КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2015 р. Справа№ 911/3199/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

при секретарі: Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача Кохановський Д.О., від 28.07.2014 №43,

від відповідача Кардаш М.О., дов. від 08.08.2014,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомплекс"

на рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2014

(дата підписання - 06.10.2014)

у справі №911/3199/14 (суддя Скутельник П.Ф.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Агро Яготин"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомплекс"

про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.09.2014 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Агро Яготин" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомплекс" (далі - відповідач) про стягнення 371914,84 грн задоволено повністю.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 302606,78 грн основного боргу, 23101,75 грн пені, 21334,71 грн інфляційних втрат, 24871,60 грн 3% річних та 7438,31 грн судового збору за подання позовної заяви.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2014 скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 97606,78 грн індексації суми боргу, сум пені, інфляційних втрат та 3% річних. Апеляційна скарга мотивована тим, що звернення позивача з вимогою про стягнення проіндексованого боргу в сумі 302606,78 грн без заявлення перед цим вимоги в порядку п.4.5 договору є необґрунтованим і передчасним, свідчить про відсутність порушеного права у позивача, а тому вимоги в частині стягнення з відповідача 97606,78 грн індексації суми боргу задоволенню не підлягають. Крім того, нарахування сум інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.11.2011 на суму боргу 302606,78 грн є неправомірним, оскільки станом на 01.11.2011 відповідач заборгував 205000,00 грн. Також, на думку відповідача, позивач пропустив строк позовної давності щодо звернення до суду з вимогою про стягнення суми пені.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2014 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 10.12.2014. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2014 №28. Доказами належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 03.11.2014) позивачу - 06.11.2014 та відповідачу - 07.11.2014, долучені до матеріалів справи.

10.12.2014 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відповідач надав клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 10.12.2014 представник позивача заперечив проти відкладення розгляду справи та доводи апеляційної скарги, просив залишити їх без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2014 - без змін.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

При дослідженні матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що позивач наводить розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, згідно якого просить стягнути з відповідача:

21334,71 грн інфляційних втрат, нарахованих на борг з врахуванням індексації вартості товару в сумі 302606,78 грн за період з 01.11.2011 по 30.04.2014;

24871,60 грн 3% річних, нарахованих на борг з врахуванням індексації вартості товару в сумі 302606,78 грн за період з 01.11.2011 по 27.05.2014.

Судом першої інстанції визнано таке нарахування обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Однак, позивач здійснює нарахування інфляційних втрат та 3% річних, виходячи із боргу з врахуванням індексації вартості товару в сумі 302606,78 грн, яку він провів станом на 28.07.2014.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 01.11.2011 по 20.04.2012 існувала сума боргу 285025,00 грн, яка зменшувалась у зв'язку із здійсненням відповідачем оплат (20.04.2012 - 20000,00 грн, 08.05.2012 - 25025,00 грн, 11.05.2012 - 24000,00 грн, 22.05.2012 - 6000,00 та 30.05.2012 - 5000,00 грн), станом на 30.05.2012 становила 205000,00 грн.

З огляду на викладене вище, з метою дотримання принципу об'єктивності під час розгляду справи, суд апеляційної інстанції виніс ухвалу від 10.12.2014 про відкладення розгляду справи на 24.12.2014 та зобов'язав позивача надати детальний та належний розрахунок сум інфляційних втрат та 3% річних, а відповідача - надати контррозрахунок, з врахуванням вимог, які ставляться до нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

У судове засідання 24.12.2014 представники сторін з'явились.

Представник позивача надав для огляду суду оригінали платіжних доручень, що свідчать про здійснення відповідачем оплат товару. Однак, вимоги ухвали від 10.12.2014 щодо надання розрахунку та контррозрахунку інфляційних втрат та 3% річних сторони не виконали.

З метою правомірного вирішення спору, враховуючи, що суд не наділений правом здійснювати нарахування штрафних санкцій самостійно, однак, зобов'язаний перевірити розрахунки, надані сторонами, суд апеляційної інстанції повторно відкладає розгляду справи на 14.01.2015 та зобов'язує сторін виконати вимоги ухвали від 10.12.2014.

29.12.2014 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду України відповідач надав контррозрахунок 3% річних та інфляційних втрат без врахування здійснених оплат.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду України від 05.01.2015 продовжено строк розгляду апеляційної скарги на 15 днів.

14.01.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду України позивач надав розрахунок 3% річних та інфляційних втрат без врахування здійснених відповідачем оплат.

У судовому засіданні 14.01.2015 оголошено перерву до 19.01.2015 для надання можливості сторонам подати належний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат.

19.01.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду України представник відповідача надав контррозрахунок 3% річних та інфляційних втрат, здійснений з врахуванням оплат.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та надані сторонами розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, заслухавши представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.04.2011 між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір купівлі-продажу №10 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати, а покупець зобов'язується прийняти та сплатити вартість ЗЗР та насіння (далі - товар), відповідно до умов даного договору (додатків та специфікацій до нього).

У пункті 3.1 договору передбачено, що конкретний асортимент, кількість та ціна товару на кожну окрему партію зазначаються у додатках та/або накладних на передачу товару (видаткових), що є невід'ємною частиною цього договору.

За умовами п. 3.2 загальна сума договору складається із суми вартості товару згідно всіх накладних на передачу товару (видаткових), підписаних в рамках цього договору, що є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 4.1 товар за даним договором поставляється на умовах товарного кредиту, що вказаний у додатку(ах) до договору, який повинен бути погашений покупцем до 01.11.2011.

Товар вважається оплаченим покупцем у момент надходження грошей на розрахунковий рахунок продавця (п. 4.3 договору).

У пункті 5.1 договору зазначено, що право власності на товар переходить до покупця в момент одержання ним товару, про що свідчить факт підписання накладної на передачу товару (видаткової).

Пунктом 4.5 договору сторони погодили, що оплата вартості товару проводиться в гривнях. Сторони домовились про зміну ціни на товар згідно наступного: у разі якщо офіційний курс гривні до іноземної валюти - долара США на момент оплати збільшиться в порівнянні до офіційного курсу гривні до іноземної валюти - долар США, що діяв на дату підписання договору, продавець має право вимагати від покупця сплати проіндексованої суми вартості товару у гривні по договору.

Проіндексована сума вартості товару у гривні встановлюється як

(А1/А0)*СП=ПСП, де

А1 - офіційний курс долара США на момент оплати,

А0 - офіційний курс долара США на дату підписання договору,

СП - сума вартості товару (платежу у гривні) визначена у додатку(ах) до договору,

ПСП - проіндексована сума вартості товару (платежу у гривні) по договору.

Договір підписано уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплено печатками товариств та діє до 31.12.2011, а в частині розрахунків - до повного виконання покупцем своїх зобов'язань за цим договором.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу насіння кукурудзи на суму 285025,00 грн, що підтверджується видатковими накладними від 12.04.2011 №3 на суму 132600,00 грн, від 19.04.20144 №4 на суму 136500,00 грн та від 17.05.2011 №4 на суму 15925,00 грн.

Факт отримання відповідачем товару за видатковими накладними підтверджується підписом уповноваженої ним, згідно довіреностей від 12.04.2011 №68, від 19.04.2011 №77, від 17.05.2011 №106 особи в графі "Отримав(ла)" без заперечень.

Відповідач здійснив оплату товару частково в сумі 80025,00 грн (20.04.2012 - 20000,00 грн, 08.05.2012 - 25025,00 грн, 11.05.2012 - 24000,00 грн, 22.05.2012 - 6000,00 та 30.05.2012 - 5000,00 грн), внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 205000,00 грн. Дана сума боргу відповідача зазначена у довідці позивача від 20.05.2014 №15 за підписом головного бухгалтера та директора ТОВ "Гранд Агро Яготин".

Враховуючи, що на час звернення з позовом до суду - 28.07.2014 (що вважається вимогою згідно правової позиції Верховного Суду України у постанові від 28.11.2011 у справі №43/308-10) курс долара США був вищим (11,75 грн/1$), ніж на момент підписання договору (7,96 грн/1$), позивач, на підставі п.4.1 договору здійснив індексацію суми вартості товару, в результаті чого, просить стягнути з відповідача 97606,78 грн індексації суми вартості товару, а всього 302606,78 грн заборгованості (11,75грн/7,96грн)*205000,00 грн).

Колегія суддів звертає увагу на ч. 1 ст. 627, де зазначено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Індексація суми вартості товару не суперечить звичаям ділового обороту між сторонами за умови існування такого пункту договору - п.4.1, а отже позивач має право здійснити таке збільшення та заявити про його стягнення у судовому порядку разом із сумою основного боргу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом про задоволення позовної вимоги про стягнення 302606,78 грн основного боргу (з врахуванням індексації суми вартості товару в сумі 97606,78 грн).

В статті 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1,3 ст.549 ЦК України).

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дана стаття визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотки річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Позивач наводить розрахунок та просить стягнути 23101,75 грн пені, нарахованої на борг з врахуванням індексації вартості товару в сумі 302606,78 грн за період з 01.11.2011 по 30.04.2012. Відповідальність за несвоєчасну оплату товару у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ передбачено п.7.4 договору.

01.09.2014 відповідачем до суду першої інстанції подано заяву від 28.08.2014 про застосування строку позовної давності, в якій він просить відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення суми пені, оскільки строк звернення до суду з даною вимогою закінчився 02.11.2012.

Суд першої інстанції, відмовляючи у застосуванні строку позовної давності до стягнення суми пені, вказав, що на час звернення позивача до суду з позовом строк позовної давності за сумою пені сплив, однак, строк за проміжком часу є незначним. Враховуючи, що цей незначний проміжок часу пропущення позовної давності стався з поважних причин внаслідок вжиття позивачем заходів по захисту своїх прав в досудовому порядку, місцевий господарський суд визнав право позивача на стягнення пені за договором таким, що підлягає захисту.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Цивільний кодекс України в п.п. 1, 2 ст. 258 передбачає, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

У статті ст.267 ЦК України передбачено, що особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки пунктом 4.1 договору встановлено, що поставлений товар має бути оплачений в строк до 01.01.2011, то за відсутності здійснення оплати у визначений строк, відповідач несе відповідальність за порушення зобов'язання у вигляді сплати пені з 02.01.2011. Отже, позивач з 02.01.2011 був обізнаний про порушення відповідачем його права на оплату поставленого товару.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Вказана стаття Цивільного кодексу України встановлює підстави, за наявності яких починається новий перебіг строку позовної давності, незалежно від строку, який сплив до часу виникнення цих обставин, за умови, якщо до виникнення цих підстав не сплив строк позовної давності.

У статті йдеться саме про дії учасників цивільних відносин. Чинне законодавство не містить переліку таких дій, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов'язків. Діями по визнанню боргу є дії боржника безпосередньо по відношенню до кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, які свідчать про визнання боргу також можуть відноситися: повне або часткове визнання претензії, часткове погашення самим боржником чи за його згодою іншою особою основного боргу і (або) неустойки, сплата процентів по основному боргу; прохання про відстрочку виконання.

Звертаючи увагу на підписаний сторонами акт звірки взаємних розрахунків, останній платіж був здійснений відповідачем 30.05.2012. Отже, строк позовної давності переривався та починався з моменту здійснення останнього платежу - 30.05.2012. Таким чином, спеціальний строк позовної давності за вимогою про стягнення пені закінчився 01.07.2013.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення з відповідача, зокрема, суми пені 29.07.2014, що вказує про пропущення ним спеціального строку позовної давності за вимогою про стягнення 23101,75 грн пені.

Рік і 29 днів пропуску строку позовної давності суд апеляційної інстанції не вважає незначним строком. Крім того, чинне законодавство не передбачає такої причини поновлення строку позовної давності, як незначний час її пропущення.

Позивачем не наведено поважних та виключних причин пропуску строку позовної давності щодо вимоги про стягнення пені (жодних письмових клопотань не надано), тому судом першої інстанції необґрунтовано задоволено дану вимогу.

Отже, враховуючи, що право позивача на отримання оплати за поставлений товар порушено, однак пропущено встановлений чинним законодавством строк позовної давності за вимогою про стягнення пені, суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні такої вимоги та скасовує оскаржуване рішення в цій частині.

Стосовно стягнення інфляційних втрат та 3% річних колегія суддів зазначає наступне.

Перш за все слід вказати, що до вимог про стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних застосовується загальний строк позовної давності - 3 роки, так само як і до вимоги про сплату боргу (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань), оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу.

Отже, позивач з вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3% річних звернувся в межах строку позовної давності.

Позивач наводить розрахунок та просить стягнути з відповідача:

21334,71 грн інфляційних втрат, нарахованих на борг з врахуванням індексації вартості товару в сумі 302606,78 грн за період з 01.11.2011 по 30.04.2014;

24871,60 грн 3% річних, нарахованих на борг з врахуванням індексації вартості товару в сумі 302606,78 грн за період з 01.11.2011 по 27.05.2014.

Судом першої інстанції визнано таке нарахування обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з чим суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Позивач здійснює нарахування інфляційних втрат та 3% річних, виходячи із боргу з врахуванням індексації вартості товару в сумі 302606,78 грн, яку він провів станом на 28.07.2014.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що у період з 01.11.2011 по 20.04.2012 існувала сума боргу 285025,00 грн, яка зменшувалась у зв'язку із здійсненням відповідачем оплат (20.04.2012 - 20000,00 грн, 08.05.2012 - 25025,00 грн, 11.05.2012 - 24000,00 грн, 22.05.2012 - 6000,00 та 30.05.2012 - 5000,00 грн) та станом на 30.05.2012 становила 205000,00 грн, та відповідно до даних НБУ щодо курсу гривні по відношенню до долара США не збільшувалась через індексацію вартості товару до 06.02.2014.

З 06.02.2014 в зв'язку з економічними процесами у державі курс долара США почав змінюватись кожен день у бік зростання, що має своїм наслідком здійснення розрахунку інфляційних втрат та 3% річних за кожен день, коли відбувалась зміна суми боргу.

Отже, нарахування інфляційних втрат та 3% річних на борг в сумі 302606,78 грн за період з 01.11.2011 (коли індексації не відбувалось до 06.02.2014) є неправомірним та таким, що порушує права відповідача.

З метою дотримання принципу об'єктивності під час розгляду справи, судом апеляційної інстанції зобов'язано позивача надати належний розрахунок сум інфляційних втрат та 3% річних, а відповідача - надати контррозрахунок, з врахуванням здійснених оплат та вимог, які ставляться до нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Перевіривши контррозрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий відповідачем 19.01.2015, колегія суддів встановила, що нарахування здійсненні за вірні періоди з врахуванням оплат та за належний період існування відповідної суми боргу (з 01.11.2011 по 19.04.2012 на боргу в сумі 285025,00 грн, з 20.04.2012 по 07.05.2012 - на 265025,00 грн, з 08.05.2012 по 10.05.2012 - на 240000,00 грн, з 11.05.2012 по 21.05.2012 - на 216000,00 грн, з 22.05.2012 по 29.05.2012 - на 210000,00 грн та з 30.05.2012 по 28.07.2014 (3% річних) та по квітень 2014 року (інфляційні втрати) - на 205000,00 грн).

Таким чином, до стягнення з відповідача підлягають 18125,40 грн 3% річних та 15139,09 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2014 у даній справі підлягає скасуванню в частині стягнення суми пені та зміні в частині задоволених сум 3% річних та інфляційних втрат, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомплекс" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2014 у справі №911/399/14 скасувати в частині стягнення суми пені та прийняти нове, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Агро Яготин" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомплекс" (юридична адреса: Київська обл., Білоцерківський р-н, с.Шкарівка, вул. Миру, буд.4; фактична адреса: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Київське шосе, буд.6, код 30353172) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Агро Яготин" (Київська обл., м. Яготин, вул. Грушевського, буд.78, код 37135678)

302606 (триста дві тисячі шістсот шість) грн 78 коп. основного боргу,

18125 (вісімнадцять тисяч сто двадцять п'ять) грн 40 коп. 3% річних,

15139 (п'ятнадцять тисяч сто тридцять дев'ять) грн 09 коп. інфляційних втрат,

6717 (шість тисяч сімсот сімнадцять) грн 42 коп. судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині позову відмовити.»

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Агро Яготин" (Київська обл., м. Яготин, вул. Грушевського, буд.78, код 37135678) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомплекс" (юридична адреса: Київська обл., Білоцерківський р-н, с.Шкарівка, вул. Миру, буд.4; фактична адреса: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Київське шосе, буд.6, код 30353172) 360 (триста шістдесят) грн 43 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказів доручити Господарському суду Київської області.

5. Матеріали справи №911/399/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій