КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р. Справа№ 910/15454/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі Кобець М.О.

за участю представників:

від позивача: Морозова О.П. - представник за довіреністю від 08.09.2014 року;

від відповідача: Лабутіна О.А. - представник за довіреністю від 12.01.2015 року;

Красновид Н.Л. - представник за довіреністю від 12.01.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу у відкритому засіданні Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркомплект Плюс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2014 року

у справі № 910/15454/14 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркомплект Плюс»

до Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області

про відшкодування шкоди у розмірі 1 497 958, 87 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укркомплект Плюс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про відшкодування шкоди у розмірі 1 497 958, 87 грн., у зв'язку із невиконанням умов договорів № 1316/10 та № 1307/12 на централізовану охорону майна на об'єкті підрозділом Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України від 07.08.2012 року

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2014 року у справі № 910/15454/14 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2014 року та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не були встановлені підстави для розірвання договорів № 1307/12 та № 1306/10 в односторонньому порядку. Апелянт вважає, що Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ в Київській області безпідставно розірвало договір № 1307/12 від 07.08.2012 року та припинило реагування на опрацювання засобів охоронно-пожежної сигналізації та спостереження за об'єктом, та договір № 1306/10 від 07.08.2012 року, чим не забезпечило охорону майна позивача від посягань та призвело до його розкрадання.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2014 року по справі № 910/11002/13 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркомплект Плюс» до провадження та призначено до розгляду на 20.01.2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні 20.01.2015 року підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.01.2015 року заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 07.08.2012 року між Управлінням Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (надалі - охорона, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укркомплект Плюс» (надалі - замовник, позивач) було укладено договір №1316/10 та централізовану охорону майна на об'єкті, відповідно до умов якого замовник доручив, а охорона зобов'язалась здійснювати охорону майна замовника на об'єкті обслуговування сигналізації на об'єкті, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, село Кобці, земельна ділянка площею 2,1458 га.

Також, 07.08.2012 року між Управлінням Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (надалі - виконавець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укркомплект Плюс» (надалі - замовник, позивач) було укладено договір № 1307/12 на надання послуг спостереження сигналізації термінового виклику наряду охорони, відповідно до умов якого замовник доручив, а виконавець зобов'язався здійснювати спостереження та обслуговування сигналізації на об'єкті замовника, забезпечити негайне прибуття наряду охорони (надалі - НО) на об'єкт у разі спрацювання сигналізації та здійснення НО відповідних дій, спрямованих на встановлення причин спрацювання сигналізації, а разі необхідності припинення правопорушення або злочину на об'єктах за адресою: Київська область, Васильківський район, село Кобці, земельна ділянка площею 2,1458 га.

Звертаючись до суду першої інстанції позивач, зазначав, що 25.02.2014 року близько 22 год. 00 хв. був встановлений факт нападу та незаконного проникнення невідомими особами на охоронюваний об'єкт за вищезазначеною адресою, про що працівники TOB «Укркомплект Плюс» повідомили Управління ДСО при ГУ МВС України в Київській області. Працівники підрозділу Васильківського MB ДСО при ГУ МВС України в Київській області прибули до охоронюваного об'єкту.

04.04.2014 року за заявою TOB «Укркомплект Плюс» Васильківським РВ ГУ МВС України в Київській області відкрито кримінальне провадження за №0000283 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України та кримінальне провадження №0000384 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Під час проведення позапланової інвентаризації основних засобів, здійсненної у період з 14.03.2014 року по 17.03.2014 року з метою визначення шкоди, встановлено відсутність майна, що належить TOB «Укркомплект Плюс», про що складено звірювальну відомість результатів інвентаризації основних засобів № 1 від 17 березня 2014 року.

Перелік об'єктів, що були викрадені, зазначено у звірювальній відомості, згідно якій в результаті неналежного виконання обов'язків відповідачем позивачу було завдано збитків на суму 1 497 958, 87 грн.

Відповідно до листа № 4/1/4 від 11.04.2014 року Васильківського міського відділу Головного Управління МВС України в Київській області зазначено, що 25.02.2014 року за телефоном "102" до чергової частини міськвідділу повідомлень про неправомірні дії осіб в с.Кобці, вул. Лісова, 13-15, не надходило. На місце пригоди було здійснено виїзд нарядом Васильківського міжрайонного відділу ДСО при ГУМВС України в Київській області, працівники якого до штату міськвідділу не входять.

Позивач вказує, що Управління Державної охорони ГУ МВС України в Київській області не надало повної інформації щодо вжиття заходів для запобігання скоєння правопорушення та затримання осіб, які підозрюються у його скоєнні.

Таким чином, внаслідок невиконання відповідачем умов договору на надання послуг спостереження сигналізації термінового виклику наряду охорони від 07.08.2012 року №1307/12, договору на централізовану охорону майна на об'єкті підрозділом Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України від 07.08.2012 року № 1316/10 та Інструкції про порядок (здавання) об'єктів та окремих приміщень під охорону на ПЦС, яка міститься у додатку №2 до договору № 1316/10, що полягає у бездіяльності щодо припинення протиправних дій невідомих осіб, позивачу завдано матеріальну шкоду у розмірі 1 497 958, 87 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначає, що ним не було порушено умови договору на надання послуг спостереження сигналізації термінового виклику наряду охорони від 07.08.2012 року №1307/12 та договору на централізовану охорону майна на об'єкті підрозділом Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України від 07.08.2012 року № 1316/10, а звірювальна відомість результатів інвентаризації основних засобів складена тільки 14.03.2014 року - 17.04.2014 року, що не свідчить про наявність майна станом на 26.02.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Спір у даній справі виник внаслідок невиконання, як стверджує позивач, відповідачем умов договору на надання послуг спостереження сигналізації термінового виклику наряду охорони від 07.08.2012 року №1307/12, договору на централізовану охорону майна на об'єкті підрозділом Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України від 07.08.2012 року № 1316/10, у зв'язку з чим, позивачу завдано збитки у розмірі 1 497 958, 87 грн.

Застосування вказаного способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК і застосовується як у договірних зобов'язаннях (ст. 611 ЦК), так і в позадоговірних зобов'язаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

Як вбачається з умов договору на надання послуг спостереження сигналізації термінового виклику наряду охорони від 07.08.2012 року №1307/12 та договору на централізовану охорону майна на об'єкті підрозділом Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України від 07.08.2012 року № 1316/10, відповідач взяв на себе зобов'язання здійснювати охорону майна позивача та обслуговувати сигналізацію на ньому.

Відповідно до п. 4.1.2. договору на надання послуг спостереження сигналізації термінового виклику наряду охорони від 07.08.2012 року №1307/12 у разі надходження на ПЦС сигналу про спрацювання сигналізації на об'єкті в період спостереження відповідач зобов'язаний негайно направити НО на об'єкт для вжиття заходів, спрямованих на порушення причин спрацювання сигналізації, а в разі необхідності - припинення правопорушень або злочину на об'єкті. При припиненні правопорушень або злочину на об'єкті НО вживає заходи щодо затримання та передачі правоохоронним органам осіб, якими скоєно правопорушення.

Пунктом 5.2. договору на надання послуг спостереження сигналізації термінового виклику наряду охорони від 07.08.2012 року №1307/12 передбачено, що відповідач не несе майнової відповідальності за недоторканність (збереження) майна, яке заходиться на об'єкті охорони.

З пояснень відповідача вбачається, що 25.02.2014 року о 20 год. 59 хв. на головний пункт централізованого спостереження УДСО з об'єкту, що охороняється, надійшов сигнал "Тривога", що підтверджується роздруківкою пульту центрального спостереження УДСО при ГУМВС України в Київській області.

Зазначена інформація о 21 год. 00 хв. була передана наряду СВГЗ №1 Васильківського міжрайонного відділу УДСО при ГУМВС України в Київській області у складі старшого сержанта міліції Захарічева Івана Михайловича і сержанта міліції Ярошенка Леоніда Олександровича та близько 21 год. 20 хв. - наряду СВГЗ № 2 у складі прапорщика міліції Засухи Сергія Олександровича та прапорщика міліції Білоконя Вадима Петровича.

По прибутті на сигнал "Тривога" працівники міліції виявили поламані в'їздні ворота і двоє чоловіків у вовняних масках, які представилися членами організації УНА-УНСО. На території об'єкту перебувало близько 25-30 сторонніх осіб. Наряд Спеціального взводу затримання Державної служби охорони (далі - СВГЗ ДСО) знаходився на місці події до прибуття працівників Васильківського MB ГУМВС України в Київській області та наряд СВГЗ № 1 перебував на місці події з 21 год. 12 хв. до 23 год.12 хв., а СВГЗ № 2 - з 21 год. 30 хв. до 22 год. 15 хв.

Вищевикладене також зазначено в листі відповідача вих. № 13/4-1-412/Рж. від 14.04.2014 року Управління Державної охорони ГУ МВС України в Київській області на адвокатський запит від 07.04.2014 року та у висновку службового розслідування від 17.03.2014 року.

Наведене свідчить про виконання відповідачем умов Договору на надання послуг спостереження сигналізації термінового виклику наряду охорони від 07.08.2012 року №1307/12.

Крім того, відповідно до наказу Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 26.02.2014 року за №757 з 01.03.2014 року було припинено спостереження на об'єкті позивача.

Згідно із п. 6.1. договору на централізовану охорону майна на об'єкті підрозділом Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України від 07.08.2012 року № 1316/1, відповідач несе відповідальність за прямі дійсні збитки, заподіяні позивачу внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань та наявності вини відповідача у їх спричиненні за умов крадіжки, знищення, псування (у тому числі шляхом підпалу) майна позивача на об'єкті у період його охорони сторонніми особами, які проникли на об'єкт, після його здавання під охорону.

Факт вини відповідача у допущенні крадіжки, знищенні або пошкодженні майна позивача сторонніми особами, які проникли на об'єкт у разі виникнення спору між сторонами встановлюється в судовому порядку (п. 6.2 договору).

Пунктом 6.3. договору на централізовану охорону майна на об'єкті підрозділом Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України від 07.08.2012 року № 1316/10 визначено, що при наявності письмової заяви позивача про заподіяні збитки внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань, уповноважені представники відповідача повинні брати участь у визначенні розміру цих збитків та в знятті залишків товарно-матеріальних цінностей, які порівнюються з даними бухгалтерського обліку позивача на день події. Зняття залишків товарно-матеріальних цінностей повинно бути проведено терміново під час прибуття представників сторін на місце події.

Відповідно до п. 6.4 договору на централізовану охорону майна на об'єкті підрозділом Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України від 07.08.2012 року №1316/10, відшкодування позивачу заподіяних з вини відповідача збитків здійснюється відповідачем за власною ініціативою або за рішенням суду, що набрало законної сили. Розмір збитків має бути підтверджений відповідними документами і розрахунками вартості викрадених, знищених або пошкоджених товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, складеними за участю відповідача та звіреними з бухгалтерським даними позивача. До збитків, що підлягають відшкодуванню, включається вартість викраденого або знищеного майна, розмір зниження в ціні пошкоджених товарно-матеріальних цінностей або витрати, проведені на відновлення пошкодженого майна, а також сума викрадених грошових коштів, що не перевищує ліміту каси, встановленого для об'єкта.

Як визначено положеннями договору на централізовану охорону майна на об'єкті підрозділом Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України від 07.08.2012 року №1316/1, відповідач несе відповідальність за прямі дійсні збитки, заподіяні позивачу внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань та наявності вини відповідача у їх спричиненні за дотримання відповідного порядку погодженого сторонами.

Водночас, колегією суддів встановлено, що позивачем не було дотримано умов договору щодо звернення до відповідача, участі уповноважених представників відповідача у визначенні розміру цих збитків, в знятті залишків товарно-матеріальних цінностей, а також у складанні документів, які підтверджують розмір збитків.

Натомість, позивачем одноособово тільки у період з 14.03.2014 року по 17.03.2014 року проведено позапланову інвентаризацію основних засобів, про що складено звірювальну відомість результатів інвентаризації основних засобів № 1 від 17 березня 2014 року.

Крім того, на підтвердження розміру збитків позивачем під час розгляду справи надані видаткові накладні, які не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів, оскільки дані видаткові накладні не підтверджують дійсного розміру шкоди, завданої позивачу.

Відповідно до ст. 224 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Як вбачається з приписів ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Згідно із ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 ЦК України.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Вищевказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 20.12.2010р. у справі №06/113-38, від 04.07.2011р. у справі №51/250.

Отже, пред'явлення вимоги про відшкодування збитків, що полягають у втратах, яких зазнала особа у зв'язку із порушенням відповідачем своїх зобов'язань щодо належної охорони майна позивача, покладає на позивача обов'язок довести наявність складових, визначених вищенаведеними нормами.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, відповідно до вказаних норм тягар доказування тієї чи іншої обставини покладається виключно на сторону, яка посилається на ті чи інші обставини, в даному випадку, доказування позивачем, що надало б правові підстави для стягнення з відповідача збитків.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач, не надав належних та допустимих доказів наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, вини відповідача завданню позивачу шкоди у розмірі 1 497 958, 87 грн., а також дійсного розміру збитків.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2014 року у справі № 910/15454/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркомплект Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2014 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2014 року у справі № 910/15454/14 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/15454/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко