РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 910/26422/14 19.01.15

За позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"
доПублічного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія"
простягнення 21 402,47 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" про відшкодування шкоди 21 402,47 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.12.2014 порушено провадження у справі №910/26422/14 та призначено розгляд справи на 22.12.2014.

Ухвалою від 22.12.2014, в порядку ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 19.01.2015.

Від позивача надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності представників позивача.

Відповідач явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштової кореспонденції, які долучені до матеріалів справи.

Крім того, відповідач звернувся до суду з клопотанням про розгляд питання щодо передання наведених у ньому клопотанні деталей відповідачу.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Пунктом 2 ст. 352 Господарського кодексу України встановлено, що страхування може здійснюватися на основі договору між страхувальником і страховиком (добровільне страхування) або на основі закону (обов'язкове страхування).

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про страхування", страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Страхування наземного транспорту (крім залізничного), відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України "Про страхування", є видом добровільного страхування.

В статті 16 Закону України "Про страхування" визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

17.04.2013 між позивачем (далі - позивач, страховик) та Щупак І.Я. (далі - страхувальник) укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №294/13-Т/Дп/06 (далі - Договір), за яким був застрахований автомобіль "Volkswagen Tiguan" державний номер АЕ0500ЕМ.

23.09.2013 о 18 год. 40 хв. в м. Дніпропетровськ по вул. Шевченка/вул. Артема, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "Volkswagen Tiguan" державний номер АЕ0500ЕМ, під керуванням Щупан І.Я. та "Mitsubishi", державний номер АЕ8093ВЕ під керуванням Клименко А.А.

23.09.2013 страхувальник звернувся до страховика із заявою з повідомленням про настання ДТП.

Відповідно до висновку №27091301 від 03.10.2013 та калькуляції №270913 від 03.10.2013, вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля склала 30 184,72 грн.

Згідно рахунку від 24.09.2013 вартість відновлювального ремонту автомобіля "Volkswagen Tiguan" державний номер АЕ0500ЕМ склала 23 512,97 грн.

На підставі вищенаведених документів, позивачем складений страховий акт №294/13-Т/Дп/06-01-01 від 04.10.2013, відповідно до якого позивач прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 22 402,47 грн.

Страхове відшкодування сплачено позивачем на користь ТОВ "Гарант-авто" (СТО), згідно платіжного доручення №1484 від 08.10.2013 на суму 22 402,47 грн.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 2. ст. 1187 Цивільного кодексу України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи, в межах суми 22 402,47 грн.

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно внаслідок експлуатації автомобіля "Mitsubishi", державний номер АЕ8093ВЕ під керуванням Клименка А.А., що вбачається з постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2013.

Вищезазначеною постановою районного суду Клименко А.А. визнано винним та притягнуто до відповідності за ст. 124 КпАП України і накладено штраф.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення - акт судового розгляду справи, який є результатом дослідження всіх документів та з'ясування всіх необхідних обставин. Таким чином, у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, дорожньо-транспортні пригоди, належним доказом є довідка Державної автомобільної інспекції, складена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення. У свою чергу, протокол - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, остаточний висновок щодо наявності у діях особи складу адміністративного правопорушення міститься у постанові суду.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Mitsubishi", державний номер АЕ8093ВЕ була застрахована у відповідача на підставі договору (полісу) АС/6094933 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом АС/6094933, діючим на дату ДТП).

Отже, відповідач є особою на яку полісом АС/6094933 покладено обов'язок з відшкодування шкоди завданої під час експлуатації автомобіля "Mitsubishi", державний номер АЕ8093ВЕ на час спірної ДТП.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (стаття 9 Закону України "Про страхування").

Отже, розмір франшизи за страховим полісом АС/6094933, що становить 1000,00 грн.

Позивач звертався до відповідача з вимогою (№0802/4-5858/к від 08.02.2014) про виплату страхового відшкодування у розмірі 22 402,47 грн., яка отримана відповідачем згідно повідомлення про вручення поштового відправлення. До матеріалів справи долучено лист відповідача від 20.05.2014 №4389, в якому він повідомив, що заява про страхове відшкодування позивача ним розглянута та прийнято рішення про виплату відшкодування у розмірі 21 402,47 грн., враховуючи франшизу - 1000,00 грн.

Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача суму у розмірі 21 402,47 грн., що є обгрунтованим та доведеним.

Відповідач в порядку ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, не спростував заявлені позовні вимоги.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Щодо клопотання про вирішення питання щодо повернення деталей відповідачу, слід зазначити наступне.

У своєму клопотанні відповідач посилається на абзац 3 пункту 9 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992, відповідно до якого постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Суд зауважує, що предметом даного спору є відшкодування шкоди, а саме до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська охоронно-страхова компанія". Отже в даному випадку стягувачем є не безпосередньо потерпіла особа, а страхова компанія (позивач), яка набула права зворотної вимоги до відповідача.

За таких обставин, в межах розгляду даної справи, у суду відсутні підстави застосовувати положення абзацу 3 пункту 9 Постанови пленуму Верховного Суду України №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем.

Крім того, суд зазначає, що постанова пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 № 6 носить роз'яснювально-рекомендаційний характер. До того ж, особа, яка завдала збитки не позбавлена права звернутися до суду з самостійними вимогами до власника пошкодженого транспортного засобу про витребування пошкоджених деталей, що мають для нього певну матеріальну цінність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23.09.2010 у справі № 9/58-08.

У зв'язку із задоволенням позову, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-авто" (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3, код 16467237) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, код 33908322) кошти у розмірі 21 402,47 грн. (двадцять одна тисяча чотириста дві гривні 47 коп.) та 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.) судового збору.

3.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

4.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 21.01.2015.

Суддя М.Є. Літвінова