ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.01.15р. Справа № 904/8988/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТА", м. Харків

до В.1: Публічного акціонерного товариства "ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ", м. Дніпропетровськ

В.2: Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТ-КОМ", м. Донецьк

про визнання договору поставки недійсним

Суддя Петрова В.І.

Представники:

від позивача: Шейко В.І., дов. №27 від 01.12.14р.

від відповідача 1: Сириця І.Ю., дов. від 03.02.14р.

від відповідача 2: не з"явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТА" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача 1: Публічного акціонерного товариства "ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ" та до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТ-КОМ", в якому просить суд визнати недійсним договір поставки №696 від 01.07.2013р., укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що він на підставі договору поруки від 30.09.2013р. зобов"язався відповідати перед відповідачем-2 за виконання всіх зобов"язань відповідача-1 за договором поставки №696 від 01.07.2013р., укладеного між відповідачами. У зв'язку з невиконанням відповідачем-1 зобов'язань в частині сплати заборгованості у розмірі 45 225,13грн. за договором поставки відповідач-2 направив позивачу претензію з вимогою погашення даної заборгованості, відповідно до умов п.5.1.1. договору поруки. Позивач вважає договір поставки фіктивним, оскільки відповідач-2, не маючи достатньо потужної транспортної бази - автомобілів-ломовозів, не міг поставити на склад відповідача-1 ту кількість металобрухту, яка була відображена у первинній документації до договору. У період дії договору поставки відповідач-2 не укладав з компаніями-перевізниками договорів на транспортування металобрухту на адресу відповідача-1. Крім того позивач стверджує, що за умов відсутності у нього відповідних документальних даних металобрухт придбаний відповідачем-1 фактично від невстановлених осіб та на підставі дефектних документів, тобто безкоштовно. Позивач вважає, що договір поставки укладений з порушенням норм чинного законодавства України, без наміру створення правових наслідків, у зв"язку з чим просить суд визнати його недійсним.

Відповідач - 1 проти позову заперечує, вважає безпідставними доводи позивача про безкоштовне придбання металобрухту ПАТ "ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ" у ТОВ "МЕТ - КОМ", отриманого у невстановлених осіб за відсутності документального підтвердження. В якості доказів виконання відповідачами зобов'язань за договором поставки подав копії актів приймання металів чорних (вторинних), копії актів про джерело походження металів чорних (вторинних), копії товарно-транспортних накладних, копії податкових накладних, довідку банку ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" від 11.12.2014р.

Відповідач - 2 явку представника в судові засідання не забезпечив, відзив на позов та витребувані судом документи не подав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, враховуючи наступне.

За інформацією Укрпошти, розміщеною на її офіційному веб-сайті, з 27 листопада 2014р. Укрпошта припинила приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, зокрема пересилання пошти не здійснюється в тому числі і до/з міста Донецьк (а.с.116).

Підпунктами третім та четвертим пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/1290/14 від 12.09.2014р. "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" передбачено, що учасник судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством зв'язку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством зв'язку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. За неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

З метою належного повідомлення відповідача-2 про дату, час та місце розгляду справи господарський суд приймав заходи щодо надсилання телефонограми, але остання не була передана у зв'язку з тим, що відповідно до голосового повідомлення оператора телефонного зв'язку абонент за телефоном , зазначеним у витягу з ЄДРПОУ, не обслуговується (а.с.33-36, 117). За неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу у такий спосіб судом було розміщено відповідну інформацію про дату, час та місце розгляду справи через мережу Інтернет на офіційному веб-порталі "Судова влада в Україні" (www.court.gov.ua/sudy/) (а.с.118).

Відповідно до абзацу другого пункту 6 зазначеного Інформаційного листа Вищого господарського суду України якщо господарським судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 11110 ГПК.

За вказаних обставин відсутність представника відповідача-2 у судовому засіданні не є перешкодою у розгляді справи.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні оголошувалась перерва згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

19.01.2015 року по даній справі оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2013р. між Публічним акціонерним товариством "ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ" (далі - відповідач-1, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕТ-КОМ" (далі - відповідач-2, постачальник) був укладений договір поставки №696 (далі - договір поставки).

Відповідно до пункту 1.1. договору поставки постачальник зобов"язався передати у власність покупцю, а останній - прийняти і оплатити брухт і відходи чорних металів - метали чорні вторинні за видами і підвидами, передбачені ДСТУ 4121-2002, брухт і відходи кольорових металів і сплавів, передбачені ДСТУ 3211-95 (ГОСТ 1639-93), надалі іменовані "товар".

Ціна товару вказується у специфікаціях або додаткових угодах, оформлених у вигляді Додатків до даного договору без урахування податку на додану вартість, який нараховується в порядку, передбаченому розділами V і XX Податкового кодексу України. Ціна товару визначається з урахуванням умов поставки, зазначених у специфікаціях або додаткових угодах до даного договору та не включає в себе вартість доставки товару і винагороду експедитора. Специфікації та додаткові угоди є невід'ємними частинами цього договору (пункт 2.1. договору).

Згідно п.2.2. договору поставки загальна сума договору визначається кількістю і вартістю, поставляється за даним договором товару і становить орієнтовно 5 000 000,00 грн.

За п.4.1. договору поставки покупець здійснює оплату поставленої партії товару на поточний рахунок постачальника протягом семи банківських днів з моменту надходження товару до покупця, на підставі акту приймання.

Згідно п.9.1. договору, з урахуванням додаткової угоди №1 від 20.12.2013р., договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2014 року.

У забезпечення виконання зобов'язань Публічного акціонерного товариства "ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ" (далі - також боржник) за договором поставки товару в частині його оплати, 30.09.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕТА" (далі - позивач, поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕТ-КОМ" (далі - відповідач - 2, кредитор) був укладений договір поруки (далі - договір поруки), відповідно до пункту 1.1. якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов"язань боржником, що виникли з договору №696 від 01.07.2013р. (далі - основний договір), який був укладений між кредитором та боржником.

За п.3.1. договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов'язання за весь термін дії договору. Але в будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розміру забезпеченого зобов"язання, зазначеного в п.4 цього договору.

Відповідно до п.4 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником згідно основного договору у сумі, що дорівнює сумі заборгованості за поставлену партію товару, а також за відшкодування кредитору збитків та сплату неустойки.

Згідно п.3.2. договору поруки поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов'язання за основним договором у повному обсязі.

Відповідно до підпункту 5.1.1. договору поруки при порушенні боржником зобов'язання перед кредитором за основним договором поручитель зобов"язаний виконати за боржника зобов'язання у 30-ти денний строк з дня отримання вимоги від кредитора.

Згідно ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За ч.1 ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків, укладеного між відповідачами, заборгованість відповідача-1 перед відповідачем-2 за договором поставки станом на 01.04.2014р. складала 45 225,13грн. (а.с.9-11).

У зв'язку з невиконанням відповідачем-1 зобов'язань в частині сплати вказаної заборгованості відповідач-2, посилаючись на підпункт 5.1.1. договору поруки, звернувся до позивача з вимогою від 21.04.2014р. про погашення заборгованості у сумі 45 225,13грн., що виникла на підставі договору поставки №696 від 01.07.2013р. (а.с.19).

Позивач вважає, що договір поставки №696 від 01.07.2013р. є фіктивним, у зв"язку з чим просить суд визнати його недійсним.

Відповідно до ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України (ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України).

За результатом аналізу зазначених у позовній заяві підстав позову можна дійти висновку, що для вирішення спору правове значення має юридична оцінка спірних положень договору поставки на предмет їх відповідності частинам першій, третій, п'ятій статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до статей 207, 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Як вбачається із матеріалів справи, зміст спірного договору поставки викладено в одному документі, підписаному у двох автентичних примірниках: з боку покупця (відповідача-1) - головою правління, з боку постачальника (відповідача-2) - директором. Підписи сторін скріплені печатками підприємств, що відповідає вимогам чинного законодавства України.

Доказів щодо відсутності з боку відповідачів вільного волевиявлення під час укладання спірного договору поставки позивач суду не надав.

Спрямованість договору поставки на реальне настання правових наслідків, обумовлених його умовами, підтверджується наступним.

Так, пунктом 3.1. договору поставки передбачено, що поставка товару здійснюється постачальником на умовах, зазначених у специфікаціях до даного договору. Кожна партія товару передається на підставі акту приймання металів чорних (вторинних) або акту прийняття брухту і відходів кольорових металів (далі - Акт приймання).

Датою поставки, у разі постачання товару автомобільним транспортом, приймається дата оформлення акту приймання або накладної (п.3.10. договору поставки).

Відповідач-2 поставив відповідачу-1 за договором поставки лом і відходи чорних металів та сплавів у січні - лютому 2014р. на загальну суму 1 939 432,58грн.

Поставка брухту була здійснена відповідачу-1 автомобільним транспортом на умовах поставки "CPT, склад Покупця", що передбачає включення вартості перевезення у вартість поставленого металобрухту.

Постачання лому і відходів чорних металів за вищевказаним договором підтверджується наступними документами:

1) акти приймання металів чорних (вторинних), далі - приймально-здавальний акт;

2) акти походження металобрухту;

3) податкові накладні;

4) товарно-транспортні накладні.

Оригінали зазначених документів були оглянуті в судовому засіданні, що свідчить про реальне виконання постачальником прийнятих на себе зобов'язань у січні - лютому 2014р., а також за весь період господарських відносин між сторонами за договором поставки №696 від 01.07.2013р.

Відповідно до положень статті 4 Закону України "Про металобрухт", пункту 2.6. розділу 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з заготівлі, переробки, металургійної переробки металобрухту кольорових і чорних металів приймання промислового металобрухту від юридичних осіб оформляється актом приймання із зазначенням найменування юридичної особи, кількості та джерел походження металобрухту. Оформлення документів, що засвідчують набуття права власності на металобрухт, та актів приймання металобрухту є обов'язковим.

Слід зазначити, що відповідач-1 використовує спеціалізовану форму приймально-здавального акту, що містить такі реквізити:

- дата заповнення;

- брухтоотримувач;

- брухтоздавач;

- транспорт (державний номер);

- номер дорожнього листа;

- інформацію про вантаж;

- інформацію про вантажно-розвантажувальні роботи;

- особистий підпис осіб, відповідальних за здійснення господарської операції.

Вказані документи мають усі необхідні реквізити первинного документа, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує факт її здійснення, як це передбачено статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а саме: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, документи, надані відповідачем-2 покупцеві металобрухту (відповідачу-1), повністю відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" щодо порядку оформлення первинних бухгалтерських документів, на підставі яких господарські операції можуть бути відображені в обліку підприємства.

Отже, доводи позивача про фіктивність господарської угоди, безтоварність у зв'язку з відсутністю у сторін спірного договору можливості перевезення металобрухту від відповідача-2 на адресу відповідача-1 під час розгляду справи не знайшли підтвердження.

Суд вважає безпідставними доводи позивача щодо безкоштовного придбання відповідачем-1 металобрухту у відповідача-2, оскільки, як вбачається із довідки ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" від 11.12.2014р., на виконання умов договору №696 від 01.07.2013р. відповідачем - 1 на користь відповідача - 2 було перераховано 3 901 000,00грн. (а.с.112). Несплаченою залишилась заборгованість за поставлений металобрухт у сумі 45 225,13грн., що не може бути доказом безкоштовного придбання товару.

Таким чином, посилання позивача на фіктивність спірного договору поставки є безпідставним.

Висновок суду щодо цього підтверджується також керівними роз'ясненнями вищих судових інстанцій.

Так, згідно з пунктом 24 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Аналогічна думка висловлена у пункті 3.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", а саме, ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Поданими до матеріалів справи доказами (копіями актів приймання металів чорних (вторинних), копіями актів про джерело надходження металів чорних (вторинних), копіями товарно-транспортних накладних, копіями податкових накладних) підтверджується реальне виконання сторонами зобов'язань за спірним договором поставки, а відтак спростовується наявність у сторін договору умислу щодо недосягнення правового результату.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі п.1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" зайво сплачений судовий збір у сумі 1 827,00 грн. підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст.49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позивачу у позові відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "МЕТА" суму надмірно сплаченого судового збору в розмірі 1 827,00 грн., про що винести ухвалу.

Повне рішення складено 20.01.2015р.

Суддя В.І. Петрова