РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23955/14 12.01.15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ОЛГА-Логістик»
доМалого приватного підприємства «Гетьман»
простягнення 197 230,94 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛГА-Логістик» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Малого приватного підприємства «Гетьман» (надалі - «Підприємство») про стягнення 197 230,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору поставки продукції №2/10/208 від 08.12.2010 р. позивач здійснив поставку товару, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по оплаті поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 193 987,07 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 3 866,58 грн., 3% річних у розмірі 456,50 грн. та інфляційних у розмірі 972,38 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.11.2014 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 08.12.2014 р.

В судовому засіданні 08.12.2014 р. судом оголошувалась перерва на 12.01.2015 р.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а його пояснення стосовно суті спору були заслухані судом в попередньому судовому засіданні.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, 12.01.2015 р. через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю направлення представника в судове засідання.

Судом в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовлено з огляду на наступне.

По-перше, відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту неможливості забезпечення явки представника в судове засідання (перебування на лікарняному).

По-друге, відповідач не позбавлений можливості на підставі ст. 28 Господарського процесуального кодексу України та ст. 244 Цивільного кодексу України уповноважити будь-яку особу для представництва власних інтересів.

Відтак, оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши в попередніх судових засіданнях пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.12.2010 р. між Товариством (постачальник) та Підприємством (покупець) було укладено договір поставки продукції №2/10/208 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник продає ат поставляє, а покупець купує та оплачує на умовах та у порядку, визначених цим договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом-передачу товару від постачальника до покупця та є невід'ємними частинами цього договору.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що покупець зобов'язаний оплачувати кожну партію переданого постачальником товару протягом 7 календарних днів з моменту передачі такої партії товару.

Згідно з п. 2.1 Договору найменування та кількість товару зазначається в додатках або накладних, які є невід'ємними частинами цього договору.

На виконання умов Договору позивачем поставлена, а відповідачем прийнята продукція на загальну суму 193 987,07 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, підписаними сторонами у період з 18.08.2014 р. по 02.10.2014 р.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 193 987,07 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (видатковими накладними, підписаними сторонами у період з 18.08.2014 р. по 02.10.2014 р.) підтверджується передача відповідачу товару згідно Договору на загальну суму 193 987,07 грн.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 3.3 Договору, відповідач був зобов'язаний розрахуватися за отриманий товар протягом 7 календарних днів з моменту передачі такої партії товару.

Таким чином, заборгованість відповідача за поставлений товар становить 193 987,07 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за переданий товар. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Підприємством обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства про стягнення з Підприємства заборгованості у розмірі 193 987,07 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 3 866,58 грн., 3% річних у розмірі 456,50 грн. та інфляційних у розмірі 972,38 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 28.08.2014 р. по 23.10.2014 р.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.3 Договору сторонами погоджено, що у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, покупець зобов'язаний сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожний прострочений день платежу.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив та вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі пені у розмірі 3 866,58 грн., 3% річних у розмірі 456,50 грн. та інфляційних у розмірі 972,38 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з Підприємства на користь Товариства заборгованості у розмірі 193 987,07 грн., пені у розмірі 3 866,58 грн., 3% річних у розмірі 456,50 грн. та інфляційних у розмірі 972,38 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛГА-Логістик» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Малого приватного підприємства «Гетьман» (03164, м. Київ, вул. Клавдіївська, 34, кв. 48; ідентифікаційний код 21635903) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛГА-Логістик» (01001, м. Київ, вул. Софіївська, 10-А; ідентифікаційний код 36001805) заборгованість у розмірі 193 987 (сто дев'яносто три тисячі дев'ятсот вісімдесят сім) грн. 07 коп., пеню у розмірі 3 866 (три тисячі вісімсот шістдесят шість) грн. 58 коп., 3% річних у розмірі 456 (чотириста п'ятдесят шість) грн. 50 коп., інфляційні у розмірі 972 (дев'ятсот сімдесят дві) грн. 38 коп. та судовий збір у розмірі 3 944 (три тисячі дев'ятсот сорок чотири) грн. 62 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.01.2015 р.

Суддя В.П. Босий