ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р. Справа № 914/3484/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Зварич О.В.

Хабіб М.І.

при секретарі судового засідання Лялька Н.Р.

за участю представників:

позивача: не з'явились;

відповідача: не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар", вих. №1034 від 14.11.2014р.

на рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2014р. (суддя Бортник О.Ю.)

у справі № 914/3484/14

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ОК Інтернет ЛТД", м. Київ

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар", м. Городок

про стягнення 69 984, 65 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю " ОК Інтернет ЛТД" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" про стягнення 59448 грн. заборгованості, 4285,33 грн. пені, 2192,18 грн. трьох процентів річних, 4059,14 грн. інфляційних. Позов заявлено на підставі договору про надання послуг № 12/10, укладеного позивачем з відповідачем.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.11.2014р. у справі № 914/3484/2014 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 59448 грн. заборгованості, 1867,01 грн. пені та 1600,67 грн. у відшкодуванні витрат по сплаті судового збору.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ТОВ «Яблуневий дар», звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2014р., мотивуючи свої доводи порушення місцевим господарським судом норм матеріального права та зазначає, що не було з'ясовано всіх обставин, як мають істотне значення для даної справи.

Зокрема, покликається на те, що оплата відповідно до додатку № 1 повинна здійснюватись лише на підставі оригіналів рахунків-фактур. Однак, вказує, що рахунку на оплату № 20 від 31 січня 2013 року не отримував, а товарно-транспортна накладна № 4 від 05.02.2013р. не є належним доказом надсилання такого рахунку.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.11.14 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 09.12.14.

Розгляд справи відкладався, з підстав, викладених в ухвалі суду від 09.12.2014р.

11 грудня 2014 позивач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.14 у справі № 914/3484/14 без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

В дане судове засідання сторони участі своїх представників не забезпечили, причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи те, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2014р. у справі № 914/3484/14 - залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 жовтня 2012 року позивачем та відповідачем був укладений договір про надання послуг №12/10 (надалі - договір), відповідно до п.1.1 якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надати послуги, пов'язані із створенням та підтримкою Веб - сторінки замовника в соціальних мережах в Інтернеті (далі - послуги), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити послуги виконавця в строки й на умовах, визначених у даному договорі і додатках до нього.

По кожному етапу надання послуг сторони оговорюють у додатках до даного договору: вартість, строки, умови, формат матеріалів що надаються, опис послуг, робіт та інще.

Згідно з пунктом 2.2.5 договору, замовник зобов'язується повернути виконавцеві один екземпляр акту прийому передачі наданих послуг, підписаний замовником і завірений печаткою замовника або підписану і завірену вмотивовану відмову замовника від прийняття наданих послуг протягом 10 днів з моменту надання виконавцем акту на підпис замовника. Якщо у встановлений строк замовником не буде підписано акт прийому-передачі наданих послуг або вмотивованої відмови від прийняття послуг то акт прийому-передачі вважається автоматично погодженим з одинадцятого дня та підлягає сплаті у встановлений договором порядку.

Відповідальність сторін встановлена розділом 5 договору, зокрема, відповідно до п.5.2 якого, у випадку порушення замовником строків оплати, передбачених даним договором, до нього застосовується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від неоплаченої суми за кожен день прострочення.

Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2013 року, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором/додатками до нього. Якщо жодна з сторін не виявила бажання розірвати даний договір за 30 днів до закінчення його строку дії, то термін дії договору автоматично продовжується ще на 1 календарний рік.

12 жовтня 2012 року сторони підписали додаток № 1 до договору, яким погодили найменування робіт, її загальну вартість, яка складає 59 448,00 грн. та порядок оплати, а саме, на підставі оригіналу рахунку - фактури, протягом 5 календарних днів з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг.

На виконання умов договору, позивач виготовив для відповідача рекламні матеріли на загальну суму 59 448 грн., що визначені у п.п.1.1 додатку № 1.

Як вбачається з опису вкладення у цінний лист, акт надання послуг № 18 від 31 січня 2013 року, згідно з відтиском поштового штемпеля надіслано відповідачу 29.05.2013р.

Позивач, як доказ надсилання відповідачу рахунку на оплату № 20 від 31.01.2013р., надає суду опис вкладення у цінний лист та товарно-транспортну накладну №100 1071 6394 від 05.02.2013р., виписану ТОВ «Нова Пошта». Однак, судова колегія не бере до уваги вищевказані документи, оскільки в графі накладної «Повний опис відправлення» лише зазначено «документи», натомість деталізований перелік та кількість документів, які направлялися позивачем - відсутній. Зазначене свідчить про те, що перевірка відповідності опису вкладення цінний лист, фактично вкладених в конверт документів працівником кур'єрської служби не здійснювалась. Також, опис вкладення не містить підпису працівника поштового зв'язку та відбитку календарного штемпеля.

Поряд з цим, відповідач в установленому порядку та розмірі свої зобов'язання щодо проведення оплати за надані послуги не виконав, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість в розмірі 59 448 грн, на яку позивач нарахував 4 285, 33 грн пені, 2 192, 18 грн трьох процентів річних та 4 059, 14 грн інфляційних втрат.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Оскільки сторонами не надано доказів отримання відповідачем акту надання послуг № 18 від 31 січня 2013 року, місцевий господарський суд, з урахуванням п. 4.1 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку від 12.12.2007 р. N 1149, в редакції, яка діяла станом на 29.05.2013 р. вказав, що акт виконаних робіт № 18 від 31.01.2013р. доставлено відповідачу 03.06.2013р. Відтак, з урахуванням п. 2.2.5 договору та додатку № 1, порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання, встановленого договором № 12/10, мало місце, починаючи з 20.06.2013 р.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 174 ГПК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом,але такі , які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей,передбачених цим кодексом (ч.1 ст.93 ГК України)

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку,що встановлені договором.

Тобто законодавець покладає на виконавця обов'язок виконати роботу, а замовник зобов'язаний її прийняти і оплатити.

Згідно ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно ст. 526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 612 ЦК України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він приступи до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія погоджується з розрахунком місцевого господарського суду, а саме, з відсутністю правових підстав для задоволення трьох процентів річних та інфляційних, з урахуванням межі позовних вимог та наявністю правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 59 448 грн заборгованості та 1 867, 01 грн пені.

Заперечення відповідача, які грунтуються на відсутності належних доказів надсилання оригіналів рахунків-фактур як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, судом до уваги не беруться, з огляду на наступне.

Рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а тому відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача як замовника від обов'язку сплатити надані позивачем послуги з розміщення реклами.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія також вважає необґрунтованими.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому законом порядку, не подав належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовували неправомірність та безпідставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Львівської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2014 у справі № 914/3484/14 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 26.01.2015

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.