ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2014 Справа № 905/2019/14

Господарський суд Донецької області, у складі судді Огороднік Д.М., при секретарі судового засідання Коровіній І.С. розглянувши матеріали

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТЕХМОНТАЖ-МЕТАЛ"
до відповідачівТовариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполіс"
про стягнення 41797,15грн.
Представники сторін: від позивача: від відповідача: не зявився; ОСОБА_1 представник за дов.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТЕХМОНТАЖ-МЕТАЛ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполіс" про стягнення 41797,15грн., у тому числі основний борг у розмірі 40000,00грн., пеня у розмірі 1199,79грн., 3% річних у розмірі 276,87грн., інфляційні втрати у розмірі 320,49грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконав умови договору купівлі-продажу №48 від 13.05.2013 в частині своєчасної та повної сплати вартості переданого відповідачу товару, у звязку з чим заборгованість відповідача становить 40000,00грн.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав належним чином завірені копії: договору купівлі-продажу №48 від 13.05.2013; рахунків на оплату №18060 від 03.12.2013, №18407 від 16.12.2013, №18538 від 23.12.2013; видаткових накладних №13934 від 09.12.2013, №14145 від 20.12.2013; довіреності №227 від 02.12.2013; платіжного доручення №203 від 05.03.2014; вимоги; акту звірки.

В судове засідання призначене на 26.05.2014 позивач не зявився.

Відповідач суму основного боргу визнає в частині 30057,77 грн., оскільки заборгованість у розмірі 9942,23 грн. сплачена відповідачем 02.04.2014 та заперечує проти задоволення вимог в частині стягнення штрафних санкцій посилаючись при цьому на лист від 31.10.2013 №31/10, яким на думку відповідача надано відстрочку платежу на 30 календарних днів.

Представники сторін клопотання щодо фіксації судового процесу не заявляли, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши їх пояснення, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

13.05.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТЕХМОНТАЖ-МЕТАЛ", як продавцем (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегаполіс" як покупцем (відповідач) підписаний договір купівлі-продажу №48.

Згідно з п.1.1 договору, продавець зобов'язується поставити у власність покупця товар, в асортименті, кількості, з характеристиками якості та за ціною, вказаною в рахунках - фактурах, видаткових накладних та узгоджених сторонами, що є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до пункту 1.3 договору покупець зобов'язується оплатити та прийняти, вказаний в пункті 1.1 чинного договору, товар, на умовах, передбаченим чинним договором.

Згідно із пунктом 1.4 договору ціна одиниці товару та загальна вартість партії поставленого товару вказується в рахунках-фактурах та видаткових накладних в кожному конкретному випадку поставки.

Орієнтована сума договору становить 500000 (п'ятсот тисяч) гривень (пункт 1.5 договору).

Пунктом 2.1 договору встановлено, що продавець поставляє товар покупцю на умовах EXW - м.Донецьк, склад Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТЕХМОНТАЖ-МЕТАЛ" згідно "ІНКОТЕРМС-2010".

Відповідно до п. 3.1 договору, розрахунки за товар здійснюються покупцем на умовах відстрочки платежу протягом 7 банківських днів з моменту відвантаження зі складу продавця, шляхом банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок продавця, якщо інше не узгоджено сторонами.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що датою оплати вважається дата надходження грошових коштів на банківські реквізити продавця.

Відповідно до п. 7.1 договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2013 року.

Договір підписаний сторонами, скріплений їх печатками та міститься в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були складені рахунки на оплату №18060 від 03.12.2013 на суму 18577,87грн., №18407 від 16.12.2013 на суму 17910,36грн., №18538 від 23.12.2013 на суму 12147,71грн., які містяться в матеріалах справи.

На виконання умов договору, позивач передав відповідачу товар на загальну суму 48635,64грн. з урахуванням ПДВ, що підтверджується видатковими накладними №13934 від 09.12.2013 на суму 18577,87грн., №14145 від 20.12.2013 на суму 17910,36грн., №14191 від 25.12.2013 на суму 12147,41грн., копії яких містяться в матеріалах справи.

Поставлений згідно вищезазначених накладних товар на підставі довіреностей №227 від 02.12.2013 на отримання товарно-матеріальних цінностей з боку відповідача прийнято уповноваженою особою, що підтверджується підписом останньої на вказаних накладних.

З представлених накладних вбачається, що вони підписані обома сторонами без жодних зауважень, містять всі необхідні відомості про товар, а також містять відомості про фактичне отримання товару. Тобто, за своїми ознаками такі накладні є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірного товару.

Відповідачем жодних заперечень щодо отримання товару від позивача на підставі договору, не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що поставка товару позивачем відповідачу на підставі вищевказаних накладних здійснювались на виконання договору купівлі-продажу №48 від 13.05.2013.

Оскільки відповідачем отримано товар, відповідно до вищезазначених накладних, у позивача без будь-яких зауважень, оплата повинна здійснюватись в терміни, передбачені сторонами у договорі.

Однак, як зазначає позивач, відповідач вартість отриманого товару за вищезазначеними видатковими накладними оплатив частково у розмірі 8635,64грн., що підтверджується платіжним дорученням №203 від 05.03.2013.

Як свідчать матеріали справи, під час розгляду справи судом, відповідач погасив заборгованість у розмірі 9942,23 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 02.04.2014 №349. Інших доказів на підтвердження сплати вартості отриманого товару, позивачем та відповідачем до матеріалів справи не надано.

Оцінивши зміст договору, з якого виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі продажу, який підпадає під правове регулювання норм статті 655-697 Цивільного кодексу України.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму п.1. ст. 655 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 530 Цивільного кодексу України Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору позивачем було здійснено поставку товару відповідачу, вартість якого відповідачем повинна бути остаточно оплачена відповідно до п. 3.1 договору, а саме не пізніше 7 банківських днів від дати поставки.

Судом не приймаються доводи відповідача про встановлення у листі від 31.10.2013 №31/10 іншого строку платежу ніж у п. 3.1 договору, оскільки вказаний лист не підписаний уповноваженими представниками сторін.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідно до умов договору позивачем було здійснено поставку товару відповідачу, вартість якого останній не оплатив, станом на теперішній час заборгованість становить 30057,77грн.

Позивачем до матеріалів справи надано копію вимоги б/н від 17.02.2014, в якій позивач вимагає від відповідача погасити заборгованість за поставлений товар у розмірі 51246,27грн. Проте відповідач відповіді на претензію не надав, кошти не перерахував.

Відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження перерахування відповідачу коштів у розмірі 30057,77грн., а матеріали справи таких не містять.

Окрім того, сума боргу визнана відповідачем у відзиві на позовну заяву, яка підписана генеральним директором відповідача.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 30057,77грн. суми основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1199,79грн., 3% річних у розмірі 276,87грн., інфляційні втрати у розмірі 320,49грн.

Відповідно до п. 4.3 Договору, у випадку порушення умов п.п. 3.1, 3.2 покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки оплати, штраф у розмірі 3% річних від загальної суми за договором та індекс інфляції, незважаючи на часткове виконання умов договору з оплати за відпущену продукцію.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобовязань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Враховуючи погоджені між сторонами умови щодо строку нарахування пені за весь період невиконання або неналежного виконання покупцем своїх зобовязань включаючи день повного розрахунку за поставлений товар, суд вважає правомірними вимоги про стягнення пені понад шість місяців.

Перевіривши розрахунок пені позивача, який зроблений з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ виходячи із суми заборгованості, суд визнає його не вірним, оскільки позивачем не вірно визначений період прострочки.

За розрахунком суду здійсненим з урахуванням умов про строк оплати протягом 7 банківських днів з урахуванням Розпорядження Кабінету Міністрів України "Про перенесення робочих днів у 2014 році №920-р від 21.11.2013 та з урахуванням того, що по видатковій накладній позивач нараховує пеню на заборгованість 9942,23 грн., розмір пені становить 1128,19 грн. (по видатковій накладній №13934 від 09.12.2013 (за період з 19.12.2013 (дата визначена судом) по 20.03.2013 (дата визначена позивачем) =325,72 грн.; по видатковій накладній №14145 від 20.12.2013 (за період з 01.01.2014 (дата визначена судом) по 20.03.2013 (дата визначена позивачем) =503,94 грн.; по видатковій накладній №14191 від 25.12.2013 (за період з 11.01.2014 (дата визначена судом) по 20.03.2013 (дата визначена позивачем) =298,53 грн.

За таких обставин, задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 1128,19грн.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи доведено, що строки виконання грошового зобовязання відповідачем порушені, так як до предявлення позивачем позову щодо стягнення 3% річних фактично залишилось невиконаним грошове зобовязання відповідача перед позивачем.

Судом відмічається, що хоча позивач робить посилання на пункт договору про стягнення штрафу у розмірі 3% річних та інфляційних витрат, однак робить розрахунок 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунок 3% річних позивача, суд визнає його невірним, з підстав вказаних під час перевірки правильності нарахування пені. За розрахунком суду, розмір 3% річних становить 260,36 грн., який і підлягає задоволенню

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат позивача, судом встановлено, що позивачем допущена помилка. За розрахунком суду інфляційні втрати є більшими (1207,52грн.) ніж просить позивач.

Однак, суд, за відсутності відповідної заяви, не виходить за рамки позовних вимог, тому з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 320,49грн.

Клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій з підстав зазначених у відзиві на позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам, з урахуванням того, що кошти у розмірі 9942,23 грн. перераховані відповідачем після порушення провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполіс" (вул.Чехова, 19А, м.Моспине, Донецька область, 83492, з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Товариства з обмеженої відповідальністю "СПЕЦТЕХМОНТАЖ-МЕТАЛ" (вул.Воїнська, 16 офіс 12, м. Донецьк, 83049, ) основний борг у розмірі 30057 (тридцять тисяч п"ятдесят сім) грн. 77 коп., пеню у розмірі 1128 (одна тисяча сто двадцять вісім) грн. 19 коп., 3% річних у розмірі 260 (двісті шістдесят) грн. 36грн., інфляційні втрати у розмірі 320 (триста двадцять) грн. 49 коп., судовий збір у розмірі 1823 (одна тисяча вісімсот двадцять три) грн. 15 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Д.М. Огороднік

Дата складення повного рішення 29.05.2014.