РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

25 лютого 2014 року Справа № 902/1159/13

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Грязнов В.В. ,

судді Петухов М.Г.

за участю представників сторін:

позивача - гол.ОСОБА_1 (пост.дов.б/н від 06.03.2012 р.)

відповідача - юр.ОСОБА_2О.(пост.дов.№ 266 від 08.04.2013 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача на рішення господарського суду Вінницької області від 12.11.13 р. у справі № 902/1159/13

за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Іллічівська птахофабрика"

до публічного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський"

про стягнення 67 756,57 грн.

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення господарського суду Вінницької області від 12.11.2013 р. у справі № 902/1159/13 (суддя Тісецький С.С.) задоволено частково позов сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Іллічівська птахофабрика до публічного акціонерного товариства Птахокомбінат Бершадський про стягнення 67756,57 грн. Підлягає до стягнення з публічного акціонерного товариства Птахокомбінат Бершадський на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Іллічівська птахофабрика 1266,29 грн. відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору та 186,66 грн. відшкодування витрат пов'язаних із розглядом справи, пропорційно суми задоволених позовних вимог. Відмовлено в позові в частині стягнення з відповідача 17887,83 грн. суми основного боргу. Припинено провадження у справі в частині стягнення з відповідача 49868,74 грн. суми основного боргу на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України в зв'язку з відсутність предмету спору. Підлягає до стягнення з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Іллічівська птахофабрика до Державного бюджету 365,36 грн. недоплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду.

Відповідно до ухвали від 18.11.2013 р. у справі № 902/1159/13 господарський суд Вінницької області виправив арифметичні помилки, допущені в рішенні від 12.11.2013 р. у справі № 902/1159/13. Пункт 4 резолютивної частини рішення суду від 12.11.2013 р. викладено в наступній редакції: Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Іллічівська птахофабрика (, 67840, с.Молодіжне, Овідіопольський район, Одеська область) до Державного бюджету 96,45 грн. - недоплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду. Доповнено резолютивну частину рішення суду від 12.11.2013 р. пунктом 5 наступного змісту: "Стягнути з публічного акціонерного товариства Птахокомбінат Бершадський (, 24412, с.Війтівка, вул.Леніна, буд.170, Бершадський район, Вінницька область) в доход Державного бюджету 268,91 грн. - відшкодування витрат повязаних із розглядом справи, пропорційно суми задоволених позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Іллічівська птахофабрика" подало апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задоволити позов у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що суд фактично не розглянув питання боргу з урахуванням застосування позивачем норм статті 534 ЦК України, хоча і взяв до уваги зміст цієї статті, навівши його в рішенні. Скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції, що зарахування штрафу і пені за рахунок отриманого платежу можливе лише у разі безспірності господарського правопорушення, оскільки ч.2 ст.218 ГК України встановлена презумпція вини учасника господарських відносин за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності.

На думку скаржника, суд мав врахувати розподіл коштів, що надходили позивачу від відповідача через призму наявності чи відсутності порушень зобовязань з боку боржника, надати оцінку правомірності такого розподілу, наведеного в розрахунку до позову, та визначитись з наявним основним зобовязанням. Але, суд при постанові рішення цього не зробив.

Скаржник погоджується із судом в частині отримання від відповідача коштів на суму 149893 грн., що підтверджується прибутковими касовими ордерами №10 від 09.07.2010 р. на суму 60000 грн., №12 від 22.07.2010 р. на суму 52 893 грн. та №13 від 28.07.2010 р. на суму 37 грн. Разом з тим, скаржник, посилаючись на ст.534 ЦК України, заперечує, що ці кошти є розрахунком за товар, оскільки підставами надходження коштів в прибуткових ордерах зазначено договір від 08 липня 2010 року, що включає розрахунок за зобовязаннями по сплаті пені та штрафів і не є виключно розрахунком за товар, як про це зазначив суд. Скаржник зазначає, що наведені платежі проводились в сумах, недостатніх для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі, тому такими сумами мали погашатись вимоги кредитора/позивача у визначеній ч.1 статті 534 ЦК України черговості: спочатку мали бути погашені за рахунок цієї суми витрати, понесені позивачем на отримання виконання в сумі 8195 грн. 58 коп. (на теперішній час складають з урахуванням апеляційного оскарження судового рішення 8195 грн. 58 коп.), потім - витрати на отримання виконання в справі № 902/1077/13 в сумі 5813 грн. 65 коп.; 5986 грн. 71 коп. як 3% річних; 30 527 грн. 43 коп. пені згідно договору за прострочення виконання грошового зобовязання; 2329 грн. 36 коп. штрафу згідно договору за невчасне виконання грошового зобовязання; 15 209 грн. 49 коп. штрафної господарської санкції у вигляді відсотків на рівні облікової ставки НБУ за користування чужими грошима. Тому суд спочатку мав зясувати, які грошові зобовязання відповідача погасив позивач за рахунок останнього платежу у 49868 грн. 74 коп., а вже потім з огляду на зміст наведених норм права, і перед усе, ч.1 ст.534 ЦК України робити висновок про наявність чи відсутність спору і наявність чи відсутність підстав для припинення спору в цій частині.

На думку скаржника, висновок суду про погашення основного боргу відповідача припиняє право позивача нараховувати боржнику у подальшому 3% за користування коштами, пені згідно договору за прострочення виконання грошового зобовязання, штрафної господарської санкції у вигляді відсотків на рівні облікової ставки НБУ за користування чужими грошима, інфляційних збитків повністю суперечить наведеному законодавству щодо порядку виконання зобовязань, які виникли із договору та його неналежного виконання у боржника перед кредитором.

На думку скаржника, суд також зробив помилковий висновок, що позивачем нараховано до стягнення штрафні санкції, які включені до суми основного боргу, який просить стягнути позивач з відповідача. Тоді як позивачем штрафні санкції до основного боргу не включались, а натомість при надходженні коштів здійснювалось погашення зобовязань у черговості, визначеній ч.1 ст.534 ЦК України.

Крім того, посилаючись на ч.5 ст.49 ГПК України скаржник зазначає, що суд першої інстанції не здійснив розподілу судових витрат. Скаржник зазначає, що місцевий суд не взяв до уваги витрати (судовий збір, проїзд, добові, тощо) на апеляційне оскарження ухвали від 14.08.2013 р., участь у справі Рівненського апеляційного господарського суду, не відшкодував поштові витрати, повязані з направленням копії позову і апеляційної скарги відповідачу і оригіналу позову та апеляційної скарги судам, не відшкодував витрати позивача, повязані з направленням його представника на звірку до відповідача, направлення телеграми до суду, доставку витребуваних матеріалів суду у встановлений строк.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує її доводи, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. На підтвердження своєї правової позиції зазначає, що судом першої інстанції взято до уваги норми ст.534 ЦК України та вірно зазначено, що вказана стаття передбачає правила грошового зобовязання, якщо наявна сума грошей є меншою за суму боргу і вимоги кредитора в повному обсязі не можуть бути задоволені. В такому випадку вимоги погашаються у встановленій черговості, а саме в першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання і в даному випадку належним є судові витрати, витрати на юридичну допомогу тощо та такі витрати повинні бути підтверджені кредитором, тому судом вірно зазначено, що в даному випадку йдеться про безспірність сум, які підлягають стягненню. Також, спірність черговості зарахувань є підтвердженням неправомірного зарахування позивачем сум до основного боргу в першій події (нарахування позивачем штрафу за несвоєчасну прийомку 5% від загальної вартості товару в сумі 9988,08 грн. та штраф за несвоєчасну оплату 60000 грн.). Відповідач зазначає, що судом вірно зазначено, що стягнення з відповідача штрафних санкцій є предметом спору у справі № 902/1077/13, в якій буде вирішуватись спір про правомірність нарахування штрафних санкцій.

В судовому засіданні 25.02.2014 р. представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги повністю та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Рішення господарського суду Вінницької області від 12.11.2013 р. у справі № 902/1159/13 вважає незаконним та прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить суд задоволити апеляційну скаргу.

Представник відповідача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та надав свої пояснення. Рішення господарського суду Вінницької області від 12.11.2013 р. у справі № 902/1159/13 просить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки вважає її мотиви безпідставними, необґрунтованими.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухпвши пояснення представників сторін в судовому засіданні, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обгрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08.07.2010 р. сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Іллічівська птахофабрика та відкрите акціонерне товариство Птахокомбінат Бершадський уклали договір купівлі-продажу пшениці, відповідно до п.1.1. якого продавець реалізує, а покупець придбає товар - зерно м'якої пшениці у кількості 95819 кг по ціні 1150 грн/тн і зерно твердої пшениці у кількості 71 656 кг урожаю 2008 року по ціні 1250 грн/тн, яка за ДСТУ 3768:2010 "Пшениця, Технічні умови" відповідає 5 класу. Ціна включає ПДВ./а.с.185 у т. 1/.

Відповідно до п.1.2. покупець зобов'язується після укладання зазначеного договору сплатити покупцю 60000 грн., а решту - рівними частками протягом 30 днів - до 18 і 28 липня та 08 серпня 2010 відповідно.

За умовами п.1.3 договору сторони погодили здійснення розрахунків виключно готівкою.

За умовами п.1.4 визначено, що прийом-передача товару відбувається на ВАТ Заплазьке ХПП Любашівського району Одеської області. Зберігання товару здійснюється до 15.07.2010 за рахунок продавця, а з 15.07.2010 - за рахунок покупця.

Згідно з п.2.1 продавець зобов'язується сплатити за навантаження і передати товар на Заплазькому ХПП, а покупець прийняти товар в день укладання договору. Вивіз товару покупцем з ХПП здійснюється з 8 по 14 липня 2010 року. Подальше зберігання товару на ХПП можливе в разі укладення договору покупця з ХПП. Прийомка - передача товару за кількістю та якістю відбувається в присутності уповноважених представників сторін на Заплазькому ХПП (п.4.1).

Право власності на товар і ризик випадкової загибелі товару від покупця до продавця переходить в день укладання договору, після передачі першої частини розрахунку (п. 4.3).

Договір діє до повного виконання зобов'язань обома сторонами, і сторони погодили, що зобов'язання по сплаті пені і штрафів діють понад визначені законодавством строки до повного розрахунку (п.4.6).

08.07.2010 р. генеральний директор сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Іллічівська птахофабрика звернувся із листом № 1-080710 до голови правління відкритого акціонерного товариства Заплазьке ХПП, в якому повідомив про укладення договору щодо реалізації відкритому акціонерному товариству Птахокомбінат Бершадський всієї кількості товару, який зберігається на відкритому акціонерному товаристві Заплазьке ХПП: твердої пшениці (71 656 кг) і м'якої пшениці (95 819 кг), що відповідає 5-му класу за ДСТУ 3768:2010. Після оплати сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Іллічівська птахофабрика послуг за зберігання до 15.07.2010 р. в сумі 24796 грн. згідно рахунку № 650 від 08.07.2010 р. і за навантаження в сумі 4401,24 грн. згідно рахунку № 651 від 08.07.2010 р., останній просить здійснювати відвантаження за документами покупця - відкритого акціонерного товариства Птахокомбінат Бершадський, який повинен у строк до 15.07.2010 р. вивезти продукцію /а.с.46 у т.1/. Також у листі зазначається, що відкритим акціонерним товариством Птахокомбінат Бершадський уповноважено на отримання товару ОСОБА_3.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі довіреності серія ААБ № 515 900 від 08.07.2010 р. за накладною б/н від 08.07.2010 р. відкрите акціонерне товариство Птахокомбінат Бершадський через представника ОСОБА_3 прийняло від сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Іллічівська птахофабрика товар (мяку і тверду пшеницю) на загальну суму 199761,74 грн. Накладна містить посилання на договір від 08.07.2010 р. Товар прийнятий відповідачем без зауважень /а.с.48 у т.1/.

Отримання вказаного вище товару відповідачем від позивача на суму 199761,74 грн. підтверджується також податковою накладною № 1 від 08.07.2010 року /а.с.49 у т.1/.

Водночас, 08.07.2010 р. видано наказ № ЗП-0000029 на переоформлення пшениці н/кл. 2008 року твердої у кількості 71 656 кг та наказ № ЗП-0000030 на переоформлення пшениці 5 кл. 2008 року у кількості 95 819 кг./а.с.17 у т.2/.

Відвантаження пшениці підтверджується товарно-транспортними накладними на перевезення хлібопродуктів автомобільним транспортом, а саме: № 006321 від 08.07.2010 р., № 006322 від 08.07.2010 р., № 006325 від 10.07.2010 р., № 006326 від 10.07.2010 р., № 006327 від 10.07.2010 р., № 006328 від 10.07.2010 р., № 006331 від 10.07.2010 р. /а.с.187-193 у т.1/.

Відповідач на час звернення позивачем із позовом у даній справі до суду грошове зобовязання виконав частково - суму 149893,00 грн., що підтверджено прибутковими касовими ордерами: № 10 від 09.07.2010 р. на суму 60 000 грн., № 12 від 22.07.2010 р. на суму 52 893,00 грн. та № 13 від 28.07.2010 р. на суму 37 000 грн. /а.с.50-52 у т.1/.

Отже, на умовах договору № N-09/053 від 01.10.2009 р. між сторонами відбулись правовідносини з купівлі-продажу, які регулюються нормами гл.54 Цивільного кодексу України та гл.30 Господарського кодексу України. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до норм ст.530 ЦК України зобов'язання має бути виконане у встановлений строк (термін). Якщо строк/термін виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на час звернення позивачем із позовом у даній справі до суду грошове зобовязання виконав частково - суму 149893,00 грн. Після звернення позивачем з позовом до суду відповідач перерахував на рахунок позивача заборгованість в сумі 49868,74 грн. за платіжним дорученням № 6189 від 11.11.2013 р., в якому призначенням платежу визначено оплата боргу за пшеницю за липень 2010 року.

Позивач у позові просить стягнути з відповідача 67756,57 грн. невиконаного основного грошового зобов'язання і, посилаючись на ст.534 Цивільного кодексу України, стверджує про наступне зарахування одержаних від відповідача коштів.

Перша подія - нараховано штраф за невчасну прийомку як 5 % від загальної вартості товару, який складає 9988,08 грн.; штраф за невчасну оплату 60000 грн. як 5 % від простроченої суми, що становить 3000 грн.; пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ у зв'язку з простроченням оплати першого платежу на один день становить 27,90 грн.; розмір виконаного основного грошового зобов'язання на 09.07.2010 р. у зв'язку з першочерговим зарахуванням пені і штрафів становить 46984,02 грн. (60000 грн. - 9988,08 грн. - 3000 грн. - 27,90 грн.); розмір невиконаного основного грошового зобов'язання на 09.07.2010 р. становить 13015,98 грн. (60000 грн. - 46984,02 грн.).

Друга подія - нараховано штраф за невчасне виконання грошового зобов'язання розміром 46587,28 грн. становить 2 329,36 грн.; пеня за невчасне виконання із залишку боргу від платежу, що мав бути здійснений на 08.07.2010 р. від суми 13 015,98 грн. за 9 днів з 09.07.2010 р. по 17.07.2010 р. (включно) становить 54,56 грн.; розмір невиконаного основного грошового зобов'язання на 17.07.2010 року становить 59 603,26 грн. (13015,98 грн. + 46 587,28 грн.); за невчасне виконання зобов'язання розміром 59 603,26 грн. за 5 днів з 18.07.2010 р. по 21.07.2010 р. становить 111,04 грн. Станом на 22.07.2010 р. - дату фактичної оплати 52893,00 грн. - виконання основного грошового зобов'язання зменшено на суму неустойок у сумі 2494,96 грн. і розмір невиконаного основного грошового зобов'язання склав 9 205,22 грн. (52893,00 грн. - 46587,28 грн. - 13015,98 грн. - 2494,96 грн.).

Третя подія - нараховано пеню за 6 днів з 22.07.2010 р. по 27.07.2010 р. (включно) за прострочення оплати 9205,22 грн. у сумі 25,72 грн.; штраф за невчасну оплату третього платежу розміром 46587,28 грн. становить 2329,36 грн.; пеня за прострочення платежу у сумі 46587,28 грн. продовж одного дня (27.07.2010 р.) становить 21,70 грн.; розмір невиконаного основного грошового зобов'язання з урахуванням списання з чергового платежу неустойок на 28.07.2010 р. становить 21169,28 грн. (37000 - 46587,28 грн. + 9205,22 грн. + 2329,36 грн. + 25,72 грн. + 21,70 грн.).

Четверта подія - 07.08.2010 року мало бути сплачено 46587,29 грн., оплата цього платежу не здійснена ні в якій частині. Розмір невиконаного основного грошового зобов'язання із 08.08.2010 р. на дату позову - 07.08.2013 р. становить 67756,57 грн. (21169,28 грн. + 46587,28 грн.).

Колегія суддів звертає увагу на такі обставини.

Відповідно до ст.534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Крім зазначеного вище розрахунку позовних вимог у даній справі, відсутні докази відповідного зарахування коштів позивачем. В порядку ст.ст.33-34 ГПК України позивач не надав суду першої інстанції належних та допустимих доказів того, що зарахування одержаних від відповідача коштів відбувалось як зарахування штрафних санкцій тощо у порядку, який наведений у позові. Такими доказами могли бути, зокрема, відповідні журнали-ордери бухгалтерського обліку позивача про рознесені по рахункам суми, адресовані відповідачеві листи з повідомленнями про відповідну черговість зарахувань коштів тощо.

Не надані такі докази і колегії суддів. При цьому витяг з журналу-ордеру по рахунку 301 за липень 2010 року не містить даних, які б підтверджували позицію позивача.

Слід зазначити, що вказана стаття передбачає правила виконання грошового зобов'язання, якщо наявна сума грошей є меншою за суму боргу, і вимоги кредитора в повному обсязі не можуть бути задоволені. В такому випадку вимоги кредитора погашаються у встановленій ст.534 ЦК України черговості, якщо інше не встановлено договором. При цьому витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання, мають бути підтверджені кредитором. В другу чергу підлягають сплаті проценти та неустойка, в разі їх нарахування на підставі договору або закону. Тобто - йдеться про безспірність сум, які підлягають сплаті.

Колегія суддів звертає увагу, що у липні 2013 року, до звернення з позовом про стягнення боргу у цій справі, позивач сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Іллічівська птахофабрика звернувся до господарського суду із позовом до ПАТ Птахокомбінат Бершадський про стягнення 136413,5 грн., в т.ч. пені, штрафу, господарської санкції у вигляді відсотків на рівні облікової ставки НБУ від несплаченого основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат з підстав порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу від 08.07.2010 р. За цією позовною заявою порушено провадження у справі № 902/1077/13.

Матеріали справи № 902/1077/13 витребувані та вивчені в судовому засіданні колегією суддів. Колегією суддів встановлено, що розрахунки штрафних санкцій у справах № 902/1077/13 та № 902/1159/13 є ідентичними за період до 17.07.2013 р., про який заявлено у даній справі № 902/1159/13 як про штрафні санкції, які були зараховані у першу чергу відповідно до норм ст.534 ЦК України.

Отже, зміст позовних вимог у цих справах свідчить, що суми нарахованих позивачем штрафних санкцій є спірними.

Підсумовуючи вищевикладене та враховуючи те, що відповідачем повністю оплачено суму основного боргу, а нараховані штрафні санкції (штрафи та пеня) є предметом розгляду у справі № 902/1077/13 (провадження у якій зупинено на час вирішення спору у даній справі), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 17887,83 грн. боргу (67756,57 грн. - 49868,74 грн.). Доводи позивача про наявність боргу внаслідок іншого зарахування сплачених відповідачем платежів (як штрафи та пеню) колегія суддів відхиляє як недоведені.

В частині стягнення з відповідача 49868,74 грн. боргу судом першої інстанції правомірно припинено провадження у справі в цій частині відповідно до п.1-1 ст.80 ГПК України.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Разом з тим, позивачем сплачено судовий збір у сумі 1355,14 грн., що підтверджено квитанцією № 3147 від 07.08.2013 р., тоді як правильним є розмір судового збору у цій справі 1720,50 грн. Тобто, позивачем недоплачено 365,36 грн. судового збору.

У п.2.23 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України № 7 від 21.02.2013 р. розяснено, якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника, скаржника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні (стаття 77 ГПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 названого Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з позивача сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Іллічівська птахофабрика в доход державного бюджету 365,36 грн. недоплаченого судового збору за результатом вирішення спору згідно зі ст.44 ГПК України та ст.ст.4,6 Закону України "Про судовий збір".

Крім того, позивач у позовній заяві просить стягнути судові витрати, пов'язані із розглядом даної справи, у сумі 9186,69 грн. /а.с.122, 128 у т.2/ .

Згідно ч.1 ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До інших витрат, пов'язаних з розглядом справи, у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків.

У п.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 р. розяснено, що відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

Пунктом 6.2 вище вказаної постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. передбачено, що судовим експертам, перекладачам, іншим особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень, відшкодовуються: вартість проїзду до місця виклику і назад залізничним, автомобільним, водним і повітряним транспортом; страхові платежі за державне страхування на транспорті, вартість попереднього продажу проїзних документів, проїзд автомобільним транспортом (крім таксі) до залізничної станції, аеропорту, якщо вони знаходяться за межами населеного пункту; найом жилого приміщення; добові в розмірах, встановлених законодавством про службові відрядження. В усіх зазначених випадках відшкодуванню підлягає мінімальна вартість проїзду та мінімальна (для населеного пункту, в якому знаходиться господарський суд) вартість проживання в готелі. Документально підтверджені відомості про таку вартість та про фактичні витрати на проїзд і проживання подаються заінтересованими особами.

Колегією суддів за результатом вивчення матеріалів справи встановлено, що ухвалами суду від 21.10.2013 р. та від 05.11.2013 р. у справі № 902/1159/13, явку представників позивача та відповідача визнано обов'язковою. Крім того, ухвалою господарського суду Вінницької області від 21.10.2013 р. у даній справі зобовязано позивача зявитись до відповідача для виконання вивірки взаєморозрахунків /а.с.109, 198 у т.1/.

В обґрунтування понесених судових витрат на забезпечення явки представника в судове засідання 05.11.2013 р. позивачем надано засвідчену копію проїзного документа маршрутом Вінниця-Одеса від 06.11.2013 р. на загальну суму 401,39 грн. /а.с.87 у т.2/, наказ № 48 від 04.11.2013 р. про відрядження ОСОБА_4 на 3 доби з 04.11.2013 р. по 06.11.2013 р. та посвідчення про відрядження /а.с.85 у т.2/, а також видатковий касовий ордер від 04.1.2013 р. на 1064,2 грн., відповідно до якого зазначена сума видана під звіт ОСОБА_4 на підставі наказу про відрядження № 48 від 04.11.2013 р. /а.с.144 у т.1/. Однак, з посвідчення про відрядження вбачається, що ОСОБА_4 вибув у відрядження з м.Одеса 05.11.2013 та прибув з відрядження у м.Одеса 06.11.2013 р.

Згідно Інтернет адреси: https://gd.tickets.ua/uk/search/result?session_id, станом на 12.11.2013 року, вартість проїзду залізничним транспортом за напрямком Одеса - Вінниця становить 425,26 грн. - люкс, 156,24 грн. - купе, 116,76 грн. - купе (нефірмовий вагон).

Тому економічно обґрунтованим витратами підприємства-позивача, які підлягають відшкодуванню як судові витрати, є вартості проїзду в сумі 116,76 грн., і колегія суддів вважає, що відшкодуванню підлягає мінімальна вартість проїзду в сумі 233,52 грн. (мінімальна вартість проїзду до місця виклику і назад залізничним транспортом), а також добові в сумі 458,8 грн. (за дві доби, підтверджені посвідченням про відрядження).

Колегією суддів враховано при цьому слідуюче.

Відповідно до п.4 розділу 2 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон за кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування працівника у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 N 98.

Визначення кількості днів відрядження для виплати добових проводиться з урахуванням дня вибуття у відрядження й дня прибуття до місця постійної роботи, що зараховуються як два дні.

При відрядженні працівника строком на один день або в таку місцевість, звідки працівник має змогу щоденно повертатися до місця постійного проживання, добові відшкодовуються як за повну добу.

Сума добових визначається згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами.

За відсутності наказу добові витрати не виплачуються.

Колегія суддів враховує також, що ухвалою господарського суду Вінницької області від 21.10.2013 р. у даній справі зобовязано позивача зявитись до відповідача для звірки взаєморозрахунків.

В обґрунтування понесених позивачем витрат до матеріалів справи додані засвідчені копії проїзних документів на суми 94,2 грн., 61,14 грн., 2х26,45 грн. /а.с.82-83 у т.2/, наказ № 42 від 29.10.2013 р. про відрядження головного бухгалтера ОСОБА_5В./а.с.78 у т.2/ та звіт про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт № 21 від 01.11.2013 р./а.с.81 у т.2/.

Апеляційний господарський суд вважає, що відшкодуванню підлягає вартість проїзду в сумі 208,24 грн., а також добові в сумі 458,8 грн., підтверджені належними та допустимими доказами. Вартість двох телеграм по 47,16 грн., включена до фінансового звіту, не є необхідними витратами, тому не підлягає відшкодуванню як судові витрати. Також до фінансового звіту помилково включена сума 91,14 грн., тоді як вартість проїзду за маршрутом Вінниця-Одеса відповідно до проїздного документу є 61,14 грн.

Витрати на забезпечення явки представника позивача у судове засідання 12.10.2013 р. не підтверджені допустимими доказами в порядку ст.ст.33-34 ГПК України, оскільки відсутні будь-які докази про те, що вартість проїзду представника є витратами ТОВ Іллічівська птахофабрика за відсутності наказу про відрядження та звіту про використання коштів, касового ордеру тощо.

Отже, загальна сума судових витрат, повязаних із розглядом справи судом першої інстанції, яка підлягає відшкодуванню є 1359,36 грн.

Нарахування та вимога про відшкодування як судових витрат позивача витрат на відправку матеріалів до ПАТ Птахокомбінат Бершадський, витрати, повязані з складанням позову, в тому числі оплату праці генеральному директору та головному бухгалтеру товариства з обмеженою відповідальністю Іллічівська птахофабрика, витрати на обслуговування оргтехніки, проїзд у міському транспорті (без дат та підтвердження витрат товариства) тощо, яка вбачається з довідки долученої позивачем до клопотання від 03.02.2014 р. /а.с.187 у т.2/ є необґрунтованими, не підтверджені первинними документами та не грунтуються на нормах законодавства. Зокрема, є недоведеним звязок таких витрат як повязаних із даною справою.

Також колегія суддів звертає увагу, що до витрат на оплату судового збору не включені витрати на оплату послуг банку, оскільки з матеріалів справи вбачається, що юридична особа товариство з обмеженою відповідальністю Іллічівська птахофабрика має відкритий розрахунковий рахунок в банку і його обслуговування не підлягає відшкодуванню в даному випадку як судові витрати; інші витрати на оплату послуг банку не є економними та необхідними витратами.

Відповідно до п.6.5 вказаної вище постанови пленуму ВГСУ розяснено, що розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не повязаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно із ціною позову. У звязку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відшкодуванню підлягають витрати позивача, повязані з розглядом справи у суді першої інстанції, в сумі 1000, 49 грн. за правилоами ч.1 ст.49 ГПК України.

Разом з тим, судом першої інстанції не вирішено питання щодо відшкодування судових витрат позивача, повязаних із розглядом апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Вінницької області від 14.08.2013 р. про повернення позовної заяви.

Відповідно до п.4.8 постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013 р. № 7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України розяснено, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Оскільки ухвала господарського суду Вінницької області від 14.08.2013 р. про повернення позовної заяви сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Іллічівська птахофабрика скасована постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.10.2013 р. і справу № 902/1159/13 передано на розгляд господарського суду Вінницької області, витрати сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Іллічівська птахофабрика на оплату судового збору в сумі 573,50 грн. за розгляд апеляційної скарги на ухвалу господарського суду підлягають відшкодуванню і покладаються на відповідача.

При винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не вирішено питання розподілу сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Вінницької області від 12.11.2013 р. у справі № 902/1159/13 підлягає зміні в частині розподілу судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга позивача на рішення господарського суду Вінницької області від 12.11.2013 р. не задоволена, судові витрати позивача/скаржника за результатом розгляду його апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Іллічівська птахофабрика" залишити без задоволення.

Рішення господарського господарського суду Вінницької області від 12.11.2013 р. у справі № 902/1159/13 змінити в частині розподілу судових витрат, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції:

"1. Відмовити в позові в частині стягнення з відповідача 17887,83 грн. суми основного боргу.

2. Припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача 49868,74 грн. суми основного боргу на підставі п. 1-1 ст.80 ГПК України.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" (, 24412, с.Війтівка, вул. Леніна, буд. 170, Бершадський район, Вінницька область) на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Іллічівська птахофабрика" (, 67840, с. Молодіжне, Овідіопольський район, Одеська область) 1000,49 грн. відшкодування витрат, повязаних із розглядом справи та 1266,29 грн. витрат на сплату судового збору.

4. Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Іллічівська птахофабрика" (, 67840, с. Молодіжне, Овідіопольський район, Одеська область) до Державного бюджету 365,36 грн. - недоплаченого судового збору за подання позовної заяви.

5. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" (, 24412, с.Війтівка, вул. Леніна, буд. 170, Бершадський район, Вінницька область) на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Іллічівська птахофабрика" (, 67840, с. Молодіжне, Овідіопольський район, Одеська область) 573,50 грн. витрат на сплату судового збору за розгляд апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Вінницької області від 14.08.2013 р. у справі № 902/1159/13."

Господарському суду Вінницької області видати накази на виконання цієї постанови.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Петухов М.Г.