ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р.Справа № 916/3860/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Головея В.М., Колоколова С.І.

при секретарі судового засідання: Ляшенко М.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

на рішення господарського суду Одеської області

від 17 листопада 2014 року

у справі № 916/3860/14

за позовом Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аланур Білдінг"

про стягнення 2788 грн. 70 коп.

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" (далі позивач, Підприємство) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аланур Білдінг" (далі відповідач, ТОВ) про стягнення 2788 грн. 70 коп.

Позов мотивований тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за укладеним між сторонами у справі договором № 1.1-19.11 від 01.04.2011 р. щодо оплати за вересень та жовтень 2011 р. 2-х місць для денного паркування транспортних засобів на парковці, розташованій за адресою: м. Київ, Печерський р-н, вул. Еспланадна, 20, внаслідок чого має заборгованість в сумі 2400 грн., а тому повинний сплатити позивачеві не лише зазначену суму боргу, а ще й 177 грн. 50 коп. - пені, 211 грн. 20 коп. - 3% річних, а також відшкодувати понесені судові витрати по справі на сплату судового збору за подання позову в сумі 1827 грн.

У відзиві на позов ТОВ позовні вимоги Підприємства не визнавав та вважав їх безпідставними, посилаючись на те, що позивач з відповідним позовом до суду звернувся до суду передчасно, не провівши переговори з відповідачем. Всупереч п. 3.4. договору, акти приймання-передачі наданих послуг та рахунки фактури ним від позивача не отримувались, тоді як умови договору відповідачем в частині оплати за надані послуги виконувались останнім регулярно після отримання актів виконаних послуг та рахунків-фактур, внаслідок чого підстави для задоволення позову - відсутні.

Одночасно, відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу спеціального строку позовної давності щодо позовних вимог в частині стягнення пені.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.11.2014 р. (суддя Нікіфорчук М.І.) у задоволені позову - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав доказів відправлення відповідачеві рахунків-фактур № СФ-0003767 від 01.10.2011 р. на суму 1200 грн. та № СФ-0003128 на суму 1200 грн., актів здачі-приймання робіт (надання послуг) № КП-0016495 від 30.09.2011 р. та № КП-0018727 від 31.10.2011 р., у зв'язку з чим останній їх не отримував, а тому не повинний їх оплачувати, відповідно до умов договору, внаслідок чого підстави для задоволення позову - відсутні.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого суду скасувати, оскільки воно не відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, ухвалено з порушеннями норм матеріального права та постановити нове рішення, яким позовні вимоги Підприємства задовольнити у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що місцевим судом, по-перше, протягом усіх судових засідань не підіймалось питання про ознайомлення з оригіналами документів, що були подані разом з позовної заявою та не витребувались оригінали опису вкладення до цінного листа, по-друге, спірним договором взагалі не передбачено оплату наданих послуг на підставі виставлених рахунків-фактур, по-третє, відповідач сплачував грошові кошти за попередні місяці з порушенням п. 3.2. договору.

До апеляційної скарги апелянтом додані додаткові докази, зокрема, оригінали опису вкладення до цінного листа та фіскальний чек, а також копія оскарженого рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 101 ГПК України додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Оскільки, заявник нічим не обґрунтував неможливість подання названих додаткових доказів суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, то колегія суддів не знаходить підстав для залучення цих документів до матеріалів справи в порядку ч. 1 ст. 101 ГПК України, а залучення до матеріалів справи копії оскарженого рішення є недоцільним, так як оригінал цього рішення є у справі, а дублювання матеріалів справи є недоречним.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Про день, час і місце розгляду справи сторони були своєчасно та належним чином повідомлені, але не скористались своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом, внаслідок чого справа була розглянута за їх відсутністю за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції 01.04.2011 р. між сторонами у справі укладено договір № 1.1-19.11 за умовами якого позивач надав відповідачеві два фіксованих місця для щоденного паркування автотранспортних засобів за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 20, а відповідач зобов'язався сплачувати позивачеві по 1200 грн. на місяць за кожне це місце.

Відповідно до п. 5.2 договір набуває чинності з 01.04.2011 р. та діє до 31.12.2011 р.

У п. 3.2. договору сторонами погоджено, що відповідач здійснює оплату місць для паркування щомісячно шляхом попередньої оплати у розмірі 100% їх вартості не пізніше 15 числа поточного місяця на розрахунковий рахунок позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що за умовами укладеного договору, відповідач повинний був здійснювати оплату місць для паркування самостійно щомісячно шляхом попередньої оплати у розмірі 100% їх вартості не пізніше 15 числа поточного місяця, без будь-якого попереднього отримання від позивача актів виконаних робіт та рахунків-фактур, внаслідок чого протилежні доводи відповідача та висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки не ґрунтуються на умовах укладеного договору, а тому вони до уваги прийнятими бути не можуть.

Вищевикладене свідчить про те, що оплатити місця для паркування за вересень 2011 р. відповідач повинний був самостійно у строк до 15.09.2011 р. (включно), а за жовтень 2011 р. - у строк до 15.10.2011 р. (включно), перерахувавши грошові кошти на розрахунковий рахунок позивача зазначений у договорі від 01.04.2011 р.

Доказів того, що відповідач виконав свої зобов'язання за договором та оплатив позивачеві місця за паркування за вересень та жовтень 2011 р. в загальній сумі 2400 грн. в матеріалах справи не міститься та таких доказів, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, відповідачем суду не надано, що свідчить про те, що останній не виконав свої зобов'язання за укладеним договором та має борг перед позивачем в загальній сумі 2400 грн. (1200+1200=2400).

Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися своєчасно та належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2400 грн. боргу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 211 грн. 20 коп. - 3% річних, зокрема, за період з 16.09.2011 р. по 05.09.2014 р. виходячи з суми боргу 1200 грн. за вересень 2011 р. в сумі 107 грн. 10 коп. та за період 16.10.2011 р. по 05.09.2014 р. виходячи з суми боргу 1200 грн. за жовтень 2011 р. в сумі 104 грн. 10 коп.

У п. 4.3 договору сторонами встановлено, що за несвоєчасне перерахування плати, зазначеної в п. 3.1 договору відповідач сплачує позивачеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України, що діяла на момент прострочення за кожний день прострочення від суми несплати.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано. Так як, ані законом, ані умовами договору не встановлений інший порядок нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов'язання то колегія суддів вважає, що правовідносини сторін регламентуються вимогами ч. 6 ст. 232 ГК України, а тому позивач правомірно нарахував відповідачеві пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у загальній сумі 177 грн. 50 коп., зокрема, за період з 16.09.2011 р. по 16.03.2012 р. в сумі 88 грн. 75 коп., виходячи з суми боргу 1200 грн. за вересень 2011 р. та за період з 16.10.2011 р. по 16.04.2011 р. у сумі 88 грн. 75 коп., виходячи з суми боргу 1200 грн. за жовтень2011 р.

Як вбачається з письмового відзиву на позов ТОВ звернувся до місцевого суду із відповідною заявою про те, що позовні вимоги Підприємства в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання задоволені бути не можуть з мотиву пропуску останнім строку позовної давності, тобто заявив про застосування до правовідносин сторін за названими позовними вимогами скорочених строків позовної давності.

Поняття позовної давності надано у ст. 256 ЦК України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується скорочена позовна давність в один рік.

Наслідки спливу позовної давності передбачені ст. 267 ЦК України, згідно п. 4 котрої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки, відповідачем заявлено про застосування до вимог позивача щодо стягнення пені скороченого строку позовної давності, а позов останнім поданий до суду 19.09.2014 р., то відповідно до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України нарахована позивачем пеня станом до 19.09.2013 р. стягнута бути не може, внаслідок спливу строку позовної давності, так як підстави для його відновлення відсутні, у зв'язку з чим позовні вимоги Підприємства щодо стягнення з відповідача пені в загальній сумі 177 грн. 50 коп. за період з 16.09.2011 р. по 16.04.2012 р. задоволені бути не можуть з мотиву пропуску позивачем встановленого законом скороченого річного строку позовної давності.

Так як, позовні вимоги підлягають задоволенню на 93,63% (позов заявлений на 2788 грн. 70 коп., а підлягає задоволенню на 2611 грн. 20 коп.), то відповідач на підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України повинний відшкодувати позивачеві 1710 грн. 62 коп. понесених судових витрат на сплату судового збору за подання позову.

Так як, апеляційна скарга підлягає задоволенню на 93,63%, то відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України позивач повинний відшкодувати відповідачеві 855 грн. 31 коп. понесених витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Оскільки, при ухваленні судового рішення місцевий суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та його висновки не відповідають обставинам справи, то колегія суддів вважає за необхідне це рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким позов Підприємства задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 105 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 17.11.2014 р. у справі № 916/3860/14 - скасувати.

1. Позов Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аланур Білдінг" на користь Комунального підприємства "Київтранспарксервіс": 2400 грн. - боргу, 211 грн. 20 коп. - 3% річних та 1710 грн. 62 коп. - понесених витрат на сплату судового збору за подання позову, а в решті частини позову - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аланур Білдінг" на користь Комунального підприємства "Київтранспарксервіс": 855 грн. 31 коп. - понесених витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги

Зобов'язати господарський суд Одеської області видати відповідні накази із зазначенням повних та необхідних реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 21.01.2015 року.

Головуючий суддя: Шевченко В.В.

Судді: Головей В.М.

Колоколов С.І.