покупця попередньої оплати в розмірі 69 588,25 грн. до суду не надано, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заперечень відповідача щодо пропущення покупцем строків позовної давності на стягнення 69 588,25 грн. попередньої оплати колегією суддів до уваги не беруться, з огляду на наступне.

Поняття позовної давності міститься у статті 256 Цивільного кодексу України, за якою позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним кодексом України також визначено (частина 1 статті 258 Цивільного кодексу України), що для окремих видів вимог законом може встановлюватися поряд з загальною спеціальна позовна давність.

За загальним правилом, визначеним статтею 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; водночас частиною 7 цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені винятки з правил, встановлених частиною 1 та 2 статті 261 Цивільного кодексу України.

Так, у випадку, коли суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установить, що право особи, про захист якого вона просить, не порушено, ухвалюється рішення про відмову в задоволенні позову саме з цих підстав, а не через пропуск строку давності.

Якщо ж буде встановлено, що таке право особи порушено, стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі ст. 267 ЦК України ухвалює рішення, яким відмовляє в позові за спливом позовної давності, а при визнанні причини пропуску цього строку поважною порушене право має бути захищене.

Отже, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 ЦК України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Оскільки укладений між сторонами даної справи договір є договором про закупівлю природного газу за державні кошти, то на ці правовідносини поширюються загальні строки позовної давності тривалістю у три роки. (ст. 257 ЦК України).

Отже, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦКУ). В даному випадку, перебіг строку позовної давності починається з моменту не поставки всього обсягу природного газу.

Так дійсно, як зазначає суд першої інстанції, у вересні 2011 року між сторонами складено акт звіряння розрахунків б/н від 30.09.2011 року, який свідчить про існування сальдо на користь покупця в розмірі 69 588,25 грн., то початок перебігу строку позовної давності, на думку суду першої інстанції, починається з 01.10.2011 року по 01.10.2014 року.

Крім того, не можна залишити поза увагою умови договору про закупівлю природного газу за державні кошти, в якому читко зазначено, що цей договір набирає чинності з дати підписання та скріплення печатками сторін і діє у частині поставки газу до 31.12.2011 року включно.

Фактично постачальник повинен був поставити природний газ в повному обсязі до 31.12.2011 року включно.

Згідно з п. 4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, в тому числі, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір. Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Таким чином, позовна даність повинна рахуватись з 01.01.2012 року по 01.01.2015 року.

Крім попередньої оплати позивач просить також стягнути з відповідача 3 % річних у сумі 4 941,72 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 5.2. постанови від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" пленуму Вищого господарського суду України, обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Крім того, відповідач несе відповідальність, передбачену частиною 3 статті 693 Цивільного кодексу України, коли на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Однак, такий вид відповідальності як 3 % річних за неповернуту попередню оплату договором не передбачений, а тому в цій частині позову суд першої інстанції правомірно відмовив.

З огляду на викладені обставини, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, з даним висновком погоджується і колегія суддів, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року у справі № 910/18270/14 - залишається без змін.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 07.11.2014 року) по справі № 910/18270/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 27.10.2014 року у справі № 910/18270/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/18270/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.В. Ільєнок

В.В. Куксов