номер провадження справи 14/139/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2015 Справа № 908/5027/14

Суддя господарського суду Запорізької області Сушко Л.М., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Мелітопольський олійноекстракційний завод» (адреса - 72310 м. Мелітополь Запорізької області, вул. Фрунзе, 31)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврійська олійножирова компанія» (адреса - 72312 м. Мелітополь Запорізької області, вул. Карла Марска, 17)

про внесення змін до договору

за участю уповноважених представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

18 листопада 2014 року до господарського суду Запорізької області звернувся Позивач -Приватне акціонерне товариство «Мелітопольський олійноекстракційний завод» (далі за текстом ПрАТ «МОЕЗ») з позовною заявою до Відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврійська олійножирова компанія» (далі за текстом ТОВ «Таврійська ОЖК») про внесення змін до договору.

Системою документообігу господарського суду здійснено автоматичний розподіл справи для розгляду між суддями та справу призначено до розгляду головуючому судді Сушко Л.М.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.11.2014р. порушено провадження у справі № 908/5027/14, судове засідання призначено на 11.12.2014р., у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.12.2014р. у зв'язку з неявкою Позивача розгляд справи відкладено до 15.01.2015 р.

В судове засідання 15.01.2015р. представники Сторін не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

В судовому засіданні 15.01.2015р. справу розглянуто, на підставі ст.ст. 82-85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 08.12.2012 року між ТОВ «Таврійська олійножирова компанія» та ПрАТ «Мелітопольський олійноекстракційний завод» був укладений договір оренди № 09/О (далі Договір). Договір оренди укладеного строком на 35 місяців до 31.10.2015 року включно. Починаючи з січня 2014 року між підприємствами ведуться переговори з питань внесення змін до Договору оренди щодо зменшення розміру орендної плати.

Однією з вимог Відповідача для підписання додаткової угоди № 1 до Договору оренди була сплата орендної плати у розмірі 289 345,0 гривень. Позивач вважає, що вказаної суми було достатньо для зарахування її в рахунок орендної плати, в тому числі і за 2014 рік. Позивачем була здійснення оплата орендної плати у повному обсязі та направлена на адресу Відповідача пропозиція на укладення додаткової угоди до Договору оренди з зазначенням строку на відповідь. Пропозиція щодо внесення змін до Договору оренди надавалася неодноразово.

Протягом встановленого строку від Відповідача не надійшли заперечення щодо даної пропозиції, у зв'язку з чим Позивач вважає їх прийнятими та погоджувальними.

За викладених обставин Позивач просить змінити п. 3.1 Договору оренди № 09/О від 01.12.2012р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таврійська олійножирова компанія» та Приватним акціонерним товариством «Мелітопольський олійноекстракційний завод», виклавши його у такій редакції: «п. 3.1. Розмір орендної плати складає 10 000 (десять тисяч) гривень в місяць та перераховується Орендарем на розрахунковий рахунок згідно виставлених рахунків не пізніше 25-го числа наступного місяця».

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. В обґрунтування заперечень посилається на те, що Договір оренди є розірваним, оскільки у зв'язку з невиконанням Позивачем умов Договору щодо своєчасності та повноти внесення орендної плати листом-повідомленням від 07.08.2014р. Відповідач повідомив Позивача про розірвання Договору. Крім того, умовами Договору не передбачено можливості щодо зміни розміру орендної плати.

За викладених обставин просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

Судом у відповідності з вимогами статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представників Сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

01.12.2012р. між ТОВ «Таврійська ОЖК» - Орендодавець та ПрАТ «МОЕЗ» укладено Договір оренди №09/О (далі за текстом Договір), за умовами п. 1.1. якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування майно: комплекс будівель, споруд та під'їзної колії (далі майно), загальною площею 461,1 кв.м., яке знаходиться за адресою Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе, 33.

Згідно п. 1.2. Договору майно, що передається в користування складається з: Будівлі А-1, загальною площею 154, 9 кв.м.; Будівлі Б-1 (склад), загальною площею 254, 8 кв.м.; Будівлі В-1 (КПП), загальною площею 3,4 кв.м.; Будівлі Д-1 (гараж-майстерня), загальною площею 48,6 кв.м.; № 4 огорожа; № 5 залізнична гілка.

Майно передано Орендареві за Актом приймання-передачі від 01.12.2012р., який підписаний представниками Сторін та скріплений печатками підприємств.

Договір оренди укладеного строком на 35 місяців до 31.10.2015 року включно (пункт 6.1. Договору).

Пунктом 2.3. Договору оренди встановлено, що Позивач користується орендованим майном протягом строку оренди.

Згідно п. 3.1. Договору, розмір орендної оплати складає 64 869,00 грн. на місяць та перераховується Орендарем на розрахунковий рахунок Орендодавця згідно виставлених рахунків не пізніше 25-го числа наступного місяця.

За умовами п. 5.2. Договору, у випадку прострочення сплати орендної плати більш 30 днів Орендодавець має право незалежно від причини прострочення достроково розірвати договір оренди при умові письмового попередження про це Орендаря за 10 календарних днів.

Пунктом 4.2.1. Договору передбачено право Орендодавця встановлювати Орендарю плату за користування майном домовленості сторін.

Відповідно до п. 4.3.2 Орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату Орендодавцю.

ПрАТ «МОЕЗ» звернулося до ТОВ «Таврійська ОЖК» з пропозицією (лист №2227/23 від 31.07.2014р.) щодо укладання додаткової угоди до Договору оренди від 01.12.2012р. про зменшення розміру орендної плати.

Відповіді на зазначену пропозицію ТОВ «Таврійська ОЖК» не надано.

Позивач звернувся до суду з вимогою змінити п. 3.1 Договору оренди № 09/О від 01.12.2012р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таврійська олійножирова компанія» та Приватним акціонерним товариством «Мелітопольський олійноекстракційний завод», виклавши його у такій редакції: «п. 3.1. Розмір орендної плати складає 10 000 (десять тисяч) гривень в місяць та перераховується Орендарем на розрахунковий рахунок згідно виставлених рахунків не пізніше 25-го числа наступного місяця», обґрунтовуючи позов тим, що однією з вимог Відповідача для підписання додаткової угоди №1 до Договору оренди була сплата орендної плати за 2013 рік в сумі 289 345,00 грн.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги ПрАТ «МОЕЗ» такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох сторін, що направлена на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а ст. 627 цього ж кодексу встановлено, що сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору, з урахуванням вимог, визначених цим кодексом, іншими актами цивільного законодавства, звичаїв ділового обігу, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 651, 652 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Статтею 181 Господарського суду України визначений загальний порядок укладення господарських договорів, відповідно до якого господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками, запропонований проект якого надається другій стороні для узгодження у двох примірниках, при цьому, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Відповідно до статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з листа №2227/23 від 31.07.2014р., Позивач звернувся до Відповідача з пропозицією внести зміни в Договір оренди в частині розміру орендної плати.

При цьому Позивач посилається на те, що між сторонами було досягнуто усної домовленості про зменшення розміру орендної плати за умови сплати ПрАТ «МОЕЗ» 289 345,00 грн. в якості орендної плати. Разом з тим, жодних письмових доказів заявлення такої пропозиції з боку ПрАТ «МОЕЗ» Позивачем не надано.

Разом з цим, Відповідачем надано лист-повідомлення від 07.08.2014р., відповідно до якого ТОВ «Таврійська ОЖК» повідомила ПрАТ «МОЕЗ» про дострокове розірвання Договору оренди.

Листом вих. №2389/23 від 15.08.2014р. ПрАТ «МОЕЗ» не погодилося з розірванням Договору та зазначило, що вважає себе належним Орендарем.

Тобто, як вбачається з вищезазначених документів, між сторонами існує спір про дію Договору, відтак спір про внесення змін до Договору щодо розміру орендної плати є передчасним.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили, (ч.2 ст.43 ГПК України).

Пунктом 6.2. Договору встановлено, що умови цього Договору зберігають силу протягом всього терміну дії цього Договору, в тому числі у випадках, коли після його укладання законодавством встановлено правила, що погіршують становище Орендаря.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що між Сторонами дійсно було досягнуто домовленості щодо зменшення розміру орендної плати, за умови сплати Орендарем орендної плати у розмірі 289 345,0 грн., тобто позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, за таких обставин відсутні підстави для задоволення вимог ПрАТ «МОЕЗ» про внесення змін до Договору оренди від 01.12.2012р.

Згідно ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на Позивача.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Запорізької області, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Мелітопольський олійноекстракційний завод» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврійська олійножирова компанія» про внесення змін до договору відмовити.

Суддя Л.М. Сушко

Рішення оформлено та підписано відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України 20.01.2015р.