номер провадження справи 1/46/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2015 Справа № 908/6123/14

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «РИМ 2000» (49600, м. Дніпропетровськ, вул. Панікахи, буд. 2, корп. 12)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод» (69095, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, буд 2)

про стягнення 144 280 грн. 17 коп.

Суддя Немченко О.І.

Представники сторін:

від позивача - Саєнко І.М., довіреність б/н від 05.01.2014 р.,

від відповідача - Мальчев В.Є., довіреність № 7362 від 04.02.2014 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Господарським судом Запорізької області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РИМ 2000» до Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" про стягнення 120 830 грн. 94 коп. основного боргу, 2 631 грн. 79 коп. - 3% річних, 20 817 грн. 44 коп. інфляційних втрат та судові витрати: судовий збір в розмірі 2 890 грн. 00 коп. та 25 386 грн. 00 коп. витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги адвоката.

Позов заявлено на підставі ст.ст. 11, 202, 203, 509, 526, 610, 625, 712 Цивільного кодексу України та ст. 173-175, 193 Господарського кодексу України, ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України і обґрунтовано посиланням на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати поставленого позивачем товару. Обґрунтовуючи свої вимоги щодо суми витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги адвоката, позивач посилається на п. 4 рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 р. № 6-рп/2013; ст.ст. 26-30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 р. № 5076-VІ, п. 2 ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим з'їздом адвокатів України 17.11.2012 р., м. Київ та умов договору між позивачем та адвокатом.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.12.2014 р. справу призначено до розгляду на 22.01.2015 р. на 14 год. 30 хвил., про що сторони були повідомлені належним чином, відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

22.01.2015 р. від позивача у справі до канцелярії господарського суду Запорізької області надійшло повідомлення про відсутність у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своїх компетенції вирішує господарський спір, справи зі спору між сторонами цієї справи про той же предмет і з тих же підстав та довідка про підтвердження повних банківських реквізитів позивача.

22.01.2015 р. від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач підтвердив не сплату 120 830 грн. 94 коп. за отриманий від позивача товар. При цьому, не погоджується із сумою витрат на послуги адвоката і вважає суму 25 386 грн. 00 коп. не співрозмірною та не розумною, з огляду на не складність справи.

В судовому засіданні 22.01.2015 р. представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд задовольнити позов повністю та стягнути з відповідача на користь позивача 120 830 грн. 94 коп. основного боргу, 2 631 грн. 79 коп. 3% річних, 20 817 грн. 44 коп. інфляційних втрат та судові витрати: судовий збір в розмірі 2 890 грн. 00 коп. та 25 386 грн. 00 коп. витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги адвоката.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідач підтвердив наявність у відповідача перед позивачем заявленого до стягнення основного боргу в сумі 120 830 грн. 94 коп. Не спростував здійснені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат. Однак, не погодився із сумою витрат на послуги адвоката.

За клопотанням присутніх у судовому засіданні представників сторін, розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

По закінченні судового засідання оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

22.10.2013 р. між Приватним акціонерним товариством "Запорізький електровозоремонтний завод" (покупцем, відповідачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" (постачальником, позивачем у справі) був укладений договір поставки № 1442388 (надалі - договір поставки).

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2 договору поставки, постачальник зобов'язується у 2013 році поставити (передати у власність) покупцю товари, зазначені в специфікації № 1 - додатку до цього договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари на умовах цього договору. Найменування (номенклатура, асортимент) товарів: відповідно до Специфікації № 1 - додатку до цього договору. Кількість товарів: відповідно до Специфікації № 1 - додатку до цього договору.

Пунктом 3.3 договору поставки передбачено, що покупець оплачує поставний постачальником товар виключно за ціною, вказаною у специфікації № 1 - додатку до цього договору.

Відповідно до п. 4.2 договору, покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 60 банківських днів від дати поставки. Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної.

Згідно з п. 10.1 договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і дає до 31.12.2013 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Договір підписаний з боку обох сторін та скріплений печатками сторін.

Специфікацією № 1 сторони узгодили найменування (номенклатуру, асортимент) товарів кількість та ціну. Загальна сума поставки товарів склала 120 830 грн. 94 коп. Специфікація підписана з боку обох сторін та скріплена печатками товариств.

11.11.2013 р. позивачем відповідачу були виставлені рахунки №№ 1442388, 1442289/01 на загальну суму 120 830 грн. 94 коп.

Згідно договору поставки (з урахуванням специфікації № 1), з посиланням на виставлені рахунки, на підставі видаткових накладних №№ 12412 та 12484 від 12.11.2013 р. позивач поставив відповідачу обумовлений товар на загальну суму 120 830 грн. 94 коп. Видаткові накладні підписані з боку обох сторін без зауважень. З боку відповідача видаткові накладні підписані Наточий Д.С. на підставі довіреності № 13709 від 11.11.2013 р.

Відповідачем отриманий від позивача товар не сплачений.

Стягнення з відповідача на користь позивача 120 830 грн. 94 коп. основного боргу, 2 631 грн. 79 коп. 3% річних, 20 817 грн. 44 коп. інфляційних втрат було предметом судового розгляду у цій справі.

Суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням наступного:

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. (Аналогічна норма міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу України.). До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, спірні правовідносини сторін були врегульовані договором поставки № 1442388 від 22.10.2013 р. та специфікацією № 1 до цього договору.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так умовами договору поставки, укладеного між сторонами, передбачено поставку позивачем відповідачу товару згідно специфікації № 1 та оплату відповідачем поставленого товару протягом 60 банківських днів від дати поставки. Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної.

Як встановлено судом, та не заперечується відповідачем, позивач, відповідно до договірних зобов'язань за договором поставки, поставив відповідачу товар на загальну суму 120 830 грн. 94 коп., що підтверджується підписаними з боку відповідача уповноваженою особою, без зауважень та заперечень, видатковими накладними.

Відповідач отриманий від позивача товар, ні в строки обумовлені п. 4.2 договору поставки, ні на момент подання позову до суду та розгляду справи в суді, не оплатив, у зв'язку з чим, за ним виникла прострочена заборгованість перед позивачем у сумі 120 830 грн. 94 коп., яка позивачем заявлена до стягнення, як сума основного боргу.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідно до чинного законодавства України, позовні заяви повинні подаватись до суду в разі порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача. Тобто подання позовної заяви є способом захисту порушених прав та законних інтересів правомірної сторони.

Факт наявності простроченої заборгованості відповідача перед позивачем в заявленій до стягнення сумі 120 830 грн. 94 коп. підтверджений матеріалами справи, та підтверджується самим відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено, і матеріалами справи підтверджується правомірність заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 120 830 грн. 94 коп. основного боргу.

Правомірними є і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 2 631 грн. 79 коп. 3% річних та 20 817 грн. 44 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити сум боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум 3% річних та інфляційних втрат, суд визнав розрахунки обґрунтованими та визнав такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 2 631 грн. 79 коп. 3% річних та 20 817 грн. 44 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за позовом в сумі 2 885 грн. 60 коп. (2% від ціни позову) покладається на відповідача і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З відповідача також підлягає стягненню позивачеві 1 500 грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката, на підставі наступного:

Так, згідно позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 25 386 грн. 00 коп. (прогресивна процентна ставка в розмірі 15% від загальної суми позовних вимог) витрат на послуги адвоката.

Відповідно до ч.3 ст.48 Господарського процесуального Кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються в порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Дія вказаного Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться у ст.1 вказаного Закону, за якою адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Зазначені положення містяться також і у ст. 28 Правил адвокатської етики.

Принцип "розумного обгрунтування" розміру оплати юридичної допомоги набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати - обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його адвокатський досвід, науково-теоритична підготовка, тощо.

Визначаючи розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, повинні братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистки або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Так, до матеріалів справи позивачем додано договір про надання правової допомоги у господарському процесі від 08.09.2014 р., укладений між позивачем (замовником) та адвокатом Саєнко Іваном Максимовичем, що діє на підставі свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю № 0610 від 16.10.1995 р. (виконавцем), відповідно до умов якого, виконавець зобов'язувався надати замовнику правову допомогу у господарському процесі з питань стягнення заборгованості з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" на користь замовника, яка виникла згідно договору поставки № 1442388 від 22.10.2013 р. Пунктом 1.2 цього договору сторони обумовили обсяг правової допомоги в залежності від стадій господарського процесу. У другому розділі договору сторони визначили порядок виконання зобов'язань виконавцем. Третім розділом передбачені зобов'язання замовника. Згідно розділу четвертому сторони узгодили порядок розрахунків вартості правової допомоги та визначили вартість правової допомоги прогресивною ставкою від 10% до 20% від загальної суми позовних вимог позивача до відповідача на момент укладення цього договору.

У договорі сторони погодили прогресивну процентну ставку в розмірі 15 % від загальної суми позовних вимог, і враховуючи розмір позовних вимог у сумі 144 280 грн. 17 коп., визначили вартість правової допомоги у розмірі 25 386 грн. 85 коп.

Згідно платіжного доручення № 2200 від 02.12.2014 р. позивачем було сплачено адвокату Саєнко І.М. 25 386 грн. 00 коп. як оплату за договором від 02.12.2014 р. за надання правової допомоги в господарському процесі.

Також, до матеріалів справи адвокатом надані: копія довіреності на представництво інтересів позивача, свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю та ордер.

При цьому, суд враховує, що сторони договору про надання правової допомоги мають право визначити відповідний розмір витрат на правову допомогу в господарському процесі, однак, суд може обмежити розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат, крім судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин, суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Відповідно до предмету позову в даній справі позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 120 830 грн. 94 коп. основного боргу, 2 631 грн. 79 коп. 3% річних, 20 817 грн. 44 коп. інфляційних втрат.

З огляду на обставини справи (стягнення заборгованості за двома накладними, предмет позову складається з суми основного боргу та річних і інфляційних втрат, невеликий період прострочення та не складаний розрахунок цих сум) справа є не складною і підготовка до її розгляду не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль. Тому сплачені витати порівняно з ціною позову та складністю справи, є неспіврозмірними та достатньо завищеними.

До того ж, розгляд справи не був тривалим, справу було розглянуто у першому судовому засіданні, в якому і було прийнято рішення по цій справі.

Щодо посилань адвоката на п. 4 рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 р. № 6-рп/2013 то слід зазначити, що згідно цього положення передбачено, що держава гарантує юридичній особі відшкодування судових витрат на юридичні послуги, що надаються лише адвокатом. При цьому, суд враховує, що ці витрати відшкодовуються з урахуванням норм чинного законодавства та конкретних обставин, встановлених судом при розгляді конкретної господарської справи.

Суд вважає розумним розміром витрат на послуги адвоката для даної справи - 1 500 грн. 00 коп.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд обмежує розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката та стягує з відповідача на користь позивача 1 500 грн. 00 коп. витрат за послуги адвоката.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 44, 48, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" (69095, м. Запоріжжя, вул.. Залізнична, буд 2, , з рахунків, встановлених державним виконавцем при виконанні судового рішення у цій справі) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" (49600, м. Дніпропетровськ, вул. Панікахи, буд.2, корп. 12, , р/р 4001 в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299) 120 830 (cто двадцять тисяч вісімсот тридцять) грн. 94 коп. основного боргу, 2 631 (дві тисячі шістсот тридцять одна) грн. 79 коп. 3% річних, 20 817 (двадцять тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 44 коп. інфляційних втрат, 2 885 (дві тисячі вісімсот вісімдесят п'ять) грн. 60 коп. судового збору та 1 500 (одна тисяча п'ятсот) грн. 00 коп. витрат за послуги адвоката. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено і підписано « 27» січня 2015 року.

Суддя О.І. Немченко