ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2015 р. Справа № 917/1701/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

1-го відповідача - не з'явився;

2-го відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Землянки", Полтавська область, Глобинський район, с. Землянки (вх.№4057П/1-18)

на рішення господарського суду Полтавської області від 28.10.2014р.

у справі № 917/1701/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАКО України", Київська область, Бориспільський район

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Землянки", Полтавська область, Глобинський район, с. Землянки

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Югтранзитсервіс-Агропродукт", Херсонська область, Бериславський район, с. Новорайськ

про стягнення 422591,11 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 28.10.2014р. у справі №917/1701/14 (суддя Гетя Н.Г.) позов задоволено частково; припинено провадження в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 327249,44 грн.; стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Землянки" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Югтранзитсервіс-Агропродукт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАКО Україна" 49087,42 грн. штрафу, 38615,44 грн. інфляційних втрат, 7638,81 грн. 3% річних та 8451,82 грн. судового збору; видано наказ після набрання рішенням законної сили. Оскаржуване рішення місцевого господарського суду мотивоване правомірністю нарахування позивачем штрафу у розмірі 15% за неналежне виконання грошового зобов'язання, у зв'язку з тим, що у додатках (специфікаціях) до договору поставки визначено такий розмір штрафу. Також, місцевий господарський суд, з посиланням на ст. 625 ЦК України зазначив про правильність нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Щодо суми основного боргу, місцевим господарським судом припинено провадження у цій частині, оскільки 1-м відповідачем сплачено зазначену суму під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Землянки" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 28.10.2014р. у справі № 917/1701/14 в частині стягнення солідарно з ТОВ "Агрофірма "Землянки" та ТОВ "Югтранзитсервіс-Агропродукт" на користь ТОВ "АМАКО України" 49 087,42 грн. штрафу, 38 615,44 грн. інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити; судові витрати розподілити пропорційно між сторонами, відповідно задоволених позовних вимог.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначає, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення штраф у розмірі 15% нарахований неправомірно, оскільки його розмір визначено в специфікаціях, а не в договорі поставки. Також вказує на те, що місцевим господарським неправомірно нараховані інфляційні втрати на суму боргу, оскільки вартість товару виражена в еквіваленті іноземної валюти. Зазначає, що господарським судом першої інстанції при вирішенні спору не враховано роз'яснення Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Автоматизованою системою документообігу Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу (справу) призначено для розгляду судді-доповідачу Терещенко О.І.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28.11.2014р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Медуниця О.Є.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 13.01.2015р. о 10:00 год.

31.12.2014р. на адресу суду від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАКО України" надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника (вх. №13010) та відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду Полтавської області від 28.10.2014р. у справі №917/1701/14 залишити без змін та зазначає про правомірність висновку місцевого господарського суду щодо задоволення позову в частині стягнення штрафу та інфляційних втрат. Свої заперечення мотивує тим, що п.10 додатків (специфікації) до договору визначено, що 1-й відповідач повинен сплатити позивачу штраф у розмір 15% від суми простроченого грошового зобов'язання. Також, звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що позивач та 1-й відповідач при укладенні договору поставки та додатків (специфікацій) до нього дотримались вимоги щодо письмової форми правочину про забезпечення виконання зобов'язання, та додатки (специфікації) укладені в такій же формі, як і договір, а отже застосування штрафу, передбаченого додатками (специфікаціями) до договору є правомірними.

Також, зазначає, що апелянтом не враховано п.8.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», який передбачає, що якщо за умовами договору сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов'язання перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким розрахунком не змінюється, тобто залишається гривневим, то з моменту перерахунку боржник відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов'язання.

Представник позивача та представники відповідачів в судове засідання не з'явились.

Представник позивача та представники відповідачів належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення №115, №123 та №1017, проте не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні.

Враховуючи належне повідомлення позивача та відповідачів про час та місце засідання суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами без участі представників позивача та відповідачів, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

15.01.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АМАКО України" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Землянки" (покупець) укладений договір №6278/014168, відповідно до п.1.1 якого, продавець в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, зобов'язується передати у власність покупцю, а покупець в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, зобов'язується прийняти та оплатити товар (насіння), в кількості, асортименті, у терміни і за цінами, зазначеними у додатку (додатках) до даного договору.

Відповідно до п.1.2 даного договору, асортимент, кількість та одиниця виміру, базис (умови) поставки, ціна за одиницю виміру товару, вартість товару та строки оплати вартості товару узгоджуються сторонами в відповідних додатках, які є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 10.1 даного договору визначено, що даний договір набирає сили з моменту його підписання, і діє до 31.12.2013р., а в частині фінансових розрахунків - до повного виконання сторонами умов дійсного договору.

До договору від 15.01.2013р. №6278/014168 були укладені Додатки №1 від 15.01.2013р., №2 від 21.01.2013р., №3 від 21.01.2013р.

Згідно додатку 1, 2 (в редакції Додаткових угод), загальна вартість товару складає гривневий еквівалент суму 20782,00 дол. США (специфікація №1), 4 374,00 дол. США (специфікація №2), що станом на день укладення даного договору становило 170412,40 грн. (специфікація №1) та 35866,80 грн. (специфікація №2).

Пунктом 2.1 вищезазначених додатків (специфікацій) №1 та №2 в редакції Додаткових угод встановлено, що за умовами даного договору «Курс перерахунку» - середньозважений курс на міжбанківському ринку, опублікований на сайті Національного банку України (www.bank. gov. ua) на день, що передує дню перерахування коштів по даному договору, збільшений на 1%. Курс перерахунку, за яким розраховується гривневий еквівалент відповідного платежу, не може бути нижчим за курс перерахунку на дату укладення даного договору, а саме 8,20 грн. за 1 доллар США. Сума фактично перерахованих платежів не може бути нижчою за гривневий еквівалент, зафіксований на дату підписання даного додатку та визначений в п.2.2 даного додатку.

Як встановлено в п.8 специфікацій №1, 2, покупець зобов'язаний сплатити продавцю 100% загальної вартості товару на наступних умовах:

-аванс в розмірі 10% від загальної вартості товару, що складає гривневий еквівалент 1 770,40 дол. США і підлягає сплаті по курсу перерахунку до 20.02.2013р.

- 10% від загальної вартості товару, що складає гривневий еквівалент 1 770,40 доларів США і підлягає сплаті по курсу порахунку до 20.03.2013р.

-80 % від загальної вартості товару, що складає гривневий еквівалент 14 163,20 доларів США та підлягає сплаті по курсу перерахунку до 20.10.2013р.

На виконання умов договору, позивач по специфікації №1 поставив 1-му відповідачу товар згідно видаткових викладних від 01.04.2013р. №К 004245/014168 на суму 145172,80 грн. та №К-008384/014168 на суму 25239,60 грн.

За специфікацією №2, згідно видаткової накладної від 18.04.2013р. №К-005858/014168, позивачем було поставлено товару 1-му відповідачу на суму 35866,80 грн.

Матеріали справи містять належним чином оформлені довіреності на отримання уповноваженим представником від позивача товарно-матеріальних цінностей.

Згідно п.2.1 специфікації №3, за умовами даного договору «Курс перерахунку» - курс продажу (ASK курс) Євро на момент закриття торгів на міжбанківському ринку на день, що передує дню перерахування коштів по даному договору, опублікований на сайті http://mezhbank.org.ua. Курс перерахунку, за яким розраховується гривневий еквівалент відповідного платежу, не може бути нижчим за курс перерахунку на дату укладення даного договору, а саме 10,90 грн. за 1 Євро. У разі відсутності доступу на сайт http://mezhbank.org.ua. для визначення курсу перерахунку сторони використовуватимуть курс Євро, встановлений Національним Банком України на день перерахування коштів по даному договору, збільшений на 1%. Сума фактично перерахованих платежів не може бути нижчою за гривневий еквівалент, зафіксований на дату підписання даного додатку та визначений в п.2.2 даного додатку.

Пунктом 7 даної специфікації передбачено, що термін поставки товару до 10.04.2013р. за умови належного виконання покупцем умов оплати авансу згідно п.8.1 даного додатку.

Пунктом 8 цієї специфікації встановлено порядок оплати вартості товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцю 100% загальної вартості товару на наступних умовах:

- аванс, в розмірі 50% від загальної вартості товару, що складає гривневий еквівалент 18 540,00 Євро і підлягає сплаті по курсу перерахунку до 20.03.2013р.

- 50% від загальної вартості товару, що складає гривневий еквівалент 18 540,00 Євро і підлягає сплаті по курсу перерахунку до 20.10.2013р.

Як вбачається з специфікації №3, позивач поставив 1-му відповідачу товар згідно видаткової накладної від 18.04.2013р. №К-005858/014168 (позиція №1, №2, №3)на суму 404172,00 грн.

Відповідно до додатку №1 (специфікації №1) до договору, позивач поставив 1-му відповідачу товару на загальну суму 170412,40 грн., з яких 29034,56 грн. сплачено 1-м відповідачем. Заборгованість по специфікації №1 складає 141 377,84 грн.

Відповідно до специфікації №2, №3, позивач поставив 1-му відповідачу товару на загальну суму 440038,80грн., з яких 1-м відповідачем сплачено 254167,20 грн. заборгованість за специфікаціями №2, №3 складає 185 871,60 грн.

Отже, загальна заборгованість 1-го відповідача з оплати вартості товару складає 327249,44 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до 1-го відповідача з письмовою претензією-вимогою від 29.11.2013р. №11389, в якій вимагав негайно сплатити позивачу заборгованість у сумі 776 804,77 грн.

Пунктом 10 Додатків №1,2,3 до договору встановлено, що у разі порушення 1-м відповідачем умов оплати товару, визначених в п.8.3 Додатків (кінцевого терміну розрахунку), 1-й відповідач зобов'язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 15% від суми простроченого грошового зобов'язання.

На підставі зазначеного положення 1-му відповідачу нараховано штраф у розмірі 49087,42 грн.

У подальшому, 21.01.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АМАКО України" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Югтранзитсервіс-Агропродукт" (поручитель) укладено договір поруки №1П-6278/014168, відповідно до п.1.1 якого, поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ТОВ «Агрофірма «Землянки» (боржник) взятих на себе зобов'язань з оплати вартості товарів за договором №6278/014168 від 15.01.2013р. та додатками до нього, укладених між боржником та кредитором, а також сплати штрафних санкцій, інфляційних та 3% річних.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і дія цього договору закінчується належним виконанням боржником взятих на себе зобов'язань по основному договору чи виконання поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього договору. (п.5.2, 5.3 договору).

На виконання п.2.2 договору поруки, позивач направив 2-му відповідачу письмове повідомлення з вимогою виконати зобов'язання 1-го відповідача у відповідній частині та зазначив розмір невиконаного боржником в строк зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначене письмове повідомлення №11391 від 29.11.2013р. було направлено 2-му відповідачу та отримано останнім 10.12.2013р.

Проте, матеріали справи не містять доказів виконання поручителем взятих на себе зобов'язань у строк, встановлений п.2.2 договору поруки.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення солідарно з 1-го та 2-го відповідача суми основного боргу в розмірі 327 249,44 грн., суми штрафу у розмірі 49 087,42 грн., інфляційних у сумі 38 615,44 грн., суми 3% річних у розмірі 7 638,81 грн., також суму судового збору у розмірі 8451,82 грн.

28.10.2014р. господарським судом Полтавської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за договором поставки від 15.01.2013р. №6278/014168, штрафу , 3% річних та інфляційних втрат.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, а саме копії виписок по рахункам ПАТ «Сітібанк», які містяться в матеріалах справи, 1-м відповідачем, під час розгляду справи в суді першої інстанції, сплачено на користь позивача суму основного боргу за договором поставки від 15.01.2013р. №6278/014168 у розмірі 327 249,44 грн.

Відповідно до вимог пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

За приписами пункту 4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору (п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмету спору (наприклад сплати суми боргу, знищення спірного майна тощо), якщо у зв'язку з цим не залишилось неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існувати в процесі розгляду справи.

За таких обставин, господарський суд першої інстанції при прийнятті рішення правомірно застосував приписи пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України та припинив провадження у справі в частині сплати основної заборгованості за договором поставки на суму 327 249,44 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами статті 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В обґрунтування своїх доводів, апелянт зазначає, що в договорі поставки від 15.01.2013р. №6278/014168 не визначено за можливе порушення умов договору такого виду штрафних санкцій як штраф у розмірі 15%.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими доводами, з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, пунктом 10 додатків №1, №2, №3 (специфікацій) до договору, у разі порушення 1-м відповідачем терміну оплати товару, передбаченого п.8.3 відповідного додатку (тобто кінцевого терміну оплати), 1-й відповідач зобов'язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 15% від суми простроченого грошового зобов'язання.

Колегія суддів зазначає, що строк кінцевого розрахунку за поставлений товар за всіма специфікаціями - 20.10.2013р., сума основного боргу за поставлений товар складала - 327 249,44 грн.

Також, пунктом 9.2 договору поставки від 15.01.2013р. передбачено, що у випадку прострочення оплати за товар покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення оплати, від загальної вартості неоплаченого в строк товару з урахуванням ПДВ за кожний день прострочення оплати платежу по день оплати заборгованості включно, якщо інша відповідальність не передбачена в додатках до даного договору.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції про правомірність нарахування позивачем 15% штрафу у розмірі 49087,42 грн.

Щодо доводів апелянта про те, що специфікація не є документом, який би змінював умови основного договору в частині, що не стосується характеристики об'єкта договору, його ціни, кількості, строку та місця поставки, колегія суддів зазначає, що специфікації (додатки до договору) укладені в тій же формі, що й основний договір та згідно п.1.2 договору є його невід'ємними частинами. А отже, вимоги законодавства щодо вчинення правочину про забезпечення зобов'язання сторонами у вигляді штрафу дотримано у повному обсязі.

В обґрунтування своїх доводів апелянт вказує на те, що місцевим господарським суд при задоволенні позовних вимог ТОВ «АМАКО Україна» в частині стягнення з 1-го відповідача штрафу у розмірі 49 087,42 грн. не враховано статтю 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

З цього приводу колегія суддів, погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що положення даного закону стосуються пені, а не штрафу. А як вбачається з матеріалів справи, позивачем до стягнення був заявлений штраф у розмірі 15%.

Окрім того, згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позову в частині стягнення з 1-го відповідача 3% річних у сумі 7638,81 грн. за період з 21.10.2013р. по 31.07.2014р.

Щодо тверджень апелянта про те, що позивачем неправомірно нараховані інфляційні втрати на суму боргу, оскільки вартість товару виражена в еквіваленті іноземної валюти, колегія суддів відхиляє їх за необґрунтованістю з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що умовами договору поставки та додаткових угод до нього передбачено, що загальна вартість товару визначена в доларах США і дана сума оплати підлягає перерахунку. На дату підписання договору поставки та додатків до нього визначено гривневий еквівалент вартості товару у гривнях. Дана сума позивачем на момент виникнення у 1-го відповідача грошового зобов'язання та на час розгляду справи не змінювалась.

Пунктом 8.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що якщо за умовами договору сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов'язання перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневим, то з моменту перерахунку боржник відповідно до частини другої статті 625 ЦК України зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов'язання.

А отже, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про правомірність задоволення інфляційних втрат за період з листопада 2013р. по червень 2014 р. у сумі 38615,44 грн.

Приписами статті 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Частиною 1 статті 543 Цивільного кодексу України встановлено, що в разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Місцевим господарським судом правомірно встановлено, що вимоги позивача до відповідача узгоджуються з нормами діючого законодавства України та умовами договору поставки з додатками до нього та договору поруки та додаткових угод до нього.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що місцевим господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення солідарно з 1-го та 2-го відповідача 49087,42 грн. штрафу, 38615,44 грн. інфляційних втрат та 7638,81 грн. - 3% річних.

Приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Землянки" слід залишити без задоволення, рішення господарського суду Полтавської області - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Землянки", Полтавська область, Глобинський район, с. Землянки залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 28.10.2014р. у справі №917/1701/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 16.01.2015р.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Медуниця О.Є.