ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13 січня 2015 р. Справа № 918/1592/14

Суддя Горплюк А.М. розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення заборгованості в сумі 28 358 грн. 38 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача : Дробот І.А. (довіреність №3636-О від 18.09.2013р.).

Від відповідача : ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 від 10.03.2000р.).

Суть спору: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося в господарський суд Рівненської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 28 358 грн. 38 коп., в тому числі: 10 000 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом, 10 800 грн. 00 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 314 грн. 51 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 2 243 грн. 87 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Ухвалою суду від 12.11.2014р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження, справу призначено до слухання на 25.11.2014р.

В судовому засіданні 25.11.2014р. оголошувалась перерва до 11.12.2014р.

В судовому засіданні 11.12.2014р. оголошувалась перерва до 23.12.2014р.

За клопотанням відповідача в порядку ст. 69 ГПК України ухвалою суду від 23.12.2014р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів, розгляд справи відкладено на 13.01.2015р.

В судовому засіданні 13.01.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав вказаних у позовній заяві, а представник відповідача визнає позовні вимоги частково, відзиву на позов на вимогу суду не подав.

Суд вбачає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду позовної заяви відповідно до статті 75 ГПК України.

В результаті розгляду матеріалів справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

25.03.2011р. між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (надалі - банк) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (надалі - клієнт) було підписано заяву про відкриття поточного рахунку (а.с 30).

Згідно заяви відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі - Умови, а.с. 31-42, 61-68), тарифів банку (а.с. 43-45), що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 25.03.2011р. (надалі - Договір, а.с. 30) та взяв на себе зобов'язання виконувати умови Договору.

Відповідно до умов Договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_2 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта, що визначено і врегульовано Умовами.

У відповідності до пункту 3.18.1.1 Умов, кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта.

Згідно пункту 3.18.1.3 Умов, кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди.

Пунктом 3.18.1.6 Умов визначено, що ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбаченими внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта.

Відповідно до пункту 3.18.1.8 Умов, проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг".

Згідно пункту 3.18.1.16 Умов, при укладанні договорів і угод чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк або у формі обміну паперовій або електронній інформацією або у будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Свої зобов'язання за договором Банк виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредитний ліміт з 28.03.2011р. в розмірі 8 000 грн. 00 коп., а з 27.07.2011р. в розмірі 10 000 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою банку № 08.7.0.0.0/34 від 23.09.2014р. (а.с. 46).

Відповідач, в свою чергу, зобов'язання за Договором, належним чином не виконав, а саме: не сплатив кошти в сумі 10 000 грн. 00 коп. для погашення заборгованості по кредиту.

Позивачем на адресу відповідача направлялася претензія №10325ROS0S07F від 19.08.2014р. (а.с. 53, докази направлення а.с. 54-55) з вимогою погасити заборгованість. Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, за відповідачем перед позивачем рахується заборгованість по кредиту в сумі 10 000 грн. 00 коп..

Відповідно до пункту 3.18.4.1.1 Умов, за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця, розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Згідно пункту 3.18.4.1.2 Умов, при не обнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 24% річних, починаючи з останньої дати періоду в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню.

У відповідності до пункту 3.18.4.1.3 Умов, у випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

На підставі вищевикладених положень Умов позивач нарахував відповідачу відсотки за користування кредитом в розмірі 10 800 грн. 00 коп. та комісію за користування кредитом 2 243 грн. 87 коп. (розрахунок а.с. 47-48, 69).

Відповідно до пункту 3.18.4.1.3 Умов, у разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого умовами і правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Плата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

На підставі пункту 3.18.4.1.3 Умов позивачем нараховано відповідачу пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань по договору в розмірі 5 314 грн. 51 коп. (розрахунок а.с. 47-48, 69).

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, встановивши обставини справи і давши їм правову оцінку, господарський суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України, що кореспондується із статтею 193 ГК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно пункту 1 статті 364 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З огляду на умови Договору строк повернення відсотків за користування кредитними коштами є таким, що настав. Відповідач доказів повернення відсотків за користування кредитними коштами не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, його розміру не спростував.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не оплачений, його розмір підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 10 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 10 800 грн. 00 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом та 2 243 грн. 87 коп. заборгованості по комісії за користуванням кредиту є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню.

Крім того, у поданій позовній заяві, ПАТ КБ "Приватбанк" просить стягнути з відповідача 5 314 грн. 51 коп. пені, розрахунок якої наведено у доданому до позовної заяви розрахунку суми заборгованості.

Розглядаючи питання обґрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача пені, суд враховує наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки (пені, штрафу).

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення статті 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно пункту 6 статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до п. 3.18.5.4 Умов, нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбачений п. 3.18.5.1, 3.18.5.2, 3.18.5.3 здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок пені з урахуванням визначеного п. 3.18.5.4 Умов порядку нарахування пені, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 5 314 грн. 51 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань є також обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтями 33 та 34 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідачем доказів у спростування обґрунтованості позовних вимог суду не надано.

З огляду на вказані приписи законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 10 000 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 10 800 грн. 00 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 243 грн. 87 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом та 5 314 грн. 51 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню.

На відповідача на підставі статті 49 ГПК України покладаються витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 827 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 49, 81-1, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (33016, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ) - 10 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 10 800 грн. 00 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 243 грн. 87 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом, 5 314 грн. 51 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та 1827 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення підписане суддею "16" січня 2015р.

Суддя Горплюк А.М.