ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" січня 2015 р.Справа № 922/5292/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі Михайлюк В.Ю.

розглянувши матеріали справи

за позовом КП "Харківські теплові мережі", м. Харків
до ТОВ "Едельвейс - фарм", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Счастливої Я.О. (довіреність №38-1867 від 28 травня 2010 року),

відповідача - Літвіна К.І. (директор, наказ №34-К від 16 вересня 2013 року)

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2014 року позивач, комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс - фарм" (відповідача) суми заборгованості у розмірі 25599,32 гривень, у тому числі, 19403,00 гривень суми основної заборгованості, 2863,18 гривень суми нарахованої пені, 427,31 гривень суми 3% річних та 2905,83 гривень суми інфляційних втрат. Заявлену вимогу обґрунтував неналежним виконанням відповідачем умов договору №15040 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, укладеного між сторонами 01 жовтня 2011 року. Крім того, позивач просив суд покласти судові витрати на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 листопада 2014 року було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду. Провадження у справі було порушено та призначено до розгляду у судовому засіданні на 09 грудня 2014 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09 грудня 2014 року було відкладено розгляд справи на 23 грудня 2014 року.

23 грудня 2014 року представник відповідача надав через канцелярію суду відзив (вх.№46584) на позовну заяву, в якому викладена правова позиція останнього полягає у тому, що він дійсно укладав спірний договір з позивачем, проти стягнення суми основної заборгованості не заперечує, але просив суд відмовити у позові в частині стягнення штрафних санкцій. Судом було досліджено наданий відзив та долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 23 грудня 2014 року було оголошено перерву до 14 січня 2015 року.

14 січня 2015 року представник позивача надав через канцелярію суду заяву (вх.№1096/15) про зменшення розміру позовних вимог, в якій уточнив суму пені, у зв'язку з чим, просив суд стягнути з відповідача 24495,95 гривень, у тому числі, 19403,00 гривень суми основної заборгованості, 1759,81 гривень суми нарахованої пені, 427,31 гривень суми 3% річних та 2905,83 гривень суми інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14 січня 2015 року було прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, продовжено розгляд справи з урахуванням прийнятої заяви про зменшення розміру позовних вимог, та відкладено розгляд справи на 19 січня 2015 року.

19 січня 2015 року представник відповідача надав до суду заяву (вх.№1519), в якій просив суд розстрочити виконання даного рішення шляхом надання останньому можливості сплатити заборгованість рівними частинами щомісяця, згідно із наступним графіком:

- лютий 2015 року - 3880,60 гривень;

- березень 2015 року - 3880,60 гривень;

- квітень 2015 року - 3880,60 гривень;

- травень 2015 року - 3880,60 гривень;

- червень 2015 року - 3880,60 гривень;

- липень 2015 року - 5092,95 гривень (штрафні санкції);

- серпень 2015 року - 1827,00 гривень (судовий збір).

Представник позивача у судовому засіданні 19 січня 2015 року підтримав заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Проти заяви відповідача про розстрочку виконання рішення не заперечував.

Представник відповідача у судовому засіданні 19 січня 2015 року проти зменшених позовних вимог не заперечував. Наполягав на задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

01 жовтня 2011 року між комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (позивачем) та товариством з обмеженою відповідальністю "Едельвейс - фарм" (відповідачем) було укладено договір №15040 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Даний договір було підписано повноважними представниками з обох сторін та скріплено печатками.

Відповідно до умов даного договору, позивач (енергопостачальна організація) зобов'язався постачати відповідачеві (споживачу) теплову енергію в гарячій воді в потрібних останньому обсягах на потреби, перелік яких вказано в п.2.1. відповідного договору, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором, а саме розділом 6 даного договору.

Відповідно до п.6.4. договору, відповідач зобов'язався за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачувати позивачу вартість необхідного обсягу теплової енергії, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Розрахунковим періодом, відповідно до п.6.3. договору, є календарний місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, здійснив відпуск теплової енергії відповідачу, та направив на його адресу рахунки на оплату спожитої теплової енергії.

Факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актами на включення та відключення опалення у житловому будинку, в якому розташовані приміщення відповідача за адресою: м.Харків, вул.Миру, 20. Акт на включення опалення №170/520 від 05 жовтня 2013 року та акт №170/98 від 14 квітня 2014 року на відключення опалення було підписано представниками з обох сторін.

Факт направлення рахунків на оплату спожитої теплової енергії на адресу відповідача підтверджується відповідними рахунками-фактурами (а.с.11-15), виставленими до сплати відповідачу, наявними у матеріалах справи.

Відповідно до п.3.2.6. договору, відповідач зобов'язувався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Відповідач, в свою чергу, не виконав належним чином взяті на себе за договором зобов'язання, не сплатив у визначені договором строки, порядку та розмірі вартість заявленої та отриманої теплової енергії, внаслідок чого, за період з грудня 2013 року по квітень 2014 року включно, утворилась заборгованість у розмірі 19403,00 гривень, яка на теперішній час залишається непогашеною. Доказів на підтвердження оплати відповідної суми заборгованості за спірний період відповідач до суду не надав.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання- відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До того ж, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює те, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи викладене, та те, що на момент прийняття рішення по справі, у матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку, суд вважає заявлену вимогу позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 19403,00 гривень нормативно та документально обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 1759,81 гривень пені, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ст.546 ЦКУ).

Відповідно до п.7.2.3. договору №15040, за несвоєчасне виконання розрахунків за спожиту теплову енергію, нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ належної до сплати суми за кожен день прострочення за період з дня наступу строку оплати до дня фактичної оплати.

Позивач нарахував суму пені, з урахуванням Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" №543/96-ВР від 22 листопада 1996 року, та в порядку ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

З урахуванням викладеного, суд, перевіривши розрахунок пені, нарахованої позивачем, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та таким, що відповідає нормам чинного законодавства, а тому нарахована сума підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 2905,83 гривень суми інфляційних втрат та 427,31 гривень суми 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунки позивача щодо кожної із нарахованих санкцій, перевіривши періоди нарахування останнім вказаних сум інфляційних втрат та 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідні розрахунки є вірними, та відповідають нормам чинного законодавства, а тому нараховані суми підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Крім того, розглянувши заяву відповідача про розстрочку виконання рішення, суд дійшов висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

В обґрунтування відповідної заяви, відповідач посилається на те, що не має реальної можливості одноразово погасити відповідну заборгованість за обставинами, які пов'язані з фінансовою обстановкою в країні, а саме те, що основні постачальники лікарських засобів перейшли на умови оплати отриманої продукції з відстрочки оплати на передоплату або поставку товару по факту оплати, а це, в свою чергу, призвело до зниження вільних обігових коштів підприємстві відповідача. Внаслідок відповідних обставин, відповідач припинив діяльність свого підрозділу саме за адресою, де виникла спірна заборгованість, що підтверджується листом №1385-4.0.1/4.0/32-14 від 01 квітня 2014 року.

Відповідно до п.7.2. постанови №9 Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

З урахуванням викладеного, дослідивши обставини, покладені в обґрунтування заяви відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити відповідну заяву шляхом розстрочення виконання даного рішення згідно зазначеного у заяві графіку.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, суд керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного та ст.129 Конституції України, ст.ст.546, 548, 599, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст.179, 193, 232 Господарського кодексу України, та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача про розстрочку виконання рішення задовольнити.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс - фарм" (61007, м.Харків, вул.Миру, 20, ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м.Харків, вул.Доброхотова, 11, , р/р №2313 у ФХОУ ПАТ "Держаний ощадний банк України", МФО 351823) 19403,00 гривень основної заборгованості.

Розстрочити виконання рішення згідно наступного графіку:

- лютий 2015 року - 3880,60 гривень;

- березень 2015 року - 3880,60 гривень;

- квітень 2015 року - 3880,60 гривень;

- травень 2015 року - 3880,60 гривень;

- червень 2015 року - 3880,60 гривень.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс - фарм" (61007, м.Харків, вул.Миру, 20, ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м.Харків, вул.Доброхотова, 11, , р/р №13 у ФХОУ ПАТ "Держаний ощадний банк України", МФО 351823) 1759,81 гривень суми нарахованої пені, 427,31 гривень суми 3% річних, 2905,83 гривень суми інфляційних втрат, 1827,00 гривень судового збору.

Розстрочити виконання рішення згідно наступного графіку:

- липень 2015 року - 5092,95 гривень (штрафні санкції);

- серпень 2015 року - 1827,00 гривень (судовий збір).

Видати відповідний наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя К.В. Аріт