Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "19" січня 2015 р. Справа № 906/1574/14

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія "Полісся-Продукт" (м.Житомир)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (м.Бердичів)

про стягнення 26009,50 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 26009,50 грн., з яких: 19461,99грн. основного боргу, 909,81грн. пені, 4865,50грн. 25% штрафу, 106,87грн. 3% річних, 665,33грн. інфляційних.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. 19.01.2015 від позивача факсимільним зв'язком надійшла заява про розгляд справи без участі його представника. До заяви додано довідку про стан заборгованості, відповідно до якої сума основного боргу станом на 19.01.2015 становить 14428,48грн.

Відповідач в судове засідання не з'явився, свого уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив. 16.01.2015 на адресу суду повернулась копія ухвали господарського суду Житомирської області від 05.01.2015, направлена відповідачу за адресою: АДРЕСА_1, з відміткою відділення поштового зв'язку: "по закінченню терміну зберігання" (а.с. 73-76).

З метою підтвердження відомостей щодо відповідача, судом було здійснено електронний запит та отримано інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, розміщеного на офіційному веб-сайті Державного підприємства "Інформаціійно-ресурсний центр" (а.с. 66-67), згідно якого юридична адреса відповідача відповідає вказаній у позовній заяві.

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки вся поштова кореспонденція надсилалася відповідачу за його юридичною адресою, суд вважає, що останній був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

За вказаного, враховуючи наявні у справі документи, суд вважає, що відсутність представника позивача та відповідача не перешкоджає вирішенню спору, згідно ст. 75 ГПК України, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши надані до справи документи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вказує позивач та вбачається з матеріалів справи, 19.08.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія "Полісся-Продукт" (постачальник/позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець/відповідач) укладено договір №82942 (далі - Договір (а.с.9)), за умовами якого постачальник зобов'язується передати, а покупець зобов'язується прийняти та своєчасно оплатити переданий товар за цінами, обумовленими сторонами при складанні заявки. Товар передається партіями (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору, поставка (відпуск) товару здійснюється постачальником на підставі отриманої від покупця заявки. Заявка може здійснюватись шляхом листування, телеграмою, через телефонний або факсимільний зв'язок, по електронній пошті або передаватися через представника постачальника.

У пунктах 2.2., 2.6. Договору визначено, що кількість, асортимент та ціна товару зазначається у видаткових накладних постачальника; поставка товару здійснюється постачальником за рахунок покупця. Вартість поставки товару вказується у видатковій накладній.

Право власності, а також ризик випадкової загибелі чи випадкового пошкодження товару переходить від постачальника до покупця під час підписання видаткових накладних (п.п. 2.5. договору).

Згідно п.п. 1.5. Договору, сумою цього договору є сума усіх накладних, по яких передавався товар покупцю в термін дії цього договору.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 включно у частині поставки, в частині оплати - до повного виконання зобов'язань по даному договору (п. 7.1. договору).

Позивач вказує, що на виконання умов Договору передав, а відповідач отримав товар. Однак, на дату звернення з позовом до суду, розрахунки відповідач у повному обсязі не провів, заборгувавши 19461,99грн.

За несвоєчасно проведені розрахунки, у відповідності до п.6.3 Договору, позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню в сумі 909,81грн., за період з 12.09.2014 по 24.11.2014, та штраф у розмірі 4865,50грн., а на підставі ст. 625 ЦК України - 665,33грн. інфляційних за період з вересня 2014 по жовтень 2014 та 106,87грн. 3 % річних за період з 12.09.2014 по 24.11.2014.

Згідно наданих позивачем документів, після порушення провадження у справі, відповідачем частково сплачено суму основного боргу в розмірі 5033,51грн.

Відповідач позов за підставами пред'явлення та предметом не оспорив, доказів остаточного погашення боргу не надав.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

За ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються на укладеному між сторонами Договорі поставки №82942 від 19.08.2013. (а.с.9).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору, в період з 06.09.2014 по 20.09.2014 позивач передав, а відповідач отримав товар на загальну суму 19461,99грн., згідно підписаних сторонами видаткових накладних (а.с. 12-22).

Відповідно до п. 3.1. Договору, покупець зобов'язується перерахувати кошти за товар в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок або внести в касу підприємства постачальника не пізніше 5 календарних днів з моменту прийомки товару.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач своє зобов'язання по оплаті отриманого товару у встановлений Договором строк не виконав, заборгувавши на дату подачі позову 19461,99грн. Наявність заборгованості у вказаному розмірі, в період з 01.10.2014 по 31.10.2014, вбачається зокрема, і з підписаного сторонами акту звіряння взаємних розрахунків (а.с.63).

Оскільки, під час розгляду справи, відповідачем частково погашено основну заборгованість у розмірі 5033,51грн., що підтверджується чеками (а.с. 47-51, 62), провадження у справі в цій частині необхідно припинити за відсутністю предмету спору на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

За вказаного, стягненню з відповідача підлягає заборгованість у розмірі 14428,48грн.

Що стосується заявлених до стягнення 909,81грн. пені та 4865,50грн. штрафу, слід зазначити наступне.

Як передбачено ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 6.3 Договору сторони визначили, що при порушенні терміну оплати, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки платежу, а також штраф у розмірі двадцяти п'яти відсотків від суми неоплаченого товару. Загальна сума пені та штрафу розраховується за весь період прострочення.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені та штрафу (а.с.10-11), суд дійшов висновку, що нарахування пені у розмірі 909,81грн., за період з 12.09.2014 по 24.11.2014, та штрафу в сумі 4865,50грн., є обґрунтованим, а їх розрахунки - вірними.

Стосовно заявлених до стягнення 665,33грн. інфляційних та 106,87грн. 3% річних, то приписами частини 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних, суд дійшов висновку, що їх нарахування у заявлених сумах та за визначений позивачем період здійснено обґрунтовано та вірно, тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 32 ГПК, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідач доказів на спростування позовних вимог суду не надав. При цьому позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Отже, позов підлягає задоволенню на суму 20975,99грн., з яких 14428,48грн. основного боргу, 909,81грн. пені, 4865,50грн. 25% штрафу, 106,87грн. 3% річних, 665,33грн. інфляційних. В частині стягнення 5033,51грн. основного боргу провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 49, 75, п. 1-1 ч.1 ст. 80, ст. 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ід. код НОМЕР_1)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія "Полісся-Продукт" (10001, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Кооперативна, буд. 12, ід. код 32265298)

- 14428,48 грн. основного боргу,

- 909,81 грн. пені,

- 4865,50 грн. 25% штрафу,

- 106,87 грн. 3% річних,

- 665,33 грн. інфляційних

- 1827,00 грн. судового збору.

3. В частині стягнення 5033,51грн. основного боргу провадження у справі припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.01.2015

Суддя Вельмакіна Т.М.

Друк:

1 - до справи;

2 - позивачу (рек. з пов.)

3 - відповідачу (рек. з пов.)