ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"12" серпня 2014 р.Справа № 924/976/14

Господарський суд Хмельницької області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши матеріали

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Львівська ізоляція, м. Львів

до Приватного малого підприємства „Сковод, м. Хмельницький

про стягнення 81 555,94 грн., з яких 34 228,86 грн. основний борг, 46 563,44 грн. неустойка, 763,64 грн. 3% річних

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю №932-07/14 від 31.07.2014р.;

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю від 29.07.2014р.

Суть спору: Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача 82 055,94 грн., з яких 34 728,86 грн. основний борг, 46 563,44 грн. неустойка, 763,64 грн. 3% річних. Вказана заборгованість виникла у звязку із неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №420113 від 14.01.2013 року.

Ухвалою суду від 12.08.2014р. за заявою представника відповідача припинено провадження у справі №924/976/14 за позовом ТОВ „Львівська ізоляція, м. Львів до ПМП „Сковод, м. Хмельницький в частині стягнення основного боргу в сумі 500,00 грн.

Представник позивача в засідання суду 12.08.2014р. прибув, із урахуванням ухвали суду про припинення провадження в частині стягнення 500,00 грн. основного боргу позовні вимоги підтримав із підстав, викладених у позові. Крім того надав суду Довідку із ЄДРПОУ за №19101038 від 05.08.2014р. та завірену копію Свідоцтва №839431, які оглянуті судом та долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача в засідання суду 12.08.2014р. прибув, надав суду письмовий відзив відповідно до якого зазначив, що 14.01.2013р. між відповідачем та позивачем було укладено договір поставки №420113 про поставку електротехнічної продукції.

28.08.2013р. позивач поставив відповідачу продукцію відповідно до рахунку-фактури №СФ-0003123 від 21.08.2013р. на суму 35 267,58 грн. з ПДВ. Протягом 10 днів від дати поставки відповідач (ПМП „Сковод) зобовязувались її оплатити. Однак, у зв'язку з відсутністю коштів свої зобов'язання відповідач не виконав і прострочив оплату.

На даний час відповідач намагається належним чином виконати взяті на себе зобов'язання та по мірі можливості здійснює оплату за поставлений товар, зокрема: 500,00 грн. - 11.02.2014р. (платіжне доручення №254 від 11.02.2014р.); 500,00 грн. - 03.04.2014р. (платіжне доручення №509 від 03.04.2014р.); 500,00 грн. - 26.06.2014р. (платіжне доручення №1124 від 26.06.2014р.); 500,00 грн. - 24.07.2014р. (платіжне доручення №1374 від 24.07.2014р.)

Відповідач зазначає, що станом на 12.08.2014р. заборгованість ПМП „Сковод перед ТОВ „Львівська ізоляція складає 33 728,86 грн.

За допущене порушення позивач нарахував відповідачу неустойку в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення в сумі 46 563,44 грн. Однак, відповідач вважає зазначений розрахунок помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Оскільки, відповідно до п.6.1. договору неустойка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання, тому відповідач вважає, що за своєю правовою природою дана неустойка є пенею відповідно до приписів ч.3 ст. 549 ЦК України.

Згідно зі ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частина 6 ст.231 Господарського кодексу України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із ч.2 ст. 551 ЦК України, визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. При цьому, незалежно від способу та бази визначення розміру неустойки договором, вона не може перевищувати той розмір, який встановлено законом, як граничний.

Тобто, відповідно до вимог чинного законодавства сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, тому встановлена сторонами у договорі відповідальність за прострочення виконання зобов'язання у більшому розмірі не суперечить матеріальному праву України та відповідно не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання угоди недійсною.

Відповідач зазначає, що відповідно до п.49 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/211 від 07.04.2008р., п.5 Оглядового листа від 29.04.2013р. № 01-06/767/2013 Вищого господарського суду України встановлено, що положення ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань № 543/96-ВР від 22.11.1996р. не встановлюють обмежень щодо визначення розміру пені, а передбачають обмеження розміру пені, що підлягають стягненню.

З огляду на це, відповідач вважає, що зроблений позивачем розрахунок неустойки є невірним, а розмір неустойки значно завищений.

На підставі вищевикладеного відповідач просить суд позов ТОВ „Львівська ізоляція до ПМП „Сковод задовольнити частково та відмовити у стягненні неустойки у сумі 46 563,44 грн.

На підтвердження викладеного у відзиві відповідачем надано суду завірені копії свідоцтва №834798, Довідки з ЄДРПОУ №753630 від 26.12.2012р. та платіжних доручень №254 від 11.02.2014р. та №509 від 03.04.2014р. Вказані докази оглянуті судом та долучені до матеріалів справи.

Представником відповідача в засіданні суду також надано письмову заяву від 12.08.2014р. (вх.№05-08/2002/14) про припинення провадження у даній справі в порядку п.п.1-1 ст.80 ГПК України в частині сплати основного боргу в сумі 500,00 грн. На підтвердження заяви відповідачем долучено платіжне доручення від 26.06.2014р. №1124 на суму 500,00 грн.

Крім того, представник відповідача надав суду заяву від 12.08.2014р. відповідно до якої в порядку ст.69 ГПК України просить суд продовжити розгляд справи на 15 днів з метою надання додаткових доказів.

Розглянувши заяву представника відповідача про продовження строку розгляду спору, судом враховується, що згідно з ч.1 ст.69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Подана представником відповідача заява щодо продовження строку розгляду спору будь-чиїх прав, свобод та законом охоронюваних інтересів не порушує, відповідає нормам чинного законодавства, а тому судом приймається та підлягає задоволенню.

За таких обставин строк розгляду спору продовжується на 15 днів, до „22 вересня 2014 року.

Згідно із п.3 ч.1 ст.77 ГПК України, господарський суд відкладає розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, зокрема у звязку із необхідністю витребування додаткових доказів.

Розглянувши матеріали справи, приймаючи до уваги необхідність витребування додаткових доказів та задоволення судом заяви відповідача про продовження строку розгляду спору, суд вважає для повного, всебічного та обєктивного дослідження усіх обставин відкласти розгляд справи на іншу дату.

При цьому, заяву відповідача від 12.08.2014р. (вх.№05-08/2002/14) про припинення провадження у справі в порядку п.п.1-1 ст.80 ГПК України в частині сплати основного боргу в сумі 500,00 грн. буде розглянуто судом у наступному судовому засіданні.

Керуючись ч.3 ст.69, п.3 ч.1 ст.77, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, СУД -

У Х В А Л И В:

Заяву відповідача про продовження строку розгляду спору задовольнити.

Строк розгляду спору продовжити на 15 днів - до 22.09.2014 року.

Розгляд справи №924/976/14 відкласти на 11:00 "22" вересня 2014 р.

Відповідачу подати в судове засідання докази повної або часткової сплати заборгованості за договором (у разі наявності).

Засідання відбудеться в приміщенні господарського суду Хмельницької області за адресою: м. Хмельницький, Майдан Незалежності, 1, к.316.

Суддя В.В. Магера

Віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.