ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року Справа № 910/10128/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого
Н. Волковицької Л. Рогач
за участю представників:
прокуратуриКлюге Л.М. - прокурор відділу Генеральної прокуратури України
позивачаСклярук Ю.В. - довіреність від 17.09.2014 р.
відповідачаОсадчий П.М. - довіреність від 19.09.2014 р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пан Укрейн"
на постановувід 19.11.2014 р. Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 910/10128/14 господарського суду м. Києва
за позовомФонду державного майна України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пан Укрейн"
за участіПрокурора АР Крим
простягнення 249 651,33 грн.
В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 р. Фонд державного майна України звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до ТОВ "Пан Укрейн" про стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України 249 651,33 грн., з яких: заборгованість з орендної плати в розмірі 245 327, 47 грн. та пеня у розмірі 4 323,86 грн., посилаючись на приписи статей 203, 231, 283, 286 Господарського кодексу України, статей 530, 549, 551, 552 Цивільного кодексу України та статей 18, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.08.2004 р. між Фондом майна АРК та ТОВ "Пан Укрейн" було укладено договір оренди цілісного майнового комплексу ДП "Центральна військова туристська база Кічкіне", до якого згідно із укладеними між сторонами додатковими угодами вносились зміни, зокрема, і щодо орендної плати, а 05.12.2012 р. було укладено трьохсторонній договір до договору оренди від 20.08.2004 р., згідно із пунктом 1 якого орендодавцем за договором оренди цілісного майнового комплексу визначений Фонд державного майна України.

Позивач зазначав, що відповідачем не в повному обсязі та несвоєчасно сплачувалась орендна плата за користування об'єктом оренди, внаслідок чого станом на 06.05.2014 р. утворилась заборгованість у розмірі 245 327,47 грн., на яку згідно із діючим законодавством та умовами договору нараховано пеню. При цьому, претензія Фонду держмайна України від 30.04.2014 р. № 10-16-5225 про сплату заборгованості та пені залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення до суду.

Рішенням господарського суду м. Києва від 21.07.2014 р. (суддя Мудрий С.М.) позов задоволено повністю, стягнуто з ТОВ "Пан Укрейн" на користь Фонду державного майна України заборгованість з орендної плати в розмірі 245 327, 47 грн., пеню в розмірі 4 323, 86 грн. та 4 993, 02 грн. судового збору.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

За апеляційною скаргою ТОВ "Пан Укрейн" Київський апеляційний господарський суд (судді: Агрикова О.В., Рудченко С.Г., Жук Г.А.), переглянувши рішення господарського суду м. Києва від 21.07.2014 р. в апеляційному порядку, постановою від 19.11.2014 р. залишив його без змін з тих же підстав.

ТОВ "Пан Укрейн" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить судові рішення у даній справі скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що протягом 2004 - 2014 р. ТОВ "Пан Укрейн" сумлінно виконувало договірні зобов'язання, у тому числі і щодо своєчасної та повної оплати орендної плати за користування майном по січень 2014 року включно, проте, 27.02.2014 р. Управлінням інформаційної політики АР Крим оголошено про надзвичайні події, які стали передумовою окупації АР Крим, і вказані події, згідно із сертифікатом № 892 від 13.10.2014 р. Торгово - промислової палати України визнані форс - мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), які почалися 27.02.2014 р.

Заявник у касаційній скарзі посилається на те, що у зв'язку із вказаними форс - мажорними обставинами, ТОВ "Пан Укрейн" 12.03.2014 р. було направлено на адресу позивача лист № 13/1, у якому орендар звертав увагу на настання подій надзвичайного стану та невідворготного характеру, що мають ознаки форс - мажору та просило не нараховувати орендну плату за договором оренди цілісного майнового комплексу з лютого 2014 року до закінчення обставин непереборної сили, які мають місце на території АР Крим. Крім того, листом від 03.06.2014 р. № 42 відповідачем було повторно наголошено на тому, що окупація території АР Крим є надзвичайною обставиною (форс - мажором), у зв'язку з чим сторони договору не мають можливості виконувати свої обов'язки за договором, а правовідносини в силу статті 607 Цивільного кодексу України припиняються неможливістю їх виконання внаслідок обставини, за яку жодна із сторін не відповідає,проте вказане не взято судами до уваги.

Крім того, як вказує скаржник, судами також не звернуто уваги на положення статті 617 Цивільного кодексу України та статті 218 Господарського кодексу України, якими передбачено звільнення особи від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо ця особа доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, що кореспондується з інформацією, викладеною у листі Міністерства юстиції України № 6602-0-26-14/8.1 від 30.05.2014 р.

Як зазначає заявник касаційної скарги, у зв'язку із неможливістю орендарем використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов договору, у орендаря відсутня можливість виконувати свої права та обов'язки за договором, як й відсутня така можливість виконання зобов'язань за договором і у Фонду державного майна України, зокрема, щодо контролю якості, стану, напрямів та ефективності використання державного майна, переданого відповідачу в оренду, здійснення контролю за станом майна та проведення перевірок орендованого відповідачем майна.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні прокурора та представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 20.08.2004 р. між Фондом майна АР Крим (орендодавець) та ТОВ "Пан Укрейн" (орендар) було укладено договір оренди цілісного майнового комплексу ДП Міністерства оборони України "Центральна військова туристська база "Кічкіне", розташованого за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, смт Лівадія, п/в Лівадія-1, пунктом 1.1 якого передбачено, що орендодавець на виконання рішення господарського суду АР Крим від 06.07.2004 р. у справі № 2-1/8831-2004, на підставі наказу Фонду майна АР Крим від 28.07.2004 року № 862 передає в оренду ТОВ "Пан Укрейн", а орендар приймає у строкове платне користування цілісний майновий комплекс ДП "Центральна військова туристська за "Кічкіне", склад і вартість якого визначено відповідно до акта оцінки, протоколу про результати інвентаризації та передавального балансу підприємства, складеного станом на 31.07.2004 р., вартість якого становить 9 913 013 грн., у тому числі основні фонди за залишковою вартістю - 9 599 978 грн.

На виконання умов договору 20.08.2004 р. Фонд майна АР Крим передав в оренду цілісний майновий комплекс "Центральна військова туристська база "Кічкіне", а орендар - ТОВ "Пан Укрейн" прийняв майно в строкове платне користування відповідно до передавального балансу підприємства, складеного станом на 31.07.2004 р., що підтверджується відповідним актом приймання-передачі (а.с.21).

Як вбачається з матеріалів справи між Фондом майна АР Крим укладались додаткові угоди та додаткові договори до договору оренди цілісного майнового комплексу ДП Міністерства оборони України "Центральна військова туристська база "Кічкіне" від 20.08.2004 р., а саме: - додаткова угода від 10.12.2004 р. про внесення змін до пункту 1.2 договору щодо переліку об'єктів нерухомості, з яких складається цілісний майновий комплекс ДП Центральна військова туристська база "Кічкіне" (а.с. 43); - додаткова угода від 08.09.2005 р. про внесення змін до пункту 10.1 договору щодо продовження строку дії цього договору оренди цілісного майнового комплексу до 19.08.2024 р. (а.с. 45); - додатковий договір від 27.02.2007 р.,я ким внесені зміни до пункту 10.5 договору про визнання права власності на поліпшення майна у разі припинення або розірвання договору (а.с. 47).

Крім того, 25.08.2011 р. між Фондом майна АР Крим укладено договір про внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу ДП Міністерства оборони України "Центральна військова туристська база "Кічкіне" від 20.08.2004 р. та викладено пункт 3.1 договору у наступній редакції: "Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995 р. № 786 (зі змінами та доповненнями) а становить без ПДВ за базовий місяць перерахунку - липень 20141 року - 120 015,01 грн. (додаток № 1 до цього договору). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць перерахунку - серпень 2011 року визначається шляхом коригування орендної плати за липень 2011 року на індекс інфляції за серпень 2011 року" (а.с. 50-51).

Пунктом 2 вказаного договору про внесення змін від 25.08.2011 р. сторонами також викладено пункт 3.3 договору у наступній редакції: "Орендна плата перераховується орендарем щомісяця, не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним, до Державного бюджету України…". Вказаним пунктом визначені реквізити для перерахування орендної плати.

05.12.2012 р. між Фондом державного майна України, ТОВ "Пан Укрейн" та Фондом майна АР Крим укладено договір до договору оренди цілісного майнового комплексу ДП Міністерства оборони України "Центральна військова туристська база "Кічкіне" від 20.08.2004 р., яким, зокрема, встановлено, що орендодавцем з 05.12.2012 р. за договором оренди б/н від 20.08.2004 р. є Фонд державного майна України (а.с. 54).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога Фонду державного майна України про стягнення з ТОВ "Пан Укрейн" на користь Державного бюджету України заборгованості з орендної плати в розмірі 245 327, 47 грн. та пені у розмірі 4 323,86 грн. з посиланням на приписи статей 203, 231, 283, 286 Господарського кодексу України, статей 530, 549, 551, 552 Цивільного кодексу України та статей 18, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", з підстав невиконання відповідачем зобов'язань за договором оренди щодо своєчасної та повної оплати за користування майном.

За приписами частини другої статті 11 та статті 202 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути двохсторонніми.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обв'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 Цивільного кодексу України.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (частина 1 статті 762 цього Кодексу).

Згідно з частиною 1 статті 10 та частини 1 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендна плата з урахуванням її індексації є істотною умовою договору оренди та вноситься орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності.

Здійснюючи судовий розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що за період з 12.12.2012 р. по 12.04.2014 р. позивачем нараховано відповідачу згідно умов договору орендну плату в розмірі 2 042 586,44 грн., з яких за цей період відповідачем сплачено 1 797 258,97 грн., у зв'язку з чим з 12.02.2014 р. по 06.05.2014 р. (включно) позивачем нараховано відповідачу заборгованість з орендної плати у розмірі 24 327,47 грн. та пеня у сумі 4 323,86 грн.

Проте, колегія суддів вважає висновки судів про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі передчасними з наступних підстав.

Частиною 5 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

При цьому, відповідно до частини 4 вказаної норми наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Згідно з частиною 6 статті 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи 13.03.2014 р. ТОВ "Пан Укрейн" надіслано на адресу Фонду державного майна України лист № 13/1 від 12.03.2014 р., у якому орендар повідомляв, що у зв'язку із введенням військових сил невідомого походження на територію АР Крим, якими розпочато військові дії, блокування транспортного з'єднання, аеропорту та іншої інфраструктури на вказаній території, ТОВ "Пан Укрейн" позбавлено можливості здійснювати свою господарську діяльність щодо орендованого цілісного майнового комплексу ДП "Центральна військова туристська база Кічкіне", підприємство фактично зупинено, а вказані події мають надзвичайний та невідворотний характер та мають всі ознаки непереборної сили (а.с. 156).

Згідно сертифікату № 892 про форс - мажорні обставини, виданого Торгово - промисловою палатою України 13.10.2014 р., події на території АР Крим та міста Севастополь є форс - мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), початком дії яких є 27.02.2014 р., а дату закінчення дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановити не можливо (а.с. 161-163).

Здійснюючи судовий розгляд справи та зазначивши, що матеріали справи не містять будь-яких доказів про те, що орендоване відповідачем майно не використовується ним за його цільовим призначенням через обставини, які б не залежали від орендаря, а посилання відповідача на неможливість використання майна внаслідок подій на території АР Крим не є обставинами, які б заважали використанню за цільовим призначенням орендованого майна, судом апеляційної інстанції на зазначено яким чином підлягає доведенню факт неможливості використання орендарем майна внаслідок настання обставин, за які він не відповідає, у відповідності до частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України, з урахуванням надіслання орендарем на адресу орендодавця листа № 13/1 від 12.03.2014 р. з повідомленням про події, які визнані форс - мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

Крім того, відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Вказані приписи кореспондуються зі статтею 218 Господарського кодексу України, а також закріплені у частині 1 статті 79 Розділу 4 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980 р., якою встановлено, що сторона не несе відповідальності за невиконання будь-якого із своїх зобов'язань, якщо доведе, що воно було викликане перешкодою поза її контролем і що від неї нерозумно було очікувати прийняття до уваги цієї перешкоди під час укладення договору або уникнення чи подолання цієї перешкоди чи її наслідків.

Проте, вказані приписи законодавства також залишені судами першої та апеляційної інстанції поза увагою, належна оцінка доводам відповідача про наявність правових підстав для звільнення його від відповідальності внаслідок настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) судами не надавалась.

Крім того, статтею 607 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Вказаною статтею унормовано, що обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними, так і фактичними. Головна умова полягає в тому, що за такі обставини не буде відповідати жодна із сторін зобов'язання.

Проте, здійснюючи судовий розгляд справи судом апеляційної інстанції не надано оцінки доводам ТОВ "Пан Укрейн" про надіслання ним листа Фонду державного майна України № 42 від 03.06.2014 р., у якому орендар, зокрема, повідомляв орендодавця як про неможливість використання ним орендованого майна та виконання взятих на себе зобов'язань за договором внаслідок надзвичайної обставини (форс - мажором), так і відсутності у орендодавця можливості виконувати свої зобов'язання за вказаним договором, а відтак і наявність, чи навпаки відсутність, підстав для застосування положень статті 607 Цивільного кодексу України.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

За приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 цього Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 42 вказаного Кодексу щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки в силу статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, судові рішення у даній справі підлягають скасуванню в частині задоволення позовних вимог, а справа - направленню в цій частині на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

При новому розгляді справи судам необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 р. у справі № 910/10128/14 та рішення господарського суду м. Києва від 21.07.2014 р. скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Л. Рогач