ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року Справа № 908/1896/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Іванової Л.Б.
суддівГольцової Л.А. (доповідач), Козир Т.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "МТС Україна"
на рішення та постановуГосподарського суду Запорізької області від 13.08.2014 Харківського апеляційного господарського суду від 22.10.2014
у справі№ 908/1896/14
Господарського судуЗапорізької області
за позовомПрокурора Пологівського району в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області
доПриватного акціонерного товариства "МТС Україна"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
Державний навчальний заклад "Чубарівський професійний аграрний ліцей"
прозобов'язання звільнити та повернути майно та стягнення неустойки
за участю представників:

позивача: повідомлений, але не з'явився;

відповідача: Лиштва Ю.В., дов. від 03.11.2014;

третьої особи: повідомлений, але не з'явився;

прокурора: Забарих С.М., прокурор відділу Генеральної прокуратури України, посв. №028728 від 05.09.2014;

Розпорядженням Секретаря першої судової палати Вищого господарського суду України від 12.01.2015 № 02-05/574 для розгляду касаційної скарги у справі № 908/1896/14, призначеної до перегляду в касаційному порядку на 14.01.2015, сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Іванова Л.Б., судді - Гольцова Л.А., Козир Т.П.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.08.2014 у справі №908/1896/14 (суддя Носівець В.В.) позов задоволено. Зобов'язано відповідача звільнити державне нерухоме майно - частину даху будівлі площею 25,0 м2 та нежитлове приміщення, площею 14,18 м2, четвертого поверху будівлі учбового корпусу, розміщеного за адресою: Запорізька область, Пологівський район, с. Чубарівка, вул. Артема, 1, вартістю 72507,00 грн.

Зобов'язано відповідача повернути третій особі за участю позивача державне нерухоме майно - частину даху будівлі площею 25,0 м2 та нежитлове приміщення, площею 14,18 м2, четвертого поверху будівлі учбового корпусу, розміщеного за адресою: Запорізька область, Пологівський район, с. Чубарівка, вул. Артема, 1, вартістю 72507,00 грн, шляхом підписання акту прийому-передачі.

Суд стягнув з відповідача в доход державного бюджету Пологівського району 24071,04 грн неустойки.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.10.2014 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Сіверін В.І., судді - Терещенко О.І., Івакіна В.О.) рішення Господарського суду Запорізької області від 13.08.2014 у справі № 908/1896/14 залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеними судовими актами, ПАТ "МТС Україна" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник послався на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відзиви на касаційну скаргу не надходили, що не є перешкодою для суду касаційної інстанції переглянути в касаційному порядку оскаржувані судові рішення.

Усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено наступні фактичні обставини.

Між РВ ФДМУ по Запорізькій області (Орендодавець) та ПАТ "МТС Україна" (Орендар) 15.01.2013 укладений договір № 3051/д оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі ДНЗ "Чубарський професійний аграрний ліцей" (Балансоутримувач), за умовами якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв по акту прийому передачі від 15.01.2013 (додаток № 2 до договору) в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: частину даху будівлі площею 25,0 м2 та нежитлове приміщення площею 14,18м2, четвертого поверху будівлі учбового корпусу, розміщеного за адресою: Запорізька область, Пологівський район, село Чубарівка, вул. Артема, 1.

Пунктом 10.1 договору встановлено, що договір укладений строком на один рік з 15.01.2013 по 14.01.2014 включно.

Договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено (п. 10.6 договору).

Відповідно до п. 10.4 договору, в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються договором про зміни, який є невід'ємною частиною договору при наявності згоди органу, уповноваженого управляти переданим в оренду майном, наданої у порядку передбаченому чинним законодавством.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач листом від 10.02.2014 № 11-13-00898 повідомив відповідача про не продовження строку дії договору оренди № 3051/д внаслідок відмови Міністерства освіти і науки України в пролонгації зазначеного договору (лист Міністерства освіти і науки України від 30.01.2014 № 1/11-1269). Цим листом позивач просив відповідача повернути орендоване майно Балансоутримувачу, підписати акт прийому-передачі та надати три примірника до РВ ФДМУ по Запорізькій області.

В зв'язку з тим, що відповідач вимоги щодо звільнення приміщення не виконав, позивач звернувся до останнього з претензією (лист від 08.04.2014 № 11-01-02368), в якій просив сплатити неустойку та повернути Балансоутримувачу за участю РВ ФДМУ по Запорізькій області об'єкт оренди.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, виходив з положень ЦК України, ГК України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та, врахувавши всі матеріали справи в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України, касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

В силу ст.ст. 626, 628, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частина 1 ст. 67 ГК України встановлює, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, ч. 2 ст. 291 ГК України, ч. 2 ст. 17 та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України (постанова від 28.04.2009 у справі № 36/369).

Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Аналогічні приписи обумовлені і в ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Враховуючи положення зазначеного законодавства, а також беручи до уваги термін дії договору (по 14.01.2014 - п. 10.1 договору), звернення позивача до відповідача з вимогою про повернення об'єкта оренди (лист 10.02.2014 № 11-13-00898), в зв'язку із закінченням строку дії договору та відмову Міністерства освіти і науки України в пролонгації зазначеного договору (п. 10.4 договору, лист Міністерства освіти і науки України від 30.01.2014 № 1/11-1269), а також зважаючи на невиконання останнім зазначеної вимоги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що як суд першої інстанції, так і апеляційний господарський суд дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про звільнення державного нерухомого майна та зобов'язання відповідача повернути третій особі за участю позивача цього майна шляхом підписання акту прийому-передачі.

Частиною 2 ст. 785 ЦК України визначено, що якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 ГПК України).

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на зазначене вище, суди попередніх інстанцій дійшли мотивованого висновку про застосування до даних правовідносин положень ч. 2 ст. 785 ЦК України та стягнення з відповідача за період з 15.01.2014 по 04.08.2014 неустойки в сумі 24071,04 грн.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43 ГПК України).

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що вищезазначені висновки господарських судів відносно задоволення позовних вимог, зроблені з дотриманням вимог ст. ст. 43, 47, 43 ГПК України щодо повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами з урахуванням визначених меж позовних вимог та правильного застосування законодавства під час розгляду справи.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ст. 1117 ГПК України).

Відносно посилань скаржника щодо наявності у нього переважного права на продовження строку дії договору оренди, колегія суддів зазначає, що виходячи із положень ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 1 ст. 777 ЦК України, ч. 1 ст. 285 ГК України орендар може реалізувати надане йому переважне (гарантоване) право на продовження оренди тільки в тому разі, коли після закінчення договору оренди орендодавець має намір передати об'єкт оренди іншій особі і коли орендар належним чином виконував свої обов'язки за договором оренди.

Судами попередніх інстанцій не встановлено наявність наміру Орендодавця передавати в подальшому приміщення в оренду іншим особам. В разі виникнення наведених вище обставин, з якими закон пов'язує набуття переважного права на укладення договору оренди на новий термін (рівність умов, запропонованих претендентами; укладення договору оренди з іншою особою, відсутність у власника наміру використовувати майно для своїх потреб), відповідач не буде позбавлений можливості звернутися за судовим захистом свого переважного права.

Щодо посилань відповідача на сплату останнім (по теперішній час) орендних платежів, колегія суддів звертає увагу, що умовами договору визначено, що у разі припинення (розірвання) договору оренди, Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно в межах терміну, встановленого п.10.10 цього договору (п. 3.12 договору).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції та ї перегляді в апеляційному порядку встановлено відсутність в матеріалах справи акта прийому-передачі орендованих приміщень, яким підтверджується факт повернення Орендарем приміщення Орендодавцеві, а тому з відповідача не знято обов'язку сплачувати орендні платежі в тому числі і після закінчення строку дії договору.

Судова колегія Вищого господарського суду України зазначає, що інші доводи скаржника фактично зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що не є компетенцією касаційної інстанції, з огляду на приписи ст. 1115, 1117 ГПК України.

Враховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають вимогам матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "МТС Україна" залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.10.2014 та рішення Господарського суду Запорізької області від 13.08.2014 у справі №908/1896/14 - без змін.

Головуючий суддя Л.Б. ІВАНОВА

Судді Л.А. ГОЛЬЦОВА

Т.П. КОЗИР