ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2014р.м.Київ№ 28/471

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Моноброк»
до Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва
провизнання недійсним податкового повідомлення-рішення в частині
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар с/з Масленніков А.О.

Представники

від позивача від відповідача Жительний В.М. - директор не прибули
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення ДПІ у Оболонському районі м. Києва від 29.06.2004 №/0 в частині визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток в сумі 1890 грн. та штрафних санкцій по податку на прибуток в розмірі 945,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2005 провадження у справі № 28/471 було зупинено до вирішення Господарським судом міста Києва справи № 28/420-А за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Моноброк» до Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва про визнання податкового повідомлення-рішення недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2014 суддею Смирновою Ю.М. справу № 28/471 прийнято до свого провадження та поновлено провадження у справі.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що правомірно включив до складу валових витрат витрати на сплату збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства та нарахував амортизацію на основні фонди невиробничого призначення - побутові кондиціонери, розташовані в офісі товариства. Також позивач зазначає, що порушення порядку заповнення податкової декларації з податку на прибуток не призвели до заниження податкових зобов'язань, відтак, у відповідача не було підстав для їх донарахування.

Відповідач у наданих суду письмових поясненнях проти позову заперечує, посилаючись на те, що факти порушення податкового законодавства встановлені актом перевірки.

Представники відповідача у судове засідання не прибули.

Відповідно до ч.6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України справа вирішується на основі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

В С Т А Н О В И В:

Відповідачем - ДПІ у Оболонському районі м. Києва проведено планову документальну перевірку позивача за період з 01.01.2001 по 31.12.2003, про що складено акт перевірки від 25.06.2004 №895/23-202-25278959.

На підставі зазначеного акта 29.06.2004 відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення №/0, яким позивачу відповідно до п.п.4.1.6 п.4.1 ст. 4, п.п.5.2.1 п. 5.2 ст. 5, п.п. 8.1.2, п.п.8.1.4, п.п. 8.1, п.п. 8.3.2 п. 8.3 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та п.п. 17.1.3 п.17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначено податкове зобов'язання по податку на прибуток у сумі 14205,00 грн., в тому числі 9470,00 грн. основного платежу та 4735,00 грн. штрафних санкцій.

Аналогічне за змістом податкове повідомлення - рішення від 21.07.2004 за №/1 було прийнято по відношенню до позивача в межах процедури апеляційного узгодження, передбаченого положеннями ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Це податкове повідомлення-рішення позивач оскаржив до суду (справа №28/420-А, до вирішення якої зупинялося провадження у справі №28/471). Підстави оскарження податкового повідомлення-рішення від 21.07.2004 №/1 та податкового повідомлення-рішення від 29.06.2004 №/0 в частині визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток в сумі 1890 грн. та штрафних санкцій по податку на прибуток в розмірі 945,00 грн. повністю ідентичні.

У справі №28/420-А податкове повідомлення - рішення від 21.07.2004 №/1 було скасовано судом в частині донарахування Товариству з обмеженою відповідальністю «Моноброк» податку на прибуток в сумі 450 грн. та застосування штрафних санкцій по податку на прибуток в розмірі 225 грн. Постанова Господарського суду міста Києва від 18.12.2012 у справі №28/420-А залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2013.

Відповідно до п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат відносяться суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Серед іншого, в акті перевірки зазначається, що у 2001 році позивач не здійснював придбання та перепродаж пива, а виробляв його на давальницьких умовах. Тому підприємство не являлося платником збору на розвиток виноградарства, садівництва та хмелярства, і, як наслідок, не мало права на включення до складу валових витрат в ІІ кв. 2001р. та ІІІ кв.2001р. 1,1 тис. грн. та 3,7 тис. грн. відповідно сплаченого до бюджету збору, оскільки такі витрати не пов'язані з підготовкою, організацією та веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг).

В ході розгляду справи №28/420-А суд погодився з доводами акта перевірки в цій частині. За правилами ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України ці обставини повторного доказування не потребують.

Пунктом 16.3 ст. 16 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що податок, який підлягає сплаті до бюджету, дорівнює сумі, визначеній згідно з пунктом 16.2 цієї статті, яка зменшена на вартість торгових патентів, придбаних платником податку згідно із Законом України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності».

В акті перевірки міститься висновок про безпідставне зменшення позивачем суми податку на прибуток, яка підлягає нарахуванню за особовим рахунком платника на 0,27 тис. грн. за ІІ квартал та півріччя 2002 року. З акта перевірки випливає, що це порушення допущено позивачем внаслідок неправильного складання декларації по податку на прибуток та додатку «П» до нього в частині зменшення розміру податку на прибуток, який підлягає сплаті до бюджету, на вартість придбаних торгових патентів. Зокрема, вартість придбаних позивачем торгових патентів у ІІ кв. 2002р. в сумі 270 грн. показано в додатку «П», код рядка 44, але не відображено цю суму у декларації.

Під час розгляду справи №28/420-А суд встановив, що позивач дійсно порушив порядок заповнення декларації по податку на прибуток. Проте допущена позивачем помилка не призвела до заниження податку на прибуток, оскільки за II кв. 2002р. позивач задекларував від'ємне значення у сумі 34,5 тис. грн. і податку, що підлягає сплаті до бюджету, не нараховано.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України ці обставини повторного доказування не потребують.

Згідно з положеннями п.8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» витрати на придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання підлягають амортизації.

Не підлягають амортизації та провадяться за рахунок відповідних джерел фінансування витрати на придбання, ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих фондів. Під терміном «невиробничі фонди» слід розуміти капітальні активи, які не використовуються у господарській діяльності платника податку (п. 8.1.4 п. 8.1 ст. 8 вказаного Закону).

В акті перевірки відповідач дійшов висновку, що позивач завищив розмір амортизаційних відрахувань, оскільки проводив амортизаційні нарахування на основні фонди невиробничого призначення - побутові кондиціонери, придбані позивачем у Приватного підприємства «Клімат-Контроль» за накладною від 22.10.2001 №617 на суму 4295,00 грн., в тому числі ПДВ 715,80 грн. Відповідач вважає, що витрати на придбання кондиціонерів не відносяться до валових витрат підприємства і не підлягають амортизації.

Однак, така позиція відповідача є помилковою. Зокрема, як встановлено постановою Господарського суду міста Києва від 18.12.2012 у справі №28/420-А, вищеописані кондиціонери позивача встановлені у виробничих приміщеннях і забезпечують господарську діяльність підприємства, і на підставі цього можуть бути віднесені до виробничих фондів, із включенням нарахованої амортизації по групі виробничих фондів до валових витрат.

Враховуючи викладене, податок на прибуток в розмірі 450,00 грн. та штрафні санкції в розмірі 225,00 грн. за вищезазначеними епізодами донараховані позивачу неправомірно.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В даному випадку, оскаржуване податкове повідомлення-рішення № /0 від 29.06.2004 з підстав, описаних вище в постанові, частково не відповідає зазначеним критеріям та порушує права позивача, тому суд частково задовольняє заявлені позовні вимоги та визнає недійсним вказане податкове повідомлення-рішення в частині визначення позивачу податкового зобов'язання по податку на прибуток в сумі 675 грн. (450 грн. основного платежу та 225 штрафних санкцій).

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати, понесені позивачем, відшкодовуються на його користь з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 71, 72,94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Господарський суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва від 29.06.2004 №/0 в частині визначення Товариству з обмеженою відповідальністю «Моноброк» податкового зобов'язання по податку на прибуток в сумі 675 грн. (450 грн. основного платежу та 225 штрафних санкцій).

В інший частині позову відмовити.

Відшкодувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Моноброк» (м. Київ, проспект Оболонський, 23-А; ідентифікаційний код 25278959) 85 (вісімдесят п'ять) грн. 00 коп. державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Дата підписання постанови: 24.02.2014
Суддя Ю.М. Смирнова