ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2015 р.Справа № 915/1341/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Журавльова О.О.

суддів: Ярош А.І., Лисенко В.А.

(відповідно до розпорядження голови суду від 27.11.2014р. розгляд апеляційної скарги здійснюється даною судовою колегією)

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК Коммунар"

на рішення господарського суду Миколаївської області від 31 жовтня 2014 року

по справі №915/1341/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК Коммунар"

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Екопік-Україна"

2. Публічного акціонерного товариства "Банк "Морський"

про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 16.06.2014р.

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "АПК Коммунар" звернулось до господарського суду з позовною заявою до ТОВ "Екопік-Україна" та ПАТ "Банк "Морський" про визнання недійсним договору відступлення прав від 16.06.2014р., укладеного між ТОВ "Екопік-Україна" та ПАТ "Банк "Морський".

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 31 жовтня 2014 року у справі №915/1341/14 (суддя Коваль Ю.М.) у задоволенні позовних вимог ТОВ "АПК Коммунар" відмовлено в повному обсязі. Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що Банк, укладаючи спірний договір, діяв не як банківська фінансова установа, а як юридична особа у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням господарського суду першої інстанції, позивач (ТОВ "АПК Коммунар") звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов ТОВ "АПК Коммунар" в повному обсязі, з посиланням при цьому на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства та не повне з'ясування обставин справи, з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача (ТОВ "АПК Коммунар") у судові засідання не з'явився, про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчать відповідні повідомлення про вручення поштових відправлень від 28.11.2014р. та від 24.12.2014р.

Представник відповідачів (ТОВ "Екопік-Україна" та ПАТ "Банк "Морський") у судовому засіданні надав пояснення, відповідно до яких ТОВ "Екопік-Україна" та ПАТ "Банк "Морський" просять залишити апеляційну скаргу ТОВ "АПК Коммунар" без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд визнав за можливе розглянути апеляційну скаргу ТОВ "АПК Коммунар" за відсутністю представника позивача у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, заслухавши представника відповідачів, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

Як стверджує позивач у своїх письмових поясненнях, 19.04.2013р. між ТОВ "АПК Коммунар" (позичальник, позивач) та ПАТ "Банк "Морський" (відповідач-2, Банк, кредитодавець) було укладено договір №890413-КЮ, з урахуванням внесених до нього змін і доповнень від 31.05.2013 р., Банк зобов'язався надати кредит за кредитною лінією з лімітом, який не може перевищувати 250000 грн., з відсотковою ставкою в розмірі 25 % річних, а ТОВ "АПК Коммунар" - сплачувати щомісячно проценти за користування кредитними коштами і повернути ці кредитні кошти у строки, погоджені графіком, котрий є невід'ємною частиною кредитного договору, при цьому графіком передбачено перше повернення кредитних коштів у строк до 1 травня 2014 року, а остаточний строк виконання ТОВ "АПК Коммунар" грошових зобов'язань - 19.04.2016 р.

На виконання умов цього кредитного договору Банком відкрито рахунок ТОВ "АПК Коммунар", і перераховано згідно заяв останнього станом на 03.02.2014 р., з урахуванням повернення позивачем кредитних коштів, грошові кошти в загальній сумі 249800 грн., що підтверджується, зокрема, витягом Банку з особового рахунку позивача, поданої позивачем довідки про рух кредитних коштів та про сплату відсотків за користування ними.

Постановою Національного Банку України від 06.05.2014 р. № 260 "Про відкликання та анулювання банківської ліцензії на здійснення валютних операцій окремих банків, закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території АР Крим та м. Севастополя" відкликано та анульовано банківську ліцензію ПАТ "Банк "Морський".

16.06.2014р. між ПАТ "Банк "Морський" (первинний кредитор) та ТОВ "Екопік-Україна" (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги за договором №980413-КЮ від 19.04.2013р. (надалі - договір про відступлення права вимоги), за умовами якого первісний кредитор, в порядку та на умовах, передбачених даним договором, за плату, передбачену цим договором, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) право грошової вимоги первісного кредитора за договором №980413-КЮ від 19.04.2013р.

За п.1.1, 1.2 договору про відступлення права вимоги до нового кредитора переходить право вимоги в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав та складають 268278,35 грн., з яких 249800 грн. кредиту та 18478,35 грн. заборгованості по нарахованим та несплаченим процентам.

Відповідно до п.п.2.1-2.2 договору про відступлення права вимоги Первісний кредитор та Новий кредитор домовились, що загальна вартість відступлених прав вимог за кредитним договором (ціна продажу) складає 268278,35 грн. та оплачується новим кредитором відповідно до умов, визначених у п.2.2 договору про відступлення права вимоги. Новий кредитор зобов'язаний оплатити первісному кредитору вартість відступлених прав за кредитним договором шляхом перерахування суми зазначеної в п.2.1 договору протягом 5 робочих днів з моменту отримання грошових коштів від боржника. У разі отримання суми частками - перерахування здійснюється у розмірі отриманих частин.

ТОВ "АПК Коммунар" вважаючи, що оспорюваний договір було укладено без наявності на то повноважень Банком, так як відносно останнього постановою Правління Нацбанку України від 06.05.2014 р. № 260 "Про анулювання банківської ліцензії на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території АР Крим та м. Севастополя" відкликано та анульовано банківську ліцензію, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру банків, а тому у червні 2014 року Банк не мав повноважень на укладання цивільно-правових угод, а також, що уступку права вимоги здійснено за договором, який фактично є договором факторингу, у той час як ТОВ "ЕКОПІК-УКРАЇНА" не є фінансовою установою, звернувся до місцевого господарського суду з відповідною позовною заявою про визнання недійсним договору та витребування спірного майна.

Дослідивши матеріали та обставини справи, апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, відповідно до якої: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

З матеріалів справи вбачається, та не спростовується позивачем, що позивач отримав повідомлення від відповідача-2 про відступлення права вимоги, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про відступлення права вимоги від 17.06.2014р.

За ст. 515 ЦК України заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Приписами ст. 195 ГК України встановлено, що управнений суб'єкт господарського зобов'язання, якщо інше не передбачено законом, може передати другій стороні, за її згодою, належні йому за законом, статутом чи договором права на одержання майна від третьої особи з метою вирішення певних питань щодо управління майном або делегувати права для здійснення господарсько-управлінських повноважень. Передачу (делегування) таких прав може бути зумовлено певним строком. Акт передачі прав вважається чинним з дня одержання повідомлення про це зобов'язаною стороною, а акт делегування господарсько-управлінських повноважень іншому суб'єкту - з дня офіційного опублікування цього акта. Передача (делегування) прав тягне за собою обов'язок суб'єкта, який одержав у результаті такої передачі (делегування) додаткові повноваження, вирішувати відповідне до цих повноважень коло господарських питань та нести відповідальність за наслідки рішень, що ним приймаються.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги матеріали і обставини справи, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір про відступлення права вимоги від 16.06.2014р., містить всі істотні умови господарського договору, передбачення котрих є обов'язковими відповідно до норм чинного законодавства, при цьому вищезазначений договір укладено з додержанням загальних вимог, необхідних для чинності правочинів, які встановлені законодавцем.

Між тим, щодо посилань скаржника на те, що спірний договір є договором факторингу, як на підставу для визнання договору про відступлення права вимоги від 16.06.2014р. недійсним, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно із ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

За ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно зі ст. 4 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовими вважаються такі послуги, зокрема, як факторинг.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом зі змісту спірного договору та фактичних обставин справи випливає, що Банк не здійснив фінансування ТОВ "ЕКОПІК-УКРАЇНА", а лише передав своє право вимоги виконання грошових зобов'язань ТОВ "АПК Коммунар" за укладеним з останнім кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд відхиляє доводи скаржника стосовно того, що спірний договір є договором факторингу.

Також апеляційний господарський суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно того, що Банк не мав повноважень на укладання спірного договору, так як на момент укладання цього договору його ліцензію було відкликано, оскільки укладаючи спірний договір, Банк діяв не як банківська фінансова установа, а як юридична особа у відповідності до вимог чинного законодавства України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що сторонами не було надано належних доказів на підтвердження того, що Банк, як юридична особа, припинив свою дію на момент укладення спірного договору відступлення права вимоги.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний господарський суд зазначає, що скаржником не було надано жодних доказів у розумінні ст. ст. 32-33 ГПК України в обґрунтування того, що спірний договір є недійсним.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, апеляційний господарський суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК Коммунар".

Враховуючи вищевикладене, оскільки доводи, викладені в апеляційних скаргах, та матеріали справи не спростовують вищенаведені висновки суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

За таких обставин оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК Коммунар" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 31 жовтня 2014 року у справі №915/1341/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК Коммунар" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 15 січня 2015 року.

Головуючий суддя Судді О.О. Журавльов А.І. Ярош В.А. Лисенко