РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/25877/14 19.01.15
За позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства

Святошинського району міста Києва

До Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім "ЖОРЖ"

Про стягнення 59 519,00 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники:

від позивача Янко К.В. - представник (дов. № б/н від 05.01.2015 р.)

від відповідача Цурка Н.О. - представник (дов. № б/н від 01.11.2014 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Святошинського району міста Києва звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім "ЖОРЖ" про стягнення заборгованості за комунальні послуги у розмірі 59 519,00 грн. (46987,94 грн. - основний борг, 8387,57 грн. - інфляційні витрати, 4143,49 грн. - 3% річних).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язання з оплати вартості наданих послуг за договором №12/4 від 18.06.2007р. на відпуск холодної, гарячої води, опалення, прийом стічних вод та про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого і утворилась вказана заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2014 р. порушено провадження у справі №910/25877/14, розгляд справи призначено на 10.12.2014 р.

У судове засідання 10.12.2014 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Натомість, 10.12.2014р. через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із необхідністю часу для подання витребуваних судом документів.

За таких обставин, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника відповідача, невиконанням вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, суд відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 19.12.2014 р., про що виніс відповідну ухвалу. Таким чином, клопотання відповідача судом задоволено.

16.12.2014 р. відділом діловодства суду отримано від відповідача відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує проти позову з підстав, зазначених у відзиві.

У судовому засіданні 19.12.2014 р. оголошено перерву до 19.01.2015 р.

16.01.2015 р. відділом діловодства суду отримано від позивача заперечення на відзив на позовну заяву, відповідно до яких останній наполягає на задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 19.01.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.06.2007 р. між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Святошинського району міста Києва (абонент, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Жорж» (субабонент, відповідач) укладено договір № 12/4 на відпуск холодної, гарячої води, опалення, прийом стічних вод та про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території (далі - Договір).

Відповідно до Рішення Святошинської районної у місті Києві ради від 27.12.2007 № 160 «Про реорганізацію системи управління житловим господарством Святошинського району міста Києва» відбулася реорганізація Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Святошинського району міста Києва, правонаступником якого, в частині надання комунальних послуг є Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва (позивач, абонент),

Відповідно до п. 5.5 Договору реорганізація абонента чи субабонента або перехід права власності на приміщення чи будівлю до інших осіб не визначається підставою для зміни або припинення чинності Договору і зберігає свою чинність для нового власника приміщення чи будівлі(їх правонаступників), якщо інше не передбачається договором або чинним законодавством.

Відповідно до умов даного Договору, зокрема, п. 1.1., абонент зобов'язаний забезпечувати субабонента холодною, гарячою водою, опаленням і приймати від нього в каналізаційну мережу стічні води в кількості, необхідній для задоволення господарсько-побутових потреб субабонента та інших потреб, передбачених даним договором з урахуванням специфіки діяльності субабонента.

За змістом п. 1.2. Договору, комунальні послуги постачаються в приміщення загальною площею 145, 00 кв.м. за адресою вул. Корольова 11/1.

Відповідно до п. 2.1.2. Договору, до обов'язків абонента зокрема входить обов'язок надавати субабоненту комунальні послуги за діючими розцінками і тарифами.

При цьому субабонент зобов'язується своєчасно і в повному обсязі не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату за надані йому послуги, обумовлені даним договором на розрахунковий рахунок абонента. При несвоєчасному внесенні всіх платежів сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення (п. 2.2.1.)

Згідно з п. 5.1. Договору, цей договір діє з 01.06.2007 р. до 31.12.2009 р. При цьому у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п. 5.4.).

Позивач вважає, що відповідачем не виконано зобов'язання по оплаті наданих послуг з централізованого опалення протягом періоду з 01.10.2008 р. по 31.08.2014 р., у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 44 873, 72 грн. При цьому факт надання протягом спірного періоду послуг відповідачеві в тому числі підтверджується обліковими картками (табуляграмами) ПАТ «Київенерго» за період з жовтня 2008 р. по серпень 2014 р. Також позивач просить суд стягнути з відповідача 8387,57 грн. інфляційних втрат та 4143,49 грн. 3% річних.

Відповідач заперечує проти позову в повному обсязі з підстав того, що, по-перше, спірний договір є неукладеним, оскільки не містить погодженої умови про його ціну, по-друге, позивачем не надано доказів отримання відповідачем послуг за умовами спірного договору, по-третє, відповідач зазначає про сплив строку позовної давності щодо вимог, заявлених за період з жовтня 2008 р. по жовтень 2011 р.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Отже внаслідок укладення Договору між сторонами виникли цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, згідно з п. 5.1. Договору, цей договір діє з 01.06.2007 р. до 31.12.2009 р. При цьому у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п. 5.4.).

З огляду на відсутність заяви про припинення чи зміну умов Договору, суд вважає такий договір чинним протягом спірного періоду.

За змістом ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Із документів, зокрема на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а саме копії облікових карток за період з жовтня 2008 р. по квітень 2014 р. ПАТ «Київенерго», фактично вбачається надання відповідних послуг останнім як первинним послугонадавачем позивачеві на підставі укладеного між ними договору.

Разом з тим, позивач серед підстав позову зазначає порушення відповідачем умов Договору, укладеного власне між сторонами даного спору, в частині невиконання обов'язку щодо сплати позивачеві (як посередникові) вартості послуг теплопостачання, які в свою чергу були надані іншою особою - первинним надавачем послуг.

Відтак, суд вважає за необхідне звернути увагу на умови Договору, невиконання яких і стало підставою для звернення позивачем до суду, а саме п. 2.2.1., відповідно до якого субабонент зобов'язується своєчасно і в повному обсязі не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату за надані йому послуги, обумовлені даним договором на розрахунковий рахунок абонента.

За таких обставин, умовою виникнення у відповідача як субабонента обов'язку з оплати вартості послуг теплопостачання є, по-перше, їх фактичне надання за адресою вул. Корольова 11/1 (площа договірного приміщення 145, 00 м.кв.) із відповідним підтвердженням факту надання таких послуг, як-от акт наданих послуг, платіжна вимога-доручення, рахунок із зазначенням вартості та обсягів отриманих послуг у приміщенні (умовами спірного договору передбачено % співвідношення від загальної опалювальної площі будинку) тощо.

По-друге, на основі аналізу норм чинного законодавства та умов Договору, суд дійшов висновку, що для виникнення у відповідача обов'язку з оплати вартості наданих послуг необхідним є отримання останнім розрахункового документу з метою визначення власне суми, яка підлягає сплаті до 10 числа місяця, наступного за звітним. При цьому, з огляду на те, що умовами спірного договору не передбачено обов'язку абонента самостійно отримувати розрахункові документи із підтвердженням наданих йому послуг, суд вважає, що сам позивач повинен забезпечувати їх надіслання чи отримання відповідачем іншим чином.

Разом з тим, в підтвердження надання відповідачеві послуг за Договором позивач надає копії облікових карток енергопостачальної організації за період з жовтня 2008 р. по квітень 2014 р. з обсягами постачання теплової енергії за договором, укладеним між такою теплопостачальною організацією та позивачем.

Відповідно, за відсутності в матеріалах справи первинних (відносно спірного договору) документів на підтвердження отримання відповідачем у приміщенні за адресою вул. Корольова 11/1 послуг теплопостачання саме за Договором, відсутні і докази надіслання таких документів позивачем відповідачеві протягом спірного періоду.

За таких обставин, доводи позивача про існування у відповідача заборгованості по сплаті послуг теплопостачання не підтверджуються матеріалами справи, оскільки несплата відповідачем імовірно нарахованих, не відомих йому сум коштів без жодних вказівок на період, обсяги та власне предмет надання послуг у приміщенні площею 145 кв.м. судом не вважається невиконанням умов Договору.

Зважаючи на все вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність доведеного належними та допустимими доказами факту надання відповідачеві послуг саме за Договором як підстави виникнення прав та обов'язків між сторонами спору та їх обсягу як підстави для оплати саме заявленої в позові вартості, а тому за відсутності таких доказів суд не вбачає жодного прострочення сплати коштів за Договором відповідачем.

При цьому докази надіслання позивачем відповідачеві претензії від 31.01.2011 р. № 216 із вимогою про сплату заборгованості на суму 13 618, 94 грн. не приймається судом в якості належного доведення позовних вимог, оскільки разом із даною претензією відповідачеві було надіслано розрахунок заборгованості та акт звірки станом на 01.10.2011 р.

З цього приводу суд звертає увагу на таке. Як зазначено у Постанові Вищого господарського суду України від 14.04.2014 р. у справі № 908/3427/13, відповідно до приписів чинного законодавства акт звірки є документом, за яким підприємства звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами. Відповідно акт звірки не може використовуватись як письмова форма визнання боргу. Первинні документи повинні містити дату здійснення господарської операції, суму платежу або суму на яку проведено залік, інші реквізити. Саме такі первинні документи, а не складені на їх підставі акти звірки взаємних розрахунків, виступають належними доказами у підтвердження проведення тієї чи іншої господарської операції, здійснення тих чи інших дій, виконання цивільних прав та обов'язків.

З огляду на вищенаведене, надіслання розрахунку заборгованості, так само, як і акту звірки жодним чином не може підтверджувати факт дійсного надання послуг відповідачеві протягом спірного періоду у приміщенні вул. Корольова 11/1.

Аналогічно не приймаються судом попередження про припинення надання комунальних послуг, адресовані відповідачеві, оскільки останні не містять вказівки на надсилання первинних відносно Договору документів в підтвердження надання відповідачеві послуг.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За відсутності належних доказів надання відповідачеві послуг за Договором та передання йому документів в підтвердження їх надання, несплата останнім заявленої позивачем суми не вважається судом невиконанням умов Договору.

У відповідності до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено, що відповідачем не прострочено сплату заявленої позивачем суми основного боргу, то позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3% річних у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язання щодо сплати коштів мають похідний характер, а тому, відповідно, також не підлягають задоволенню.

Стосовно доводів відповідача про неукладеність спірного Договору, то такі доводи судом не приймаються до уваги з огляду на таке.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Ч. 2 даної статті передбачає, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При цьому, за змістом ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що сторони Договору погодили, що тарифи на комунальні послуги є нестабільними (додаток № 1 до Договору). Більше того, до обов'язків позивача за Договором в тому числі входить обов'язок з надання субабоненту комунальних послуг за діючими розцінками і тарифами, а також обов'язок інформувати субабонента про зміну цін і тарифів на комунальні послуги.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що сторонами фактично погоджено таку істотну умову договору, як його ціну, яка знаходиться в залежності від затверджених тарифів, а тому доводи відповідача в цій частині не приймаються до уваги.

Відповідач у поданому відзиві також зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності відносно вимог за період з жовтня 2008 р. по жовтень 2011 р.

З цього приводу суд зазначає, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Згідно з п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 р. № 10 суддя не повинен з власної ініціативи зазначати про сплив позовної давності. Якщо ж зацікавлена сторона посилається на сплив такої давності, суддя вправі запропонувати кожній із сторін подати відповідні докази з даного питання, в тому числі в порядку підготовки справи до розгляду.

Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. В останньому випадку воно обов'язково має бути зазначене в протоколі судового засідання (пункт 6 частини другої статті 81-1 ГПК); господарський суд може також запропонувати відповідачеві викласти таку заяву в письмовій формі та долучити її до матеріалів справи.

Як зазначено у п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на відсутність підстав для задоволення позову як в частині стягнення основного боргу, так і інфляційних втрат та 3% річних у зв'язку з недоведенням порушення прав позивача, у суду відповідно відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заявленої суми коштів є необґрунтованими, не доведеними позивачем належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 26.01.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева