номер провадження справи 6/56/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Запоріжжя

23.10.2014 Справа № 908/3304/14

За позовом Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (пр. Металургів, буд. 6, м. Запоріжжя, 69006)

До Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (поштова адреса: вул. Портова, буд. 11 А, кв. 20, м. Запоріжжя, 69006; вул. Космічна, буд. 76-а, м. Запоріжжя, 69050)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головне управління юстиції у Запорізькій області (пр. Леніна, буд. 164, м. Запоріжжя, 69107)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 (вул. Чумаченько, буд. 23а, кв.

127, м. Запоріжжя, 69104; бул. Гвардійський, буд. 141, оф. 13, м. Запоріжжя, 69091)

Про визнання недійсним договору зберігання № 002 від 18.04.2012 року

Суддя Місюра Л.С.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_3 посвідчення № 00451, дійсне до 19.10.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_4 дов. б/н від 14.09.2014р., ОСОБА_5 дов. б/н від 14.09.2014р.; ОСОБА_1 виписка з ЄДР № 494903 від 05.04.2012р.

Від третьої особи: не зявився

(Гол. упр. юст.)

Від третьої особи: не зявився

(ОСОБА_2В.)

Розглянувши матеріали справи за позовом Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції м. Запоріжжя, до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 м. Запоріжжя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне управління юстиції у Запорізькій області м. Запоріжжя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 м. Запоріжжя, про визнання недійсним договору зберігання № 002 від 18.04.2012 року, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач в позовній заяві просить визнати недійсним, укладений між Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1, договору зберігання № 002 від 18.04.2012 року.

Строк розгляду справи був продовжений за клопотанням позивача. Розгляд справи двічі відкладався.

23.10.2014р. розгляд справи продовжений.

Позивач надав письмові доповнення № 999/9 від 23.10.2014р. до позовної заяви про визнання недійсним договору зберігання майна від 18.04.2012р., в яких зазначив наступне: у відповідності до норм ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» - витрати органів державної виконавчої служби, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. До витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: перевезення, зберігання і реалізація майна боржника, та інше. Пунктом 3.13.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що використання витрат на проведення виконавчих дій, стягнутих з боржника здійснюється відповідно до письмового розпорядження державного виконавця, яким витрати на проведення виконавчих дій перераховуються з депозитного рахунку на спеціальний реєстраційний рахунок для обліку коштів, отриманих як плата за послуги, що надаються бюджетними установами, відкритими на імя Державної виконавчої служби України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції в АР Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі в органах Державної казначейської служби України. Згідно з п.15 Положення про районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний, міжрайонний відділ державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністерством юстиції України 10.04.2012 № 549/5 - відділ є юридичною особою, має відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплат стягувачам в національній валюті в банках, печатку із зображенням Державного ОСОБА_6 України і своїм найменуванням. Відповідно до вищезазначеного Положення у начальника відділу ДВС відсутні повноваження щодо одноособового укладання договорів у яких на орган ДВС покладена матеріальна відповідальність перед третіми особами. Згідно з п. п. 5.8, 5.9 Положенням про Головні управління юстиції Міністерства юстиції України в АР Крим, в областях, м. Києві та Севастополі, яке затверджено наказом Міністерства юстиції України 23.06.2011 р. за № 1707/5, функції щодо бухгалтерського та централізованого обліку витрат покладено саме на Головне управління юстиції у Запорізькій області. Враховуючи зазначені норми діючого законодавства та враховуючи те, що у Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ відсутні повноваження щодо прямого перерахування коштів з депозитного рахунку особам, які не є стягувачами за виконавчим провадженням, ОСОБА_2 при здійсненні своїх повноважень, не мала законних підстав для укладання у двосторонньому порядку договору зберігання майна від 18.04.2012 року за № 002. У відповідності до ст. 227 ЦК України - правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином.

Доповнення до позову приймаються судом, оскільки вони подані відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Позивач надав суду письмові пояснення де вказав наступне: позивач перебуває на посаді начальника Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції з 2007 року по сьогоднішній день та здійснює свої службові обовязки відповідно до Конституції України, інших нормативно-правових актів України та положення про районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний, міжрайонний відділ державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України 10.04.2012 року № 549/5. Відповідно до вказаного положення повноваження щодо укладання договорів, підписання документів та їх затвердження покладено на начальника відповідного органу ДВС. 18.04.2012 року головним державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ, Касас ОСОБА_7, при виконанні своїх службових обовязків, було вчинено виконавчі дії щодо складання акту опису та арешту рухомого майна боржника, а саме: автомобіля марки LEXUS LS, 2007 р. в., державний номер НОМЕР_1. Відповідальним зберігачем вищезазначеним актом опису та арешту майна призначено відповідача (мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 76-а, паспорт серії СВ 951075 виданий Веселівським РВ УМВС України в Запорізькій області від 16.09.2005 р.). В матеріалах виконавчого провадження, в межах якого було вчинено вищезазначену виконавчу дію, наявний договір зберігання майна від 18.04.2012 року № 002, в якому зазначено, що позивач та відповідач, домовились та уклали відповідний договір зберігання автомобіля марки LEXUS LS, 2007 р.в., держ. номер АН 4540АЕ та встановили вартість робіт по зберіганню даного автомобіля, яка дорівнює 2,5% від вартості майна за один місяць зберігання. Проте, зазначений договір позивачем підписано не було і будь-якої домовленості з відповідачем, щодо зберігання вищезазначеного автомобіля позивачем також не проводилось. Надати будь-які припущення щодо особи, яка могла б поставити свій підпис на вищезазначеному договорі позивач не має можливості, оскільки по-перше: біля зазначеного підпису відсутні будь-які ідентифікуючі дані особи, по-друге: згідно штатного розкладу чисельність працівників Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ становить 25 осіб, по-третє: у період з 2011 по 2014 рр. в Орджонікідзевському ВДВС ЗМУЮ звільнилося близько 20 працівників і таку ж кількість було прийнято на нові посади. Також у зазначеному договорі та матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які дані, які б свідчили, що вартість робіт по зберіганню майна погоджена державним виконавцем, у якого безпосередньо перебувала дана справа, що, у свою чергу, є порушенням норм ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження. На підставі вищезазначеного, позивач вважає, що договір зберігання майна, а саме: автомобіля марки LEXUS LS, 2007 р. в., державний номер НОМЕР_2 від 18.04.2012 № 002, укладеним з численними порушеннями чинного законодавства та таким, що не підлягає виконанню Орджонікідзевським ВДВС ЗМУЮ.

Позивачем було подано клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи № 1892/9 від 26.09.2014р., в якому позивач просить суд призначити по справі судово-почеркознавчу експертизу, в якій вирішити наступне питання: чи виконано підпис в оригіналі договору зберігання майна № 002 від 18.04.2012р. начальником Орджонікідзе-ського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3, чи іншою особою?

Розгляд клопотання позивача про призначення судово-почеркознавчої експертизи № 1892/9 від 26.09.2014р. по суті був двічі відкладений судом, оскільки позивачем не було надано всіх потрібних для призначення та проведення експертизи документів.

Позивач надав суду клопотання № 2023/9 від 23.10.2014р., в якому просить суд залишити без розгляду клопотання позивача від 26.09.2014р. про призначення судово-почеркознавчої експертизи, а також зазначає, що не заперечує проти того, зо підпис на спірному договорі належить ОСОБА_8

Клопотання позивача приймається судом, оскільки заявлено відповідно до ст. 22 ГПК України.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому позов вважає незаконним та необґрунтованим, таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне: 18.04.2012р. сторони по справі уклали договір зберігання № 002 (далі по тексту - договір), згідно з умовами якого позивач (зберігач за договором) зобов'язався зберігати річ (транспортний засіб LEXUS LS, 2007 р.в., державний № НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_6М.), яке передане йому позивачем (поклажодавцем), і повернути поклажедавцеві у схоронності (п. 1.1 договору). Згідно до п. 1.2 договору докладний перелік майна, його кількість, засвідчені в актах опису й арешту майна, оцінка майна засвідчується згідно висновку експерта-оцінювача субєкта оціночної діяльності, судового експерта про вартість майна, що видаються після передачі товарів (майна) на зберігання. Зберігач підписує на підтвердження приймання майна, а позивач передає майно відповідачеві згідно з попередньо складеним відповідачем актом опису й арешту майна ВП № 32183134 від 18.04.2012р. (п. п. 2.1.1, 2.2.1 договору). Оплата послуг за договором здійснюється позивачем згідно з актом виконаних робіт по зберіганню майна та виставленого рахунку за узгодженою сторонами сумою винагороди, а саме: 2,5% від вартості майна за один місяць зберігання (п. 3.1 договору). Згідно з п. 3.2 договору у разі повернення майна до визначення належним чином його вартості, ціна послуг по зберіганню майна складає 20 грн. за добу зберігання. Оплата послуг зберігача здійснюється позивачем після підписання акта виконаних робіт по зберіганню майна протягом 3-х днів (п. 3.3 договору). 29.12.2012р. судовим експертом автотоварознавцем ОСОБА_9 був складений висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 287/12 про оцінку транспортного засобу, відповідно до якого вартість майна була визначена у розмірі 257 882 грн. 09 коп. без урахування ПДВ. Можливість укладення договору зберігання на платній основі передбачена ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» - майно, на яке накладено арешт, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім'ї, він одержує за зберігання майна винагороду, розмір якої визначається угодою між зберігачем та державним виконавцем. Узагальненнями Верховного суду України від 24.11.2008 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що невід'ємним елементом ринкових відносин є правочин - найпоширеніший юридичний факт, з яким закон пов'язує виникнення, зміну та припинення цивільних правовідносин. Термін "правочин" є новелою у Цивільному кодексі України. Термін "правочин" не виключає вживання терміна - "угода" у значенні домовленості між щонайменше двома сторонами. Перший із них є більш широким і включає в себе терміни "договір" (згідно зі ст. 11 ЦК України), "угода", "домовленість". Щоб запобігти неоднаковому застосуванню норм про правочини у практиці судів, слід зазначити, що договір та угода є тотожними поняттями, тому дво- і багатосторонні правочини є водночас як договорами, так і угодами. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, вартість послуг по зберіганню майна на підставі договору № 002 від 18.04.2012 р. була погоджена сторонами, а саме в п.3.1. договору. Таким чином, посилання в позовній заяві на непогодження з державним виконавцем вартості послуг (а не робіт, як зазначає позивач), є необґрунтованим. Як зазначає в позовній заяві позивач, «у графі «позивач» зазначено: «Орджонікідзевський Відділ ДВС ЗМУЮ в особі начальника відділу ОСОБА_3», наявна печатка позивача та підпис невідомої особи, відсутні П.І.Б. та інші ідентифікуючі ознаки». Отже, як стверджує позивач, начальником Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_3 не було підписано договір зберігання № 002 від 18.04.2012 р., і як наслідок, порушення процедури затвердження є підставою для визнання його недійсним. З вказаним не погоджується відповідача в повному обсязі на підставі наступного: господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України). Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України). Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Аналогічні приписи містяться і в ч.1 ст. 181 ГК України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Аналіз наведених норм свідчить про те, що підпис сторони (сторін) на правочинні підтверджує лише форму правочину, в якій його вчинено -письмову, а відповідно, сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки на документі, що має письмову форму. Отже, наявність печатки на договорі є свідченням скріплення не підпису особу, як помилково вважає позивач, а самого документа. При цьому, відповідач звертає увагу на те, що у матеріалах справи докази втрати позивачем печатки та доказів наявності службового розслідування за фактом незаконного її використання відсутні. Аналогічна позиція викладена в Постановах Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року по справі № 18/37/2012/5003 та від 13 березня 2013 р. по справі № 5028/7/17/2012. Отже, з урахуванням того, що сам позивач в позовній заяві не заперечує проти того, що спірний договір скріплений печаткою відповідача, та зважаючи на відсутність доказів спростування позивачем обставин відтиску його печатки на спірному договорі, логічним є висновок про відсутність фактичних та правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним. Крім того, правова норма, яка міститься у ст. 207 ЦК України (на яку посилається позивач), хоча і визначає певні вимоги до письмової форми правочину, але не встановлює наслідки її недотримання у вигляді недійсності договору, що узгоджується з приписами статті 215 Цивільного кодексу України, а відповідно до частини першої статті 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Недодержання форми правочину, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність правочину лише у разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема, статтями 547, 981, 1055, 1059, 1107 Цивільного кодексу України. У зазначених випадках правочин є нікчемним. Також ст. 204 ЦК України визначено презумпцію правомірності правочину, а саме, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого Господарського суду України від 10 червня 2014 року по справі № 914/4665/13. Крім того, скріплення спірного договору печаткою позивача є достатнім доказом його укладення самим позивачем. Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого Господарського суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 8/136-09/21. Статтею 241 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину. (п. 3.4 Постанови Пленуму Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 8/136-09/21, постанові Вищого Господарського суду України від 23 жовтня 2013 року по справі № 9пд/5014/3187/2012. Обізнаність позивача про існування спірного договору та його схвалення підтверджується наступними доказами: ОСОБА_5 від 13.05.2013 р. за №1321/9, яким позивач відмовився підписувати наданий акт виконаних робіт по зберіганню майна. При цьому він послався нібито на факт неналежного зберігання арештованого майна, що нібито «підтверджується актом приймання-пер вдавання від 20.03.2013 року, заявою директора торгівельної організації ТОВ «УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП» від 21.03.2013 року за №1366, актом державного виконавця від 27.03.2013 року». Фактично зазначеним листом позивач визнав, що договір існував, послуги по договору надавалися, однак позивач не погодився із якістю наданих послуг; поданням (повідомленням про злочин в порядку ст. 388 КК України), адресованим позивачу за вих. № 1389/9. Зокрема у зазначеному подані позивач посилається на порушення відповідачем п. 2.1.3 договору зберігання та п. 4 договору зберігання щодо неналежного зберігання ввіреного майна, за що і просить притягнути відповідача до кримінальної відповідальності. Належним чином завірена копія подання знаходиться в матеріалах господарської справи № 908/2499/14 суддя Гандюкова Л.П. (копія додається); відзивами на позовні заяви відповідача до позивача про стягнення заборгованості за договором зберігання № 002 від 18.04.12р., які містяться в матеріалах справи в господарському суді Запорізької області № 908/2703/13 (суддя Серкіз) та № 908/2499/14 (суддя Гандюкова). Зокрема цими відзивами позивач підтверджує існування та схвалення договору зберігання; актом приймання-передавання від 20.03.2013 року; заявою ТОВ «ОТП Факторінг Україна» адресованою позивачу стосовно необхідності відмови відповідача в оплаті послуг по договору зберігання.

Відповідач надав суду ще одні письмові пояснення, де вказав наступне: 18.04.2012р. сторони по справі уклали договір зберігання № 002 (далі по тексту договір), згідно з умовами якого позивач (зберігач) зобов'язався зберігати річ (транспортний засіб LEXUS LS, 2007 р.в., державний № НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_6М.), яке передане йому позивачем (поклажодавцем), і повернути поклажедавцеві у схоронності (п. 1.1 договору). Як зазначає в позовній заяві позивач, «у графі «поклажодавець» зазначено: «Орджонікідзев-ський Відділ ДВС ЗМУЮ в особі начальника відділу ОСОБА_3», наявна печатка Орджоні-кідзевського ВДВС ЗМУЮ та підпис невідомої особи, відсутні П.І.Б. та інші ідентифікуючі ознаки». Отже, як стверджує позивач, начальником Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_3 не було підписано договір зберігання №002 від 18.04.2012 р., і як наслідок, порушення процедури затвердження є підставою для визнання його недійсним. Однак, в оскаржуваному договорі в графі «поклажодавець» значиться як підписант «в.о. начальника Орджонікідзевського Відділу ДВС ЗМУЮ» ОСОБА_3І.». Отже, в відповідача не викликає сумніву, що підпис, вчинений на договорі, не належить ОСОБА_3, а належить виконуючому обов'язки ОСОБА_3 Позивач заявляв клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, з метою встановлення відсутності підпису саме ОСОБА_3 на вказаному договорі. Однак, відповідач не заперечує той факт, що підпис на оскаржуваному договорі не є підписом ОСОБА_3 В судовому засіданні, яке відбулося 01 жовтня 2014 року, начальник Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_3 особисто зазначив, що підпис на договорі вчинений його заступником - ОСОБА_2 Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01 жовтня 2014 року по цій справі було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Головне управління юстиції у Запорізькій області, зобов'язано надати суду документи, на підтвердження того, що в квітні 2012 року, а саме 18.04.2012 року обов'язки начальника Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ виконував не ОСОБА_3, письмово зазначивши причину відсутності останнього на робочому місці та вказати особу, яка виконувала обов'язки начальника, та надати суду підтверджуючі документи (відповідний наказ). Крім того, в судовому засіданні, яке відбулося 16 жовтня 2014 року за участі Головного управління юстиції Запорізької області, було встановлено на підставі поданих ними документів, що 18.04.2012 року ОСОБА_3 перебував у відпустці, а обов'язки начальника Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ виконувала ОСОБА_2 Отже, в відповідача не виникають сумнівів, з урахуванням поданих документів, в тому числі і наказу, що підпис на оскаржуваному договорі вчинений не ОСОБА_3, а ОСОБА_2 Взагалі відповідач вважає недоцільним проведення почеркознавчої експертизи для вирішення питання щодо наявності/відсутності підпису ОСОБА_3 на оскаржуваному договорі, так як станом на цей час цей факт не оспорюється.

Представник третьої особи - Головного управління юстиції у Запорізькій області суду в судовому засіданні 16.10.2014р. пояснив, що станом на 18.04.2012р. (день укладання спірного договору) обовязки начальника Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ виконувала заступник начальника відділу ОСОБА_2, у звязку з відпусткою ОСОБА_10 з 17.04.2012р. по 24.04.2012р. та з 25.04.2012р. по 03.05.2012р., що підтверджується завіреною копією наказу № 235/07-12 від 04.04.2012р. та копією витягу з журналу реєстрації наказів про відпустки, які залучені до матеріалів справи. Також, третя особа просить суд розглянути спір, на розсуд суду.

Також від третьої особи - Головного управління юстиції у Запорізькій області надійшло клопотання № 06-18/8046 від 23.10.2014р., в якому просить розглянути спір на розсуд суду за відсутності повноважного представника Головного управління юстиції у Запорізькій області, оскільки позивач є самостійною юридичною особою і наділений цивільною правоздатністю, здатний набувати цивільних прав та обовязків у відповідності до укладених право чинів.

Клопотання третьої особи приймається судом, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника Головного управління юстиції, за умови виконання цієї ухвали, та надання суду витребуваних письмових пояснень.

Третя особа - ОСОБА_2 надала суду письмові пояснення, в яких вона зазначає, що зявитись до судового засідання вона не може, у звязку з перебуванням 16.10.2014р. за межами України. Третя особа вважає, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного: відповідно до приписів ст. 92 Цивільного Кодексу України (надалі ЦК України) юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Частиною першою статті 241 ЦК України встановлено, що наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. У п. 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вказано, що наступне схвалення юридичною особою угоди, укладеної від її імені представником, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст. 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони угоди чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його до виконання, здійснення платежу другій стороні і т. ін.). Визначальним у вчиненні дій щодо схвалення правочину, є зміст таких дій, оскільки вони мають свідчити про прийняття правочину до виконання. Очевидно також, що таке схвалення повинно бути до прийняття рішення у справі про визнання правочину недійсним. Третя особа зазначає, що виходячи з наданих відповідачем пояснень, позивач схвалив умови спірного договору, що підтверджується актом приймання-передачі від 20.03.2013р., листом від 13.05.2013р. Відтак, як зазначає третя особа, відсутні підстави для визнання спірного договору недійсним. Просить позивачу в позові відмовити. Також просить суд розглядути справи за її відсутністю.

Суд визнає явку третьої особи - ОСОБА_2 обовязковою, оскільки розглянути спір без її участі не можливо.

За таких підстав, у звязку з неявкою третьої особи - ОСОБА_2 та в звязку необхідністю витребування додаткових документів, розгляд справи відкладається.

Керуючись ст. ст. 22, 77, 86 ГПК України, суд

У Х В А Л И В :

Розгляд справи відкласти до 10.11.2014 р. на 11 год. 00 хв.

Зобовязати позивача у строк до 03.11.2014р. виконати всі дії та надати всі документи, витребувані ухвалами суду від 11.09.2014р., 01.10.2014р. та 16.10.2014р.; а також надати суду витяг з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень про здійснення державним виконавцем всіх виконавчих дій по спірному виконавчому провадженню, згідно якого був складений акт опису та арешту майна від 18.04.2012 року державним виконавцем Касас Коньон О. Р.; письмово зазначити конкретну норму чинного законодавства України, яка прямо передбачає обовязки Управління юстиції укладати (підписувати) договори зберігання; всі договори зберігання укладені позивачем, у тому числі ті, де стороною по договорам являється Головне управління юстиції, оригінали договорів суду для огляду (читаємі копії до матеріалів справи); Інструкцію з організації примусового виконання рішення затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р.; належним чином засвідчені читаємі копії витребуваних документів надати суду для справи, оригінали надати в судове засідання для огляду. Забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника.

Зобовязати відповідача у строк до 03.11.2014р. виконати всі дії та надати всі документи, витребувані ухвалами суду від 11.09.2014р., 01.10.2014р. та 16.10.2014р.; а також надати суду: письмові заперечення на письмові доповнення позивача № 999/9 від 23.10.2014р. до позовної заяви про визнання недійсним договору зберігання майна від 18.04.2012р., з посиланням на конкретні норми чинного законодавства України та підтверджуючи документи; письмові пояснення на позов надати суду в електронному варіанті (на диску або дискеті), за наявності можливості; належним чином засвідчені копії витребуваних документів - у справу, оригінали надати в судове засідання суду для огляду. Забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника.

Зобовязати третю особу (Головне управління юстиції у Запорізькій області) у строк до у строк до 03.11.2014 р. виконати всі дії та надати всі документи, витребувані ухвалами суду від 01.10.2014р. та 16.10.2014р.; письмово вказати чи входить в обовязки Головного управління юстиції підписання договорів зберігання, чи цей обовязок безпосередньо покладений на районні відділи державного виконавчої служби; у випадку підписання Управлінням юстиції договорів зберігання надати суду докази підписання даних договорів (завірені копії договорів зберігання).

Зобовязати третю особу (ОСОБА_2В.) у строк до 03.11.2014р. виконати слідуючи дії та надати наступні документи, витребувані ухвалами суду від 01.10.2014р. та 16.10.2014р., письмово вказати чи підписувала ОСОБА_8 договір зберігання № 002 від 18.04.2012р. з ФОП ОСОБА_1, чи ні; у разі , якщо договір був підписаний не ОСОБА_2 - надати суду оригінали: документів, що посвідчують особу (паспорт суду для огляду, копії 1,2,3, та 5 сторінок до матеріалів справи); письмові пояснення на позовну заяву, де зазначити чи являється підпис на договорі зберігання № 002 від 18.04.2012 року, підписом ОСОБА_2, чи ні та всі документи на підтвердження ваших доводів; письмово зазначити чи виконували ви обовязки начальника Орджонікідзевського ВДВС ЗМЮ у 2012 році, у т.ч. у квітні 2012 році, а також письмово пояснити суду чи підписували ви як виконуючий обовязки начальника Орджонікідзевського ВДВС ЗМЮ, договір зберігання № 002 від 18.04.2012 року, укладений з ФОП ОСОБА_1; надати суду всі оригінали документів, на яких наявний ваш підпис (як можна більше) у тому числі: надати суду окремо 15 - 20 оригіналів примірників вільних зразків підпису (тобто, необхідно надати документи з вашим підписом виконані вами до виникнення справи, і не повязані з її обставинами) наприклад: оригінали накладних, актів, договорів, довіреностей, та інші документи за період з червня 2011 року по лютий 2012 року включно); надати суду окремо 15 - 20 оригіналів примірників умовно - вільних зразків вашого підпису (тобто, надати документи з вашим підписом виконані після 18.04.2012 року); письмові пояснення надати суду в електронному варіанті (на диску або флешці) за наявності можливості; належним чином засвідчені читаємі копії витребуваних судом документів надати до матеріалів справи, оригінали надати в судове засідання суду для огляду. Явка ОСОБА_2 в судове засідання обовязкова.

Суд вважає за необхідне попередити сторін, що за невиконання вимог суду, у тому числі у випадку неявки представника, у відповідності з ст. 83 ГПК України, суд має право стягнути в доход Державного бюджету України із сторони, яка ухиляється від вчинення дій, покладених судом штраф у розмірі до 1 700 грн.

Суддя Л.С. Місюра