ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2015 р. Справа № 911/3217/14

Господарський суд Київської області у складі колегії суддів: Кошика А.Ю. (головуючий), Горбасенка П.В., Яреми В.А. розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», м.Сімферополь, АР Крим

про стягнення 1505309,99 грн.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Варданян А.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №911/3217/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (далі - відповідач) про стягнення 1505309,99 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.08.2014 року порушено провадження у справі № 911/3217/14, призначено розгляд справи на 19.08.2014 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.10.2014 року призначено колегіальний розгляд справи № 911/3217/14 та передано справу до відділу інформаційно-технічного забезпечення судового процесу для визначення складу колегії суддів.

Розпорядженням голови Господарського суду Київської області № 241-АР від 31.10.2014 року «Про призначення складу колегії суддів з розгляду справи № 911/3217/14» призначено колегію з розгляду справи № 911/3217/14 у складі: Кошик А.Ю. - головуючий суддя, судді: Горбасенко П.В., Ярема В.А.

Відповідно до ухвали суду від 31.10.2014 року справу №911/3217/14 прийнято до розгляду колегією суддів у складі головуючий суддя Кошик А.Ю., судді Горбасенко П.В., Ярема В.А. та призначено судове засідання на 13.11.2014 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 13.11.2014 року не з'явився та 12.11.2014 року надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладався на 11.12.2014 року.

Представник позивача у судовому засіданні 11.12.2014 року позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судовому засідання 11.12.2014 року проти позову заперечував посилаючись на Сертифікат Торгово-промислової палати України №2018 про форс-мажорні обставини, яким засвідчено, що події на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя є обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.12.2014 задоволено клопотання сторін про продовження процесуальних строків розгляду справи та продовжено строки розгляду справи №911/3217/14.

Розгляд справи відкладався до 15.01.2015 року та було зобов'язано позивача надати письмові пояснення з приводу наявного в матеріалах справи Сертифікату Торгово-промислової палати України №2018 про форс-мажорні обставини, яким засвідчено, що події на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя є обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши подані докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець за договором) та Публічним акціонерним товариством «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (покупець за договором) було укладено Договір № 192/14-ПР купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

Укладений сторонами Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України.

Відповідно до п.1.1. Договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що продавець передає покупцю імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00), ввезеного на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - на газорозподільних станціях (ГРС) ДК «Укртрансгаз».

Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі.

Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Пунктом 11.1. Договору передбачено, що він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Як визначено у п. 5.1. Договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ установлюється НКРЕ.

Відповідно до п.5.4. Договору загальна сума вартості природного газу за цим Договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Пунктом 6.1. Договору визначено порядок оплати, передбачено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем поставки газу.

Позивач передав у власність відповідачу протягом січня 2014 року - лютого 2014 року природний газ у обсязі 325,163 тис. м3 на загальну суму 1342413,35 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які долучені до матеріалів справи. Однак, відповідач отриманий газ не оплатив.

Як вбачається з доданого до позову розрахунку, позивач просить стягнути з відповідача пеню інфляційні, 3% річних та штраф за прострочення платежів. Щодо суми основного боргу, відповідна вимога заявлена за період з лютого 2014 року.

Згідно з п. 8.1 Договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов'язків по цьому Договору, якщо невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Пунктом 8.2 Договору встановлено що, під форс-мажорними обставинами розуміються обставини, які виникли в наслідок непередбачених Сторонами подій надзвичайного і невідворотного характеру. Строк виконання зобов'язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На підтвердження настання форс-мажорних обставин відповідачем було надано суду Сертифікат Торгово-промислової палати України № 2018 про форс мажорні-обставини (копія долучена до матеріалів справи), яким засвідчено, що події на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь є обставинами непереборної сили, які продовжують діяти по теперішній час. Дату закінчення форс-мажорних обставин на момент видачі даного сертифікату встановити не можливо.

Як визначено ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Також, ст. 617 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Пунктом 46 Листа Вищого господарського суду від 07.04.2008 року № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» визначено, що згідно з частиною першою статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. При цьому згідно з пунктом 1 частини першої статті 263 ЦК України під непереборною силою розуміється надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Згідно з частиною другою статті 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Отже, підставою для звільнення від господарсько-правової відповідальності, на відміну від цивільно-правової, є обставина, яка характеризується одночасно як ознакою надзвичайності, так і ознакою невідворотності.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 219 ГК України сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

В п. 47 Листа Вищого господарського суду від 07.04.2008 року № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» зазначено, що згідно з частиною четвертою статті 219 ГК України сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин. Хоча поняття «надзвичайність» є оціночним, воно характеризує об'єктивну якість обставини, незалежну від волі сторін. Отже, сторони не вправі встановлювати на свій розсуд обставини, які носять надзвичайний характер. Разом з тим сторони відповідно до частин першої та другої статті 212 ЦК України можуть обумовити зміну чи припинення прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні. Зокрема, такою обставиною може бути і така обставина, що носить надзвичайний характер.

Згідно ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні.

Як визначено ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Таким чином, враховуючи, що обставини непереборної сили, почалися з 27.02.2014 року, виконання зобов'язань господарюючого суб'єкта, який проводить основну господарську діяльність на території Автономної Республіки Крим, стало неможливим у зв'язку з подіями на території півострова та націоналізацією ДАТ «Чорноморнафтогаз» самопроголошеною владою АРК.

Таким чином, враховуючи, що обставини непереборної сили засвідчені Сертифікатом уповноваженого органу і з таких обставин вбачається неможливість виконання господарського зобов'язання в спірний період, крім того, сторони в п.п. 8.1., 8.2. Договору передбачили про звільнення від відповідальності та визначили, що в разі настання обставин непереборної сили строк виконання зобов'язання відтерміновується до їх закінчення, за наслідками розгляду спору в сукупності всіх обставин, суд дійшов висновку, що строк оплати природного газу, який припадав на період виникнення та дії обставин непереборної сили вважається таким, що не настав. Також, обставини непереборної сили є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, тому вимоги про стягнення пені, 3% річних, штрафу та інфляційних задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Головуючий суддя А.Ю. Кошик

Суддя П.В.Горбасенко

Суддя В.А.Ярема

дата підписання 27.01.2015 року