ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р.Справа № 922/5560/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргідроенерго", м. Вишгород
до Публічного акціонерного товариства "Укргідропроект" м. Харків
про визнання умови додаткової угоди недійсною та стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - Гренчук Г.В., дов.№ 5/138 від 26.12.2014року,

відповідача - Осьмак О.В., дов.№ 20 від 08.04.2014року,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укргідроенерго", м. Вишгород (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Укргідропроект" м. Харків про визнання умов Додаткової угоди № 16 від 02.06.2008 р. Договору № 3038 від 20.06.2000 р. на виконання «Проектно-вишукувальних, дослідних робіт на обґрунтування робочої документації та ведення авторського нагляду заходом зведення об'єктів по завершенню будівництва Дністровської ГАЕС» в частині застосованих підвищуючи коефіцієнтів К-1,2; К-1,155; К-1,332 до показника кошторисної вартості у розрахунку на 1 люд/ден, не дійсною та стягнення з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 303 790,00 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на положення ст. ст. 11, 203, 215, 530, 627, 628, 629, 1212 Цивільного кодексу України, ст. 180, 188, 193, 321 Господарського кодексу України, п. 2.5 ДБН Д. 1.1-7-2000 «Правил визначення вартості проектно-вишукувальних робіт для будівництва, що здійснюється на території України ДБН Д. 1.1-7-2000» затверджених наказом Держбуду України від 14 грудня 2000 р. N 285, Наказом Мінрегіонбуду України «Про індекси визначення кошторисної вартості проектно- вишукувальних робіт та показники цієї вартості в розрахунку на один людино-день» від 01.07.2008 № 297.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.12.2014 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 22.12.2014 року о 11:45 годині.

У судовому засіданні 22.12.2014 року було оголошено перерву до 20.01.2015 року о 10:45 год.

Окрім того, 22.12.2014 року представником позивача було надане клопотання (вх. № 46201), відповідно до якого останній просить суд залучити до участі у справі Державну фінансову інспекцію у Київській області.

Вирішуючи це клопотання суд виходить з наступного. Згідно ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

В даному випадку з поданого клопотання та з матеріалів справи не вбачається підстав для висновку про те, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки відповідної особи по відношенню до якої не будь зі сторін у даній справі. Та обставина, що особа, на яку вказує заявник клопотання, може приймати участь у відносинах, подібних до спірних, сама по собі (без прив'язки до конкретних обставин справи і до прав та обов'язків сторін у справі), не утворює необхідності її участі саме у цій справі. За таких обставин суд, приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Надав пояснення по суті справи.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечує та зазначає, про відсутність правових підстав для визнання умов Додаткової угоди № 16 від 02.06.2008 р. Договору № 3038 від 20.06.2000 р. на виконання «Проектно-вишукувальних, дослідних робіт на обґрунтування робочої документації та ведення авторського нагляду заходом зведення об'єктів по завершенню будівництва Дністровської ГАЕС» в частині застосованих підвищуючи коефіцієнтів К-1,2; К-1,155; К-1,332 до показника кошторисної вартості у розрахунку на 1 люд/ден, не дійсною та стягнення з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 303 790,00 грн., оскільки укладений договір на протязі тривалого проміжку часу виконувався обома сторонами.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, а також з огляду на те, сторони були попередженні про розгляд справи за наявними матеріалами у разі їх нез'явлення в засідання суду, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

20 червня 2000 р. між Відкритим акціонерним товариством «Дністровська ГАЕС» та Відкритим акціонерним товариством «Укргідропроект» (Відповідач) та було укладено Договір № 3038 на виконання «Проектно - вишукувальних, дослідних робіт на обґрунтування робочої документації та ведення авторського нагляду заходом зведення об'єктів по завершенню будівництва Дністровської ГАЕС» (Договір).

19 листопада 2008 р. на підставі наказу Міністерства палива та енергетики України від 16.01.2008 р. № 14 Сторонами, а саме: ВАТ «Дністровська ГАЕС» - Замовник, ВАТ «Укргідропроект» - Виконавець та ВАТ «Укргідроенерго» - Новий Замовник було укладено трьохсторонню Угоду № 1-3038 про заміну сторони у договорі, згідно п. 1.2 якої з 19.02.2008 року всі права та обов'язки (зобов'язання) Замовника (ВАТ «Дністровська ГАЕС») за Договором несе Новий Замовник (ВАТ «Укргідроенерго»), якому зазначені функції Замовник передає безкоштовно.

Так, з 19.02.2008 р. ВАТ «Укргідроенерго» є Замовником по вказаному Договору .

В подальшому відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» відкрите акціонерне товариство «Укргідроенерго» на підставі рішення Загальних зборів акціонерів відкритого акціонерного товариства «Укргідроенерго» від 09.06.2011 р. № 3 перейменовано на публічне акціонерне товариство «Укргідроенерго» (Позивач) і є правонаступником всіх прав та обов'язків.

20 червня 2008 р. між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду № 16 до Договору, якою Сторони на підставі спільного Протоколу технічної наради з питання фінансування робіт по веденню авторського нагляду за ходом будівництва Дністровської ГАЕС від 20.05.2008 р. домовились при визначенні вартості робіт по здійсненню авторського нагляду по Договору № 3038 від 20.06.2000 р. встановити наступні показники кошторисної вартості у розрахунку на 1 люд/день: головні інженери проектів, начальники відділів, головні спеціалісти - 433 грн., керівники груп, провідні інженери та інші спеціалісти - 391 грн.

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, замовлені ПАТ «Укргідроенерго» роботи, на протязі дії договору, відповідачем були виконані у відповідності до календарного плану робіт та технічного завдання, жодних зауважень щодо якості, строків виконання, кошторисної вартості робіт від позивача не надходило. Так, вказані роботи були прийняті та сплачені позивачем.

Проте, як зазначає позивач у своїй позовній заяві, в ході проведення державного фінансового аудиту ПАТ «Укргідроенерго» Державною фінансовою інспекцією в Київській області були виявлені порушення та складено Довідку про встановлення ознак, що свідчать про відхилення від установленого законодавством порядку використання державних коштів та/або майна ПАТ «Укргідроенерго» № 5/Ф від 30.11.2011 р.

В зазначеній Довідці Державною фінансовою інспекцією було зазначено, що Відповідачем було завищено вартість виконаних робіт на суму 303 790,00 грн.

В обґрунтування зазначених порушень Державною фінансовою інспекцією, зокрема зазначено, що встановлений Сторонами у Додатковій угоді № 16 показник кошторисної вартості на один люд/день у розмірі 433 грн. та 391 грн. не відповідає розміру показник кошторисної вартості на один люд/день 355 грн., який встановлений наказом Міністерства регіонального будівництва та архітектури України від 01.07.2008 р. № 297, що є порушенням п. 2.5 ДБН Д 1.1-7-2000 затвердженого наказом Держбуду України від 14 грудня 2000 р. N 285.

Крім того, Державною фінансовою інспекцією у Довідці № 5/Ф від 30.11.2011 р. зазначено, що під час проведення зустрічної звірки у Відповідача встановлено, що протягом січня-листопада 2010 р. за даними табелів довідок та табелів робочого часу всі спеціалісти, які здійснювали авторський нагляд, в вечірній час та у вихідні дні не працювали.

03.04.2012 р. ПАТ «Укргідроенерго» отримано від Державної фінансової інспекції в Київській області Вимогу від 29.03.2012 р. № 10-32-14-14/2827 про усунення порушень, зазначених в довідках № 1-Ф від 10.10.2011 р., № 2-Ф від 02.12.2011 р., № 3-Ф від 02.12.2011 р., № 5-Ф від 30.11.2011 р. (надалі - Вимога) і оскаржило її до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.06.2012 у справі № 2а-5573/12/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2012 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду від 11.04.2013 р., позовні вимоги ПАТ «Укргідроенерго» задоволено частково. Визнано необґрунтованим та безпідставним пункт № 1 вимоги від 29.03.2012 р. № 10-32-14- 14/2827 Державної фінансової інспекції у Київській області. Решту вимог Державної фінансової інспекції в Київській області визнано судом правомірними (копії судових рішень додаються).

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

З урахуванням викладеного позивач вважає, що обов'язковому виконанню підлягає відкоригування (шляхом зменшення) завищену вартість виконаних ПАТ «Укргідропроект» проектних робіт на суму 303 790,00 грн. зазначену в кошторисах на ведення авторського нагляду Ф.№3-П, що виникла внаслідок порушення п. 2.5 ДБН Д 1.1-7-2000 затвердженого наказом Держбуду України від 14 грудня 2000 р. N 285 та наказу Мінрегіонбуду України «Про індекси визначення кошторисної вартості проектно- вишукувальних робіт та показники цієї вартості в розрахунку на один людино-день" від 01.07.2008 № 297, або провести претензійно-позовну роботу направлену на повернення проектувальником зазначених коштів.

Так, як вказує позивач у своїй позовній заяві, з метою усунення порушень виявлених Державною фінансовою інспекцією в Київській області та виконання п. 4 Вимоги, позивач звернувся до відповідача з вимогою (від 11.11.2013 р. № 5-2/9339) відповідно до якої вимагав від відповідача протягом семи днів з моменту отримання вимоги відкоригувати завищену вартість виконаних Відповідачем проектних робіт на суму 303 790,00 грн., зазначену в кошторисах на ведення авторського нагляду Ф.№3-П, що виникла внаслідок порушення п. 2.5 ДБН Д 1.1-7-2000 затвердженого наказом Держбуду України від 14 грудня 2000 р. N 285 та наказу Мінрегіонбуду України «Про індекси визначення кошторисної вартості проектно-вишукувальних робіт та показники цієї вартості в розрахунку на один людино- день» від 01.07.2008 №297; протягом семи днів з моменту отримання цієї вимоги направити на адресу ПАТ «Укргідроенерго» відкориговані Акти здачі-приймання робіт до Договору № 3038 від 20.06.2000 р.; протягом семи днів з моменту отримання цієї вимоги перерахувати на рахунок ПАТ «Укргідроенерго» зайво отримані кошти в розмірі 303 709,00 грн.

Проте, відповідач, листом від 27.11.2013 року за №ПДО 855, відмовив позивачу в задоволенні вказаної вимоги, з посиланням на те, що всі умови договору та додаткової угоди , були погоджені сторонами та повністю виконані.

В подальшому листом від 30.04.2014 р. № 5-2/3196 направив на адресу Відповідача проект Додаткової угоди до Договору, зазначеним проектом додаткової угоди до Договору позивач пропонував визначити показники кошторисної вартості у розрахунку на 1 люд/день: Головні інженери проектів, начальники відділів, головні спеціалісти, керівники груп, провідні інженери та інші спеціалісти: 355 грн. Зазначений показник кошторисної вартості 355 грн. на 1 люд/день був затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 01.07.2008 р. № 297, а також цей розмір затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.08.2013 р. № 374 «Про прийняття національного стандарту ДСТУ Б Д. 1.1-7:2013».

Разом з тим, відповідач листом від 23.05.2014 р. № Р/988 відмовився від укладання Додаткової угоди, зазначивши, що для укладання цієї Додаткової угоди відсутні підстави.

Вказані обставини, й стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду з вимогою про визнання додаткової угоди № 16 від 02.06.2008 р. до договору № 3038 між ПАТ «Укргідропроект» та ПАТ «Укргідроенерго» частково недійсною та стягнення з ПАТ «Укргідропроект» коштів в сумі 303 790,00 грн.

Розглянувши вказані доводи позивача суд, зазначає відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Конституція України (ст.19) встановлює, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Статтею 627 ЦК України (свобода договору) встановлено наступне. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

До загальних принципів господарювання відноситься свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом, заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини (ст.6 ГК України).

Відповідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями (ч.1 ст. 179 ГК України).

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дослідивши умови укладеного між сторонами договору та додаткової угоди до нього, суд зазначає, що станом на момент його укладення сторонами були погоджені усі його істотні умови.

Суд зауважує, що позивач під час укладення спірного договору та додаткової угоди до нього, будучи вільним у обранні його умов самостійно погодив усі його істотні умови, в тому числі й в частині визначення вартості робіт по здійсненню авторського нагляду по Договору № 3038 від 20.06.2000 р. Тому у позивача відсутні підстави перекладати власні ризики на відповідача, шляхом одностороннього коригування умов договору.

Так, укладений договір, з урахуванням додаткової угоди, виконувався обома сторонами у справі та жодних зауважень, щодо його виконання від жодної із сторін не надходило.

З урахуванням ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) суд зазначає, що обов'язок по доведенню існування в законі підстав для визнання додаткової угоди № 16 від 02.06.2008 р. до договору № 3038 між ПАТ «Укргідропроект» та ПАТ «Укргідроенерго» частково недійсною покладений на позивача.

Проте, в даному випадку цей тягар доказування позивачем не витриманий.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" обов'язковою умовою для визнання правочину недійсним є встановлення судом факту порушень прав та інтересів позивача, у зв'язку з його (правочину) вчиненням.

Так, при зверненні з даним позовом до суду позивач не навів, а суд не встановив таких фактів порушень охоронюваних законом прав позивача з боку відповідача.

Враховуючи наведене вище, а також положення ст. 203 та ст. 215 Цивільного кодексу України, суд не знайшов необхідних і достатніх підстав для визнання умов додаткової угоди №16 від 02.06.2008 року до Договору №3038 від 20.06.2000 року в частині застосованих підвищуючи коефіцієнтів до показника кошторисної вартості у розрахунку на 1 люд/день недійсним.

Суд вважає, що позивачем, як того вимагають приписи ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не були доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме: наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання додаткової угоди частково недійсною, що вказує на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу, щодо повернення коштів в сумі 303 790,00 грн., як таких, що є безпідставно набутими, згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України, розглянувши яку суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України , особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події», хочемо зазначити наступне

Разом з тим, суд зазначає, що між сторонами у справі було укладено договір про оплатне виконання робіт, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім в якості оплату виконаних за договором робіт, тобто ці кошти набуто за наявності правової підстави, а тому вони не можуть бути витребувані відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставно набуте.

За змістом положень ст. 1212 ЦК України про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави цей вид зобов'язань породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали. А отже, кошти, отримані як оплата за виконання робіт за договором і набуті за наявності правових підстав для цього, не можуть бути витребувані згідно зі ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

При цьому факт виявлення внутрішньою ревізією суб'єкта господарювання порушень, допущених під час виконання робіт за договором, не впливає на умови спірних договірних відносин і не може змінювати їх (постанова Верховного Суду України від 22 січня 2013 р. у справі N 3-69г12).

Вказана правова позиція викладена Верховним судом України у «Висновках Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України, за І півріччя 2013 р.» та Інформаційному Листі Вищого господарського суду України від 24.04.2013 р. N 01-06/757/2013.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх позовних вимог, а відтак позовні вимоги про визнання частково недійсною додаткову угоду до договору та стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 303 790,00 грн. є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на Законі, а отже не підлягають задоволенню.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна заява відповідача (вх№ 45121 від 16.12.2014 року), відповідно до якої останній просить суд до вимог позивача застосувати строки позовної давності, з урахуванням чого в позові відмовити повністю.

Так, розглянувши вказану заяву, суд зазначає, що право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні - це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено в три роки. Перебіг позовної давності відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Однак, правила про позовну давність відповідно до статті 267 вказаного Кодексу мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє в задоволенні вказаної заяви відповідача про застосування до вимог позивача строків позовної давності.

З огляду на відмову у позові судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного, на підставі ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 192, 202, 203, 205, 207, 215, 525, 626, Цивільного кодексу України, статті 193, 198 Господарського кодексу України, керуючись, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 54, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 26.01.2015 р.

Суддя А.М. Буракова

922/5560/14