ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"26" березня 2014 р.Справа № 921/624/13-г/14
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

Суддя Руденко О.В., розглянув скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Христина" на дії Відділу Державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції по справі:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Христина" вул. Замость, 4, м. Бережани, Бережанський район, Тернопільська область,47501

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Славпродукт" вул. Об'їзна, 12/6а, с. Петриків, Тернопільський район, Тернопільська область,47720

про стягнення 35173,35 грн.

за участю представників від:

стягувача : не з'явився.

боржника: не з'явився.

виконавчої служби : ОСОБА_1, довіреність № б/н від 04.11.13 р.

Учаснику судового процесу роз'яснено її процесуальні права та обов'язки згідно ст.ст. 20,22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Технічна фіксація (звукозапис) не здійснювалась за відсутності відповідного клопотання державного виконавця.

Суть справи: 05.03.2014р. ТОВ "Христина", в порядку ст. 1212 ГПК України, звернулось в суд із скаргою № 38 від 28.02.2014р. на дії відділу ДВС Тернопільського РУЮ, якою просить: визнати дії відділу ДВС Тернопільського РУЮ по відмові у прийнятті до виконання наказу господарського суду Тернопільської області № 921/624/13-г/14 від 22.07.2013р. неправомірними; скасувати постанову відділу ДВС Тернопільського РУЮ від 24.02.2014р. ВП №42201174 про відмову у відкритті виконавчого провадження; зобовязати відділ ДВС Тернопільського РУЮ прийняти до виконання наказ господарського суду Тернопільської області № 921/624/13-г/14 від 22.07.2013р. та відкрити виконавче провадження.

В обґрунтування поданої скарги господарське товариство вказує на неправомірність винесення відділом ДВС Тернопільського РУЮ постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 24.02.2014р., посилаючись при цьому на порушення ч.5 ст. 47 та ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою суду від 06.03.2014р. розгляд скарги призначено на 26.03.2014р.

Представники стягувача та боржника в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча про час, дату та місце слухання були повідомлені належним чином, в порядку ст.ст. 64, 87 ГПК України та п. 3.9.1. постанови Пленуму ВГСУ №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р.

Державний виконавець у судове засідання прибув, проти заявлених вимог заперечив. При цьому пояснює, що оскаржувана постанова винесена за правилами п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", з огляду на те, що наказ господарського суду від 22.07.2013р. повернутий стягувачу за його заявою, у звязку із добровільним виконанням боржником рішення суду. Просить в задоволенні скарги відмовити.

Зважаючи на те, що за ч.2 ст. 1212 ГПК України неявка боржника та стягувача в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги, остання вирішується по суті за відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення державного виконавця, суд встановив наступне.

03.07.2013р. господарським судом Тернопільської області по справі № 921/624/13-г/14 винесено рішення, яким позовні вимоги ТОВ "Христина" задоволено та присуджено до стягнення з ТОВ "Славпродукт" на користь позивача 30 870 грн. 58 коп. заборгованості за поставлений товар, 1 721 грн. 11 коп. 10% річних, 2 581 грн. 66 коп. пені та 1 720 грн.50 коп. судового збору.

На примусове виконання вищевказаного рішення видано судовий наказ від 22.07.2013р., за яким виконавчою службою, у відповідності до ст. 17, 19, 20, 25 Закону України "Про виконавче провадження", постановою від 15.08.2013р. було відкрито виконавче провадження № ВП 39377657.

25.09.2013р. позивач звернувся до державного виконавця із заявою № 205 про повернення виконавчого документа стягувачу, у звязку із самостійним виконанням боржником рішення суду. На підставі поданої заяви, постановою головного державного виконавця ВДВС Тернопільського РУЮ ОСОБА_1 від 30.09.2013р. виконавчий документ № 921/624/13-г/14 від 22.07.2013р. повернуто стягувачеві, відповідно до п.1. ч.1. ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Однак, через невиконання боржником грошового зобовязання у повному обсязі, господарюючий суб'єкт 20.02.2014р. повторно звернувся до органу ДВС із заявою № 33 від 19.02.2014р. про відкриття виконавчого провадження.

Натомість, постановою органу виконання від 24.02.2014р. № ВП 42201174 у відкритті виконавчого провадження було відмовлено (відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа), з посиланням на п.7 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" (у зв'язку з поверненням виконавчого документа стягувачу за його заявою).

Вважаючи такі дії протиправними, ТОВ "Христина" звернулось із відповідною скаргою до суду.

Оцінивши зібрані у справі докази, доводи міркування та пояснення державного виконавця, суд прийшов до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (далі-Закон) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є його письмова заява про це.

Водночас, ч. 5 ст. 47 цього ж правового акту обумовлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

Тобто, наведена законодавча норма не містить інших обмежень для повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання, окрім строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

У свою чергу, за змістом пункту 1 частини першої і частини п'ятої статті 47 та положень статті 26 Закону, в сукупності цих норм, повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою не означає закриття виконавчого провадження, не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу Державної виконавчої служби за виконанням судового рішення.

Таку правову позицію викладено і в підпункті 9.11 пункту 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України".

При цьому слід зазначити, що вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження наведений у ст. 49 Закону. До їх числа законодавцем не віднесено такої обставини, як повернення виконавчого документу стягувачу за його заявою. Більше того, як встановлено судом та не оспорюється органом ДВС (заперечення № 5801/3-41/05 від 24.03.2014р.), постанова про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не виносилась.

Таким чином, у спірних правовідносинах, підстави для закінчення виконавчого провадження, які виключають можливість повторного предявлення виконавчого документа відсутні.

Так, правовий аналіз пункту 7 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", з яким кореспондуються положення п. 1 ч. 1 ст. 49 цього ж нормативного акту, вказує на те, що можливість для повторного предявлення виконавчого документа до виконання виключає не будь - яка заява кредитора, а виключно заява стягувача про відмову від примусового виконання рішення суду, яка визнана судом. У спірних правовідносинах вказане місця немає.

З огляду на наведене, суд вважає, що стягувачу органом виконання у відкритті виконавчого провадження відмовлено неправомірно, а відтак законні вимоги ТОВ "Христина" з даного приводу слід задовольнити, як і вимогу про скасування постанови відділу ДВС Тернопільського РУЮ від 24.02.2014р. ВП № 42201174 про відмову у відкритті виконавчого провадження.

При цьому, варто зазначити , що аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Вищого господарського суду України № 1/58/5022-954/2011 від 17.09.2013р., яку також враховано судом при вирішенні питання щодо зобовязання відділу ДВС Тернопільського РУЮ прийняти до виконання наказ господарського суду Тернопільської області № 921/624/13-г/14 від 22.07.2013р. та відкрити виконавче провадження.

Так, у пункті 7 постанови № 14 від 26.12.2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" Пленум Верховного Суду України вказав, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому, суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом N 606-XIV можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

З наведених підстав, у задоволенні скарги ТОВ "Христина" в частині зобов'язання органу ДВС вчинити певні дії суд відмовляє за безпідставністю звернення.

Відповідно до ч. 3 ст. 1212 ГПК України, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 43, 86, 1212 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Христина" № 38 від 28.02.2014р. на дії Відділу Державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції задовольнити частково.

2. Визнати дії відділу ДВС Тернопільського РУЮ по відмові у прийнятті до виконання наказу господарського суду Тернопільської області № 921/624/13-г/14 від 22.07.2013р. неправомірними.

3. Постанову відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції від 24.02.2014р. ВП № 42201174 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) скасувати.

4. В решті скарги відмовити.

5. Ухвалу направити сторонам по справі та Відділу Державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції (м. Тернопіль, вул. Київська, 3а).

Суддя О.В. Руденко