РІШЕННЯ

"08" грудня 2014 р.Справа № 921/1052/14-г/8
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

Розглянув справу

за позовом Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, вул. Тролейбусна, 14, м. Тернопіль, 46400

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фармацевтична фірма "Рута-Фарм", вул. Бродівська, 5, м. Тернопіль, 46000

про зобовязання відповідача повернути, шляхом виселення, приміщення 1-го поверху, поз. 1-20, прибудованого до переходу між адмінкорпусом літ. В. та психіатрією літ. А, загальною площею 40, 2 м2 і долю площі спільного користування 20, 1 м2, розміщених за адресою: вул. Тролейбусна, 14, м. Тернопіль та стягнення неустойки в сумі 4 280,50 грн.

За участі представників:

Позивача: ОСОБА_2 представника, довіреність б/н від 10.10.2014 р.;

Відповідача: не прибув

В судовому засіданні 05.11.2014 р. представникам сторін розяснено їх процесуальні права та обовязки передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

За відсутністю відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи:

Тернопільська обласна комунальна клінічна психоневрологічна лікарня, м. Тернопіль, надалі позивач, звернулась до господарського суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю фірма "Рута-Фарм", м. Тернопіль, надалі відповідач, про зобовязання повернення, шляхом виселення, приміщення 1-го поверху, поз. 1-20, прибудованого до переходу між адмінкорпусом літ. В. та психіатрією літ. А, загальною площею 40, 2 м2 і долю площі спільного користування 20, 1 м2, розміщених за адресою: вул. Тролейбусна, 14, м. Тернопіль та стягнення неустойки в сумі 4 280,50 грн.

Розгляд справи, призначений вперше ухвалою суду від 01.10.2014р. на 16:00 год. 13.10.2014 року, в порядку ст. 77 ГПК України, було відкладено на 10:30 год. 05.11.2014 р. та на 12:00 год. 19.11.2014 р., з визначених у відповідних ухвалах суду підстав. В судовому засіданні 19.11.2014 р., в порядку ч. 3 ст. 77 ГПК України, було оголошено перерву до 14:30 год. 08.12.2014 р., про що повноважних представників сторін повідомлено під розписку, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Строк вирішення спору продовжено, в передбаченому ч. 3 ст. 69 ГПК України порядку, про що судом винесено відповідну ухвалу від 19.11.2014 р.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні 05.11.2014 р. проти позовних вимог заперечив. Стверджував, що термін дії договору №10 не закінчився та останній є чинним, оскільки відповідач 11.06.2014 р. супровідним листом №48 від 11.06.2014 р. на адресу позивача було надіслано додаткову угоду № 1 до договору оренди нежитлового приміщення, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області №10 від 02.07.2013 р. Даною угодою запропоновано п. 10.1 Договору оренди №10 від 02.07.2013 р. (в частині чинності останнього) викласти у новій редакції, зокрема вважати договір укладеним строком на 10 (десять) років, що діє з 11.06.2014р. по 11.06.2024 р. включно. Документи отримано 12.06.2014 р. Враховуючи, що жодних заперечень щодо даної додаткової угоди позивачем не надано, тому остання, на думку відповідача, вважається укладеною за мовчазною згодою.

В судове засідання 08.12.2014 р. представник відповідача не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах розписка. Поряд із цим, 08.12.2014 р. на електронну адресу суд надійшло клопотання відповідача про перенесення розгляду справи, у звязку із відсутністю представника ОСОБА_3 та неможливістю останнього взяти участь в даному судовому засіданні.

В судове засідання 08.12.2014 року повноважний представник позивача прибув, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з викладених у позовній заяві підстав. Клопотання відповідача щодо відкладення розгляду справи вважає безпідставним, наполягає на вирішенні спору по суті у даному судовому засіданні, за наявними у справі документами. Просить суд врахувати, що встановлений ч. 1 ст. 69 ГПК України термін вирішення спору сплив, ухвалою суду від 19.11.2014 р. строк вирішення спору вже продовжувався, відсутність одного представника відповідача не позбавляє можливості забезпечити явку іншого представника, чергове відкладення розгляду справи призведе лише до затягування термінів вирішення господарського спору та порушує його право, як сторони у справі, на розгляд справи протягом розумного строку.

В абз. 2 п.п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року, із змінами і доповненнями внесеними постановою пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року №3, зазначено, що у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання. В п.п. 3.9.2 згаданої Постанови вказано, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Ст. 4-2 ГПК України передбачає, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В силу приписів ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Таким чином, беручи до уваги, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи; явка представника відповідача не визнавалась судом обовязковою; брати участь у судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ст. 22 ГПК України; передбачений ст. 69 ГПК України, з врахуванням ухвали суду від 19.11.2014 р., строк вирішення спору закінчується; наявних у справі доказів є достатньо для вирішення спору по суті, а також враховуючи заперечення позивача щодо подальшого відкладення розгляду справи, справа розглядається без участі представника відповідача, за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях доводи та пояснення представників сторін, дослідивши норми чинного законодавства, судом встановлено наступне:

Відповідно до частини 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

До відання виконавчих органів, зокрема міських рад, належать повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад (п. 1 ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Частиною 5 ст. 60 зазначеного Закону передбачено повноваження органів місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад здавати об'єкти права комунальної власності в оренду відповідно до закону.

Згідно з ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями, зокрема є органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Зі змісту п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна № 12 від 29.05.2013р. вбачається, що з урахуванням приписів ч.5 ст. 16, пп. 1 п. "а" ст. 29 і ч.5 ст. 60 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні", а також абз. 3 ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" господарські суди, вирішуючи питання щодо права орендодавця самостійно, без відповідного рішення ради, передавати в оренду майно, належне до комунальної власності, мають виходити з кола його повноважень, передбачених положеннями про таких орендодавців, затвердженими у встановленому порядку радою. При цьому слід також враховувати, що орендодавець здійснює свої повноваження тільки за наявності рішення ради і не наділений повноваженнями самостійно приймати рішення про передачу об'єктів комунальної власності в оренду, якщо інше не передбачено положенням про нього.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 287 ГК України орендодавцями щодо державного та комунального майна є, зокрема державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом.

02.07.2013 року між Тернопільською обласною комунальною клінічною психоневрологічною лікарнею, як Орендодавцем, з однієї сторони та ТзОВ "Рута-Фарм", як Орендарем, з іншої сторони, був укладений договір оренди нежитлового приміщення №10, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області.

В судовому засіданні встановлено, що рішення про передачу в оренду спірного об'єкта Тернопільською обласною радою не приймалося, проте факт використання даного приміщення та сплати орендної плати за його використання сторонами не заперечується, а тому, суд вважає, що оскільки вказаний договір не є нікчемним в силу закону, не визнаний недійсним в судовому порядку, між сторонами фактично існували договірні відносини на підставі укладеного договору оренди нежитлового приміщення від 02.07.2013р.

Відповідно до п. 1.1 Договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування згідно з актом приймання-передачі приміщення 1-го поверху поз. 1-20, прибудованого до поверху між адмінкорпусом літ. В та психіатрією літ. А, що перебуває на балансі Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні площею 40,2 кв.м і долю площі спільного користування 20,1 кв.м, розміщене за адресою: м. Тернопіль, вул. Тролейбусна, 14. Приміщення передається в оренду з метою здійснення торгівельної діяльності лікарськими засобами та виробами медичного призначення.

П. 2.1. р. 2 Договору сторони передбачили, що Орендар вступає у строкове платне користування приміщенням у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі.

На виконання даного пункту договору, 02.07.2013р. між сторонами підписано акт приймання-передачі визначеного у п. 1.1. договору приміщення (в матеріалах справи).

Відповідно до п. 2.3. Договору, у разі припинення цього договору приміщення повертається Орендарем Орендодавцю. Орендар повертає приміщення орендодавцю в аналогічному порядку, встановленому при передачі приміщення орендарю цим договором. Приміщення вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Обов'язок щодо складання акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає приміщення іншій стороні договору (п. 2.4 Договору).

В п. 10.1. договору від 02.07.2013р. зазначено, що останній укладено строком на півроку, що діє з "02" липня 2013 року до "01" жовтня 2013 року включно.

Пунктом 10.6 договору сторони узгодили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовжений на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Листом №07-27/2881 від 22.07.2014 р. позивач повідомив відповідача про закінчення 02.07.2014 р. терміну дії Договору оренди №10 від 02.07.2013 р. та просив останнього повернути орендоване приміщення Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні.

01.08.2014 р. позивач повторно надіслав на адресу відповідача лист №07-27/3080, з проханням повернути орендоване майно, у звязку із закінченням строку договору оренди.

Дані листи, згідно відмітки пошти на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, отримані відповідачем 28.07.2014 р. та, відповідно, 04.08.2014 р. (докази в матеріалах справи), проте залишені без відповіді та задоволення, що і зумовило позивача звернути до суду з даним позовом.

Ч. 1 статті 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Також, згідно ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України, ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Оцінивши умови укладеного 02.07.2013 р. між сторонами Договору оренди №10, зважаючи на те, що в п. 10.1 Договору є розбіжності щодо строку його дії: "договір оренди укладено строком на півроку, що діє з "02" липня 2013 року до "01" жовтня 2013 року включно", суд прийшов до висновку, що на момент підписання останнього, сторони договору не досягли згоди щодо строку його дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 763 Цивільного кодексу України, якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладений на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди безпосередньо передбачені ст. 764 ЦК України, ст. 17 названого вище Закону та опосередковано нормою ч.4 ст. 291 ГК України, згідно з якою правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Відповідно до статті 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься в ч.2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені ним як до закінчення терміну дій договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення цього строку.

Таким чином, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється (Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВСУ від 03.06.2008р. № 2-11/9948-2007, від 18.08.2009р. № 2/385).

На думку суду, оскільки листом за №0727/2881 від 22.07.2014 р. позивач (орендодавець) просив відповідача звільнити орендоване згідно договору оренди №10 від 02.07.2013 р. приміщення, тим самим висловивши своє заперечення проти продовження терміну його дії, враховуючи приписи ч. 2 ст. 763 ЦК України, договір оренди № 10 від 02.07.20013р. припинив свою дію з 28.10.2014р. (дата отримання листа від 22.07.2014 р.), а відповідно твердження позивача про закінчення його дії 02.07.2014 р. є хибними.

Щодо тверджень відповідача про те, що термін дії договору оренди нежитлового приміщення, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області №10 від 02.07.2013 р. не закінчився і останній є чинним по 11.06.2024 р. включно, суд відзначає наступне:

За статтею 793 Цивільного кодексу України договір оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Зі змісту частини 3 статті 640 цього Кодексу вбачається, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У разі якщо внаслідок внесення змін до договору така його істотна умова як строк його дії сторонами визначено більше, ніж три роки (а саме, якщо додатковою угодою відповідним чином змінюється пункт договору, який передбачав менш ніж трирічний строк), то, за загальним правилом, передбаченим статтею 654 ЦК України, відповідна додаткова угода чи договір у редакції такої угоди підлягають нотаріальному посвідченню, якщо інше не встановлено договором (правова позиція викладена у абз. 2 п. 2.9 р. 2 Постанови пленуму ВГСУ №12 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна").

Водночас статтею 794 вищезазначеного Кодексу передбачено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на строк не менше ніж на три роки, підлягає державній реєстрації.

Згідно з частиною 1 статті 210 ЦК України, правочин, який у випадках встановлених законом, підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Долучена відповідачем до матеріалів справи копія додаткової угоди №1 від 11.06.2014 р. до Договору оренди №10 нежитлового приміщення, що належить до спільної власності територіальних з громад сіл, селищ, міст Тернопільської області від 02.07.2013 р., не містить відомостей про її нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію, а тому, на думку суду, не створює прав та обовязків для сторін.

За даних обставин, доводи представника відповідача про те, що строк дії договору оренди № 10 від 02.07.2013р. було продовжено до 11.06.2024 р., за принципом мовчазної згоди позивача, суд вважає безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно ч. 1ст 378 ЦК України, власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Таким чином, зважаючи на те, що судове рішення є найважливішим актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права, беручи до уваги, що станом на день розгляду спору в суді договір оренди припинив свою дію (28.10.2014р.), відповідач не визнає договір оренди припиненим, вважає його пролонгованим до 11.06.2024р., всупереч приписів чинного законодавства ухиляється від обовязку повернення орендодавцю орендованого приміщення та продовжує безпідставно займати останнє, суд прийшов до висновку, що позов Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні в частині повернення, шляхом виселення відповідача із спірного приміщення є правомірним та таким, що підлягає до задоволення.

Поряд із цим, предметом судового розгляду є вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення липень та серпень 2014 р. в сумі 4 281 грн 50 коп.

З матеріалів справи вбачається, що у липні та серпні місяці 2014 року позивач виставляв відповідачу рахунки на оплату за користування приміщенням у передбаченому умовами договору № 10 від 02.07.2013р. розмірі орендної плати, а саме: липень місяць 2014р. 1 068,07 грн, серпень місяць 2014р. 1 072,18 грн. Зазначені суми сплачені відповідачем в повному обсязі, про що свідчать банківські виписки (в матеріалах справи). Даний факт підтверджено також в судових засіданнях повноважними представниками сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Таким чином, враховуючи встановлений вище судом факт припинення 28.10.2014 року дії договору оренди №10 від 02.07.2013р., вимога позивача про стягнення з відповідача 4 280,50 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення липень та серпень 2014 р. в сумі 4 281 грн 50 коп. є безпідставною, а позов в цій частині таким, що задоволенню не підлягає.

Згідно вимог ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 218 грн відшкодовуються позивачу за рахунок відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 69, 77, 82-85, 115-117 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Рута Фарм», вул. Живова, 2а, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 21138240, повернути шляхом виселення Тернопільській обласній клінічній психоневрологічній лікарні, вул. Тролейбусна, буд. 14, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 02001280, приміщення 1-го поверху, поз. 1-20, прибудованого до переходу між адмінкорпусом літ. В. та психіатрією літ. А, загальною площею 40, 2 м2 і долю площі спільного користування 20, 1 м2, розміщених за адресою: вул. Тролейбусна, 14, м. Тернопіль

3. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Рута Фарм», вул. Живова, 2а, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 21138240, на користь Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні, вул. Тролейбусна, буд. 14, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 02001280, 1 218 грн в повернення сплаченого судового збору.

4. В задоволенні решта частини позову відмовити.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (підписання).

6. Наказ видати стягувачу після набрання судовим рішенням законної сили.

7. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (підписання), через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 12.12.2014р.

Суддя І.М. Гирила