РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23630/14 14.01.15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Бон-Ексім»
простягнення 10 249 360,77 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Свистун С.Я.
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (надалі - «Банк») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бон-Ексім» (надалі - «Товариство») про стягнення 10 249 360,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов кредитного договору №14-09-980-К від 16.07.209 р. позивач надав кредит, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по поверненню кредиту не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 3 404 190,97 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача: заборгованості за нарахованими та несплаченими в строк процентами у розмірі 728 711,63 грн., пені за прострочення виконання грошового зобов'язання по поверненню суми кредиту у розмірі 18 283,93 грн. та сплати процентів у розмірі 28 977,40 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 3 176,86 грн. та сплати відсотків у розмірі 3 917,84 грн., інфляційні за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 17 640,94 грн. та сплати відсотків у розмірі 19 934,66 грн., неустойку на підставі п. 7.4 кредитного договору у розмірі 47 658,66 грн., неустойку на підставі п. 7.3 кредитного договору у розмірі 6 808,38 грн., неустойку за порушення умов іпотечного договору від 16.07.2009 р. у розмірі 964 248,00 грн., а також неустойку за порушення умов іпотечного договору від 04.08.2011 р. у розмірі 5 005 811,50 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.10.2014 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 03.12.2014 р.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 03.12.2014 р. та 17.12.2014 р. розгляд справи відкладався на 17.12.2014 р. та 14.01.2015 р. відповідно у зв'язку із неявкою представника відповідача та неподанням витребуваних доказів.

В судове засідання представник позивача з'явився, на виконання вимог ухвали суду надав документи та пояснення стосовно суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'являвся, вимоги ухвали суду не виконував, про причини неявки суд не повідомляв, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштових відправлень №31359736, №31362567 та №32876297.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.07.2009 р. між Акціонерним товариством «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є Банк, та Товариством (позичальник) було укладено кредитний договір №14-09-980-К (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (кредит) на умовах, визначених цим договором. Кредит надається в сумі 3 404 190,97 грн.

За змістом п. 1.1.2 Договору термін користування кредитом визначений до 06.08.2010 р.

Прутком 2.1 Договору визначено, що видача кредиту на цілі, визначені п. 1.2 договору, здійснюється у безготівковій формі на підставі заяви позичальника та платіжного доручення.

Згідно з п. 2.5 Договору проценти нараховуються в межах терміну користування кредитом, що визначений п. 1.1.2 цього договору, на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів в році та календарної кількості днів в місяці. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту та враховується день повернення кредиту.

На виконання умов Договору на підставі заяви відповідача №500 від 15.07.2009 р. позивач перерахував на користь Товариства грошові кошти у розмірі 3 404 190,97 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1 від 17.07.2009 р.

02.06.2011 р. сторонами було укладено додаткову угоду №3 до Договору, за змістом якої було продовжено строк дії Договору до 01.04.2018 р. і змінено процентну ставку на 14% річних.

Крім того, п. 2 додаткової угоди №3 до Договору визначено, що повернення основної суми кредиту 3 404 190,97 грн. починається з квітня 2014 року рівними частинами щомісяця до останнього робочого дня місяця включно (47 місяців по 70 920,65 грн. та останній місяць 70 920,42 грн.).

З метою забезпечення виконання грошового зобов'язання за Договором, між Банком та Товариством було укладено іпотечний договір від 16.07.2009 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлісєєвою О.А. за реєстровим номером №1359 (надалі - «Іпотечний договір 1»), а також іпотечний договір від 04.08.2011 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлісєєвою О.А. за реєстровим номером №1737 (надалі - «Іпотечний договір 2»).

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості.

Договір є кредитним договором, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Сторони в Договорі погодили розмір процентів за користування кредитом на підставі якого позивачем правомірно обраховано суму заборгованості по сплаті процентів.

Матеріалами справи підтверджується належне виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором та надання кредиту, існування заборгованості відповідача по поверненню кредиту у розмірі 3 404 190,97 грн. та прострочення по сплаті процентів за користування кредитними коштами у період дії Договору у розмірі 728 711,63 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2 додаткової угоди №3 до Договору визначено, що повернення основної суми кредиту 3 404 190,97 грн. починається з квітня 2014 року рівними частинами щомісяця до останнього робочого дня місяця включно (47 місяців по 70 920,65 грн. та останній місяць 70 920,42 грн.).

Відтак, починаючи з квітня 2014 року Товариство повинно було сплачувати на користь Банку суму наданого на виконання умов Договору кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24.11.2014 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» у розгляді питання щодо дострокового повернення кредиту в зв'язку з простроченням виконання боржником свого зобов'язання за кредитним договором господарські суди мають виходити з такого. У силу частини другої статті 1054 ЦК України до кредитних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 1050 зазначеного Кодексу, якою встановлено санкцію за прострочення повернення чергової частини позики, а саме: позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, що належать йому відповідно до статті 1048 ЦК України. У такому випадку дострокове повернення кредиту не має ознак одностороннього припинення договірних зобов'язань та є належним способом захисту порушеного права.

Тобто, у випадку невиконання боржником зобов'язання з повернення частини кредиту, у кредитора виникає право вимоги від боржника дострокової сплати всієї суми заборгованості, а також сплати процентів за користування такими коштами.

Із матеріалів справи вбачається, що листами №997/049 від 27.05.2014 р. та №9330/046 від 01.09.2014 р. Банк звертався до Товариства з вимогою погасити суму осиної заборгованості за Договором у зв'язку з несплатою ним чергового платежу.

Отже, враховуючи положення ст.ст. 530, 1050 Цивільного кодексу України та приписи п. 2 додаткової угоди №3 до Договору, строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитним коштами на момент розгляду справи судом настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача заборгованості по кредиту у розмірі 3 404 190,97 грн. та процентів у розмірі 728 711,63 грн. на підставі Договору.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання грошового зобов'язання по поверненню суми кредиту у розмірі 18 283,93 грн. та сплати процентів у розмірі 28 977,40 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 3 176,86 грн. та 3 сплату відсотків у розмірі 3 917,84 грн., інфляційні за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 17 640,94 грн. та сплату відсотків у розмірі 19 934,66 грн., неустойку на підставі п. 7.4 кредитного договору у розмірі 47 658,66 грн., неустойку на підставі п. 7.3 кредитного договору у розмірі 6 808,38 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.1 Договору визначено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісій банк має право нараховувати позичальнику неустойку в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в п. 1.1.3 договору, від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання по поверненню суми кредиту у розмірі 18 283,93 грн. та сплати процентів у розмірі 28 977,40 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 3 176,86 грн. та сплату відсотків у розмірі 3 917,84 грн., інфляційні за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 17 640,94 грн. сплату відсотків у розмірі 19 934,66 грн.

Крім того, відповідно до п. 7.3 Договору банк має право нараховувати позичальнику неустойку в розмірі 0,1% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п.п. 4.2.6, 4.2.7 цього договору за кожний факт порушення.

Згідно з п. 7.4 Договору банк має право нараховувати позичальнику неустойку у розмірі 0,1% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п.п. 4.2.4, 4.2.5, 4.2.8 - 4.2.10 цього договору за кожний факт порушення.

Суд відзначає, що неустойка, передбачена п.п. 7.3, 7.4 Договору за своєю правовою природою є штрафом, який згідно приписів ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Викладене підтверджується постановами Верховного Суду України від 28.02.2011 р. у справі №23/225 та 27.04.2012 р. у справі №06/5026/1052/2011.

Таким чином, умовами Договору та Господарського кодексу України передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов Договору у вигляді сплати пені та штрафу.

Враховуючи, що судом встановлено факт неодноразового порушення відповідачем зобов'язань, передбачених п. 4.2.5 та 4.2.6 Договору, то правомірним є стягнення з відповідача неустойки на підставі приписів п. 7.3 Договору у розмірі 6 808,38 грн. (3 404 190,97 грн.*0,1%*2) та на підставі приписів п. 7.4 Договору 47 658,66 грн. (3 404 190,97 грн.*0,1%*14).

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача неустойки за порушення умов Іпотечного договору 1 у розмірі 964 248,00 грн., а також неустойки за порушення умов Іпотечного договору 2 у розмірі 5 005 811,50 грн.

Пунктами 5.3.4 Іпотечних договорів передбачено, що іпотекодавець (Товариство) зобов'язаний не перешкоджати реалізації іпотекодержателем (Банком) права на перевірку як документально, так і в натурі наявності, стану, умов збереження та користування предметом іпотеки, надавати іпотекодержателю всі документи, необхідні для такої перевірки, а також негайно після отримання відповідного повідомлення іпотекодержателя забезпечити йому фізичний доступ до предмета іпотеки.

Листами №1178/046 від 17.06.2014 р. та №1208/046 від 04.07.2014 р. позивач звертався до відповідача з вимогою надати йому можливість провести перевірку фактичного стану та наявності майна, переданого в іпотеку за Іпотечними договорами, які залишені відповідачем без відповіді.

При цьому, доказів надання можливості уповноваженим особам Банку як іпотекодержателю за Іпотечними договорами матеріали справи не містять, а відповідачем суду не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку, що Товариством неналежним чином виконано умови п. 5.3.4 Іпотечних договорів, а відтак існують підстави для застосування відповідальності, передбаченої статтями 8 вказаних договорів.

Відповідно до п. 8.1 Іпотечних договорів за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань, передбачених п. 5.3 цих договорів, іпотекодержатель має право вимагати від іпотекодавця сплати штрафу у розмірі 5% від вартості предмета іпотеки, що визначена в цих договорах.

З урахуванням встановленого судом факту порушення відповідачем умов п. 5.2.4 Іпотечних договорів, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідача неустойки за порушення умов Іпотечного договору 1 у розмірі 964 248,00 грн., а також неустойки за порушення умов Іпотечного договору 2 у розмірі 5 005 811,50 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Банку про стягнення з Товариства суми заборгованості по кредиту у розмірі 3 404 190,97 грн., процентів у розмірі 728 711,63 грн., пені за прострочення виконання грошового зобов'язання по поверненню суми кредиту у розмірі 18 283,93 грн. та сплати процентів у розмірі 28 977,40 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 3 176,86 грн. та сплату відсотків у розмірі 3 917,84 грн., інфляційних за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 17 640,94 грн. та сплату відсотків у розмірі 19 934,66 грн., неустойки на підставі п. 7.4 кредитного договору у розмірі 47 658,66 грн., неустойки на підставі п. 7.3 кредитного договору у розмірі 6 808,38 грн., неустойки за порушення умов іпотечного договору від 16.07.2009 р. у розмірі 964 248,00 грн., а також неустойки за порушення умов іпотечного договору від 04.08.2011 р. у розмірі 5 005 811,50 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом у повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат суд відзначає наступне.

Частиною 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бон-Ексім» (04073, м. Київ, вул. Скляренка, 5; ідентифікаційний код 24578413) на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (03057, м. Київ, просп. Перемоги, 41; ідентифікаційний код 19357489) заборгованість по кредиту у розмірі 3 404 190 (три мільйони чотириста чотири тисячі сто дев'яносто) грн. 97 коп., заборгованість по сплаті процентів у розмірі 728 711 (сімсот двадцять вісім тисяч сімсот одинадцять) грн. 63 коп., пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання по поверненню суми кредиту у розмірі 18 283 (вісімнадцять тисяч двісті вісімдесят три) грн. 93 коп., пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати процентів у розмірі 28 977 (двадцять вісім тисяч дев'ятсот сімдесят сім) грн. 40 коп., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 3 176 (три тисячі сто сімдесят шість) грн. 86 коп., 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 3 917 (три тисячі дев'ятсот сімнадцять) грн. 84 коп., інфляційні за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 17 640 (сімнадцять тисяч шістсот сорок) грн. 94 коп., інфляційні за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 19 934 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот тридцять чотири) грн. 66 коп., неустойку на підставі п. 7.4 кредитного договору у розмірі 47 658 (сорок сім тисяч шістсот п'ятдесят вісім) грн. 66 коп., неустойку на підставі п. 7.3 кредитного договору у розмірі 6 808 (шість тисяч вісімсот вісім) грн. 38 коп., неустойку за порушення умов іпотечного договору від 16.07.2009 р. у розмірі 964 248 (дев'ятсот шістдесят чотири тисячі двісті сорок вісім) грн. 00 коп., а також неустойку за порушення умов іпотечного договору від 04.08.2011 р. у розмірі 5 005 811 (п'ять мільйонів п'ять тисяч вісімсот одинадцять) грн. 50 коп. Видати наказ.

3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Бон-Ексім» (04073, м. Київ, вул. Скляренка, 5; ідентифікаційний код 24578413) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.01.2015 р.

Суддя В.П. Босий