РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/25832/14 13.01.15
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод гумових та латексних виробів"

про визнання договору про переведення боргу від 25.10.2012 року недійсним

Представники сторін:

від позивача: Домашенко О.Є. - представник за довіреністю № б/н від 24.11.2014 року;

від відповідача: не з'явився.

встановив:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" до товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод гумових та латексних виробів про визнання договору про переведення боргу від 25.10.2012 року недійсним.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.10.2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" та товариством з обмеженою відповідальністю "Київський завод гумових та латексних виробів" укладено договір про переведення боргу.

Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний боржник (товариство з обмеженою відповідальністю "Київський завод гумових та латексних виробів") переводить свій борг (обов'язки) за договором № 48/11 від 13.05.2011 року, укладеним між первісним боржником та ТОВ "Перша ресурсна компанія" та зобов'язується сплатити новому боржникові (товариство з обмеженою відповідальністю "Автопластгума") за прийняття боргу визначену цим договором плату, а новий боржник змінює первісного боржника у зобов'язанні, що виникає із зазначеного вище договору і приймає на себе обов'язки первісного боржника за основним договором.

Вказаний договір з боку товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод гумових та латексних виробів" підписано генеральним директором Гірченком Василем Миколайовичем.

На думку позивача, співставивши наявні у позивача документи за підписом Гірченка В.М., позивач вважає, що вказаний договір підписаний іншою, невстановленою особою. У зв'язку з цим позивач звернувся до суду про визнання договору про переведення боргу від 25.10.2012 року недійсним.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.11.2014 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 08.12.2014 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 08.12.2014 року розгляд справи відкладено на 13.01.2015 року.

В судове засідання 13.01.2015 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 24.11.2014 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У відповідності до ст. 87 ГПК України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03022, м. Київ, вулиця Амурська, будинок, 6, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 24.11.2014 є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 ГПК України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Представник позивача подав клопотання про призначення судової експертизи.

Суд відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи у зв'язку з необґрунтованістю.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

25.10.2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" та товариством з обмеженою відповідальністю "Київський завод гумових та латексних виробів" укладено договір про переведення боргу.

Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний боржник (товариство з обмеженою відповідальністю "Київський завод гумових та латексних виробів") переводить свій борг (обов'язки) за договором № 48/11 від 13.05.2011 року, укладеним між первісним боржником та ТОВ "Перша ресурсна компанія" та зобов'язується сплатити новому боржникові (товариство з обмеженою відповідальністю "Автопластгума") за прийняття боргу визначену цим договором плату, а новий боржник змінює первісного боржника у зобов'язанні, що виникає із зазначеного вище договору і приймає на себе обов'язки первісного боржника за основним договором.

На думку позивача, з боку відповідача вказаний договір підписаний не генеральним директором Гірченком Василем Миколайовичем, а іншою, невстановленою особою. У зв'язку з цим договів про переведення боргу від 25.10.2012 року має бути визнаний недійсним.

Відповідно до ч.3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та спеціального витягу з нього від 24.11.2014 року, що не заперечується позивачем, керівником відповідача є Гірченко Василь Миколайович з 11.05.2012 року.

Відповідно до ч. 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно з ч. 1 статті 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ч. 2 статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно з статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Усі вище наведені вимоги статті 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, були дотримані сторонами під час укладання договору про переведення боргу від 25.10.2012 року.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем як докази подано копії документів за підписом Гірченко Василя Миколайовича та заяву довільної форми про те, що підпис виконано не Гірченко В.М. Однак, вказана заява не оформлена належним чином та підпис на заяві не засвічений та його особа не встановлена нотаріусом. Гірченко В.М. є керівником відповідача, як вказано вище, на час розгляду справи, однак в судове засідання не з'явився і вказані доводи не підтвердив.

З огляду на вищевикладене, позивачем не надано будь-яких допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору про переведення боргу від 25.10.2012 року укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" та товариством з обмеженою відповідальністю "Київський завод гумових та латексних виробів".

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, ст. 49, ст.ст. 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 19.01.2015 року.

Суддя С.М.Мудрий