ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2014 р. Справа №917/2201/13

за позовом Заступника прокурора області, вул.1100-річчя м.Полтави,7, м.Полтава в інтересах держави в особі:

1. Управління Укртрансінспекції в Полтавській області, вул.Фрунзе, 189а, м.Полтава, 36008

2. Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, просп.Повітрофлотський,76-а, м.Київ, 03151

3. Міністерства інфраструктиури України, пр.Перемоги,14, м.Київ-135, 01135

до 1. Товариства з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс", вул.Великотирнівська,7, м.Полтава, 36040

2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул.Набережна, 58, с.Кривуші, Кременчуцький район, Полтавська область,38702

третя особа: Департамент праці та соціального захисту населення, вул.Ціолковського,47, м.Полтава, 36023

про визнання п.п.3.1.2 та 3.2.1 договору №188/13 та п.1 додаткової угоди №1 від 22.03.2013 до договору №188/13 про надання послуг автостанцією перевізникові, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник) та товариством з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" (власник) про надання автостанцією послуг перевізникові недійсними.

Суддя Кльопов І.Г.

Представники:

від прокуратури: ОСОБА_2

від позивача 1: не з"явився

від позивача 2: ОСОБА_3

від позивача 3: не з"явився

від відповідача 1: ОСОБА_4, ОСОБА_5

від відповідача 2: ОСОБА_6, ОСОБА_7

від ІІІ особа: ОСОБА_8, ОСОБА_9

У судовому засіданні 09.01.2014р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позов про визнання п.п.3.1.2 та 3.2.1 договору №188/13 та п.1 додаткової угоди №1 від 22.03.2013 до договору №188/13 про надання послуг автостанцією перевізникові, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник) та товариством з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" (власник) про надання автостанцією послуг перевізникові недійсними.

Прокуратура позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Управління Укртрансінспекції в Полтавській області позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд розглянути справу без участі представника (клопотання від 15.11.2013р. вхід. №16378)

Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті позовні вимоги підтримує у повному обсязі

Міністерство інфраструктиури України позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд розглянути справу без участі представника (клопотання від 19.11.2013р. вхід. №16534)

Відповідачі проти позову заперечують, з підстав, викладених у відзиві на позов (вих. №601/1178 від 15.11.2013р.) та (від 19.11.2013р. за вхід. №16573)

Департамент праці та соціального захисту населення в поясненнях від 09.01.2014р. за вих. №04-13/57 при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши і оцінивши подані сторонами докази, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, в їх сукупності, заслухавши представників сторін, суд, встановив:

За результатом проведення прокуратурою області перевірок дотримання перевізниками вимог законодавства про пільгові перевезення встановлено, що 02.03.2013р. між товариством з додатковою відповідальністю «Полтаваавтотранс» (власник автостанцій) (ТДВ «Полтаваавтотранс») та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Перевізник) (ФОП ОСОБА_1П.) укладено договір №188/13 про надання послуг автостанцією перевізникові.

Згідно з п. 1.1. договору, Власник автостанцій за завданням Перевізника надає на території своїх автостанцій комплекс обов'язкових послуг, пов'язаних з організацією здійсненням процесу прийняття та відправлення пасажирів транспортом Перевізника, продажем проїзних квитків, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформування водіїв щодо умов дорожнього руху.

Пункт 3.1.1 договору визначає, що власник здійснює продаж квитків за такою вартістю: продаж квитків, за яку перевізник здійснює перевезення та вартість додаткових автостанційних послуг, а також реалізує обсяг квитків пільгового проїзду на підставі отримання від Перевізника письмового повідомлення з вказаним переліком суб'єктів, що мають право безкоштовного проїзду у відповідності до чинного законодавства.

У п. 3.2.1 вказано, що Перевізник вчасно надає Власнику автостанцій письмову інформацію на реалізацію квитків пільгового проїзду у разі отримання відповідного замовлення із зазначенням видів та обсягів пільгових перевезень, порядку компенсації збитків від пільгових перевезень.

Крім цього, 22.03.2013 між ФОП ОСОБА_1 та ТДВ «Полтаваавтотранс» укладено додаткову угоду, в якій визначено, що враховуючи відсутність замовлення, здійснювати перевезення пільгових категорій населення на маршруті «Кременчук-Пирятин» (рейси 191/192) в кількості двох пасажирів на кожний рейс.

Позивачі вищеперелічені умови договору вважають незаконними, оскільки вони не відповідають наступним вимогам законодавства.

Пункт 7 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» чітко визначає, що учасникам бойових дій та особам прирівняним до них надається право безплатного проїзду усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрішньорайонних, міжобласних незалежно від відстані та місця проживання.

Статтею 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Окрім цього, Примірним договором про надання послуг автостанцією перевізникові, форма якого затверджена Наказом Міністрества транспорту та зв'язку N860 від 30.11.2010, не передбачено умов договору щодо кількості продажу пільгових квитків на кожний рейс.

Враховуючи положення п.п. 3.1.2 та 3.2.1 договору № 188/13 та п. 1 додаткової угоди № 1, не відповідають вимогам Закону України «Про автомобільний транспорт» та «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» та повинні бути визнані недійсними.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про автомобільний транспорт» автостанції надають пасажирам послуги, пов'язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а автомобільним перевізникам -послуги пов'язані з відправленням та прибуттям автобусів згідно з розкладом руху.

До обов'язкових послуг, що повинні надаватися автостанціями пасажирам належать: продаж квитків, користування приміщенням для чекання поїздки; можливість користуватися громадськими вбиральнями, інформування щодо розкладу руху автобусів та вартості поїздки.

Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», установлена відповідальність автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме за безпідставну відмову від пільгового перевезення пасажира - штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Органом, уповноваженим здійснювати функції у спірних правовідносинах, є Міністерство інфраструктури України, основні завдання якого визначені Положенням про Міністерство інфраструктури України, затвердженого Указом Президента України від 12.05.2011 року №581/2011. Відповідно до п.1 Положення, Мінінфраструктури України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики у сферах авіаційного, автомобільного, залізничного, морського і річкового, міського електричного транспорту та у сферах використання повітряного простору України, туризму, діяльності курортів, метрополітенів, дорожнього господарства, надання послуг поштового зв'язку, забезпечення підготовки та реалізації в Україні інфраструктурних проектів для виконання завдань і заходів з підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, інших міжнародних спортивних подій, забезпечення безпеки руху, навігаційно-гідрографічного забезпечення судноплавства, торговельного мореплавства (центральний орган виконавчої влади у сфері транспорту, дорожнього господарства, надання послуг поштового зв'язку, туризму та інфраструктури). У сфері автомобільного та міського електричного транспорту, на Мінінфраструктури покладається затвердження порядку здійснення контролю за дотриманням вимог безпеки перевезення пасажирів і вантажів на автомобільному транспорті; затвердження порядку і умов організації перевезень пасажирів і багажу автомобільним транспортом; затвердження примірної форми договору між перевізником та автостанцією про надання послуг автостанцією, яким визначаються перелік та обсяги послуг, їх вартість і порядок проведення розрахунків та інші функції (п.4.8 Положення).

На місцях політику держави у сфері автомобільних перевезень реалізують територіальні органи Укртрансінпекції України. Відповідно до пункту 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року, органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Відповідно до п.3 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року N 387/2011, основними завданнями Укртрансінпекції є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті та ведення дорожнього господарства; здійснення відповідно до законодавства державного нагляду (контролю) з питань безпеки на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті та ведення дорожнього господарства. Відповідно до покладених на неї завдань, Укртрансінпекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті (п.4 Положення).

Згідно з Положенням про Управління Укртрансінспекції у Полтавській області, затвердженим Наказом Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті №28 від 07.03.2013 року, Управління Укртрансінспекції у Полтавській області є територіальним органом Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, підпорядкованим та підконтрольним їй (п.1 Положення). Завданнями Управління Укртрансінспекції у Полтавській області є реалізація повноважень Укртрансінспекції України (п.З Положення).

У даному випадку порушуються інтереси держави в особі Управління Укртрансінпекції у Полтавській області, Укртрансінпекції України, Міністерства інфраструктури України, оскільки п.п. 3.1.2 та 3.2.1 договору № 188/13 та п. 1 додаткової угоди №1 від 22.03.2013 до договору № 188/13 про надання послуг автостанцією перевізникові, укладеного між ФОП ОСОБА_1 (перевізник) та ТДП «Полтаваавтотранс» (власник) створюють умови та спричиняють порушення ст.37 Закону України «Про автомобільний транспорт» в частині забезпечення реалізації права громадян на пільговий проїзд. Існування такого договору між власником автостанцій області та перевізником сприяє порушенням вимог законодавства на автомобільному транспорті, контроль за додержанням якого здійснює Управління Укртрансінспекції у Полтавській області.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_10, як суб'єкт підприємницької діяльності згідно ст. 44 Господарського кодексу України здійснює свою діяльність на підставі:

самостійного формування програми діяльності, вибору постачальників та споживачів;

встановлення цін на продукцію і послуги згідно закону; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику;

вільного розпорядження прибутком, який залишається після сплати податків, зборів, передбачених законом.

Кожний підприємець є вільним у виборі напрямків і методів роботи, є незалежним у прийнятті рішень, діє згідно своєї волі і своїх інтересів. Він є вільним у встановленні прав і обов'язків по договорам, які укладає, у визначенні любих умов договорів, що не протирічать закону.

Статтею 47 ГКК України встановлені загальні гарантії прав підприємців.

Так, держава гарантує усім підприємцям, незалежно від обраних ними організаційних форм підприємницької діяльності для притягнення та використання матеріально - технічних, фінансових, трудових, інформаційних та інших ресурсів.

Держава гарантує недоторканність майна і забезпечує захист майнових прав підприємця.

Стягнення державою або органами місцевого самоврядування у підприємця основних та обігових фондів, іншого майна дозволяється відповідно до статті 41 Конституції України на підставах і у порядку, передбаченому законом.

Збитки, завдані підприємцю внаслідок порушення громадянами або юридичними особами, органами державної влади або органами місцевого самоврядування, його майнових прав, відшкодовуються підприємцю відповідно до законодавства.

Кожний підприємець має право пресікати дії і акти громадян, юридичних осіб, органів місцевого самоврядування, органів державної влади, які порушують або обмежують його права і законні інтереси. Право на підприємницьку діяльність включає можливість захисту від неправомірних дій як інших підприємців, так і з боку державних органів в тому числі право на оскарження їх діяльності, яке ущимлює це право.

Захист підприємців від порушень їх майнових прав органами державної влади і органами місцевого самоврядування має конституційну основу. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожний має право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органів державної влади, органами місцевого самоврядування їх посадових і службових осіб при здійсненні своїх повноважень.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємство - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, яка здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних наслідків та отримання прибутку.

Підприємець діє і оцінюється як незалежний і у значній ступені покладається на самого себе. Цільова спрямованість на отримання прибутку означає, що ціллю діяльності підприємця являється її збільшення, що є необхідною ознакою підприємницької діяльності.

Згідно вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що передбачає свободу в укладенні договору, неприпустимість примусу щодо вступу у договірні відносини.

При укладанні договору фізична особа - підприємець ОСОБА_10 має право вільно, виходячи з власних інтересів визначати його умови.

Згідно з п. 1.1. договору, Власник автостанцій за завданням Перевізника надає на території своїх автостанцій комплекс обов'язкових послуг, пов'язаних з організацією здійсненням процесу прийняття та відправлення пасажирів транспортом Перевізника, продажем проїзних квитків, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформування водіїв щодо умов дорожнього руху.

Пункт 3.1.1 договору визначає, що власник здійснює продаж квитків за такою вартістю: продаж квитків, за яку перевізник здійснює перевезення та вартість додаткових автостанційних послуг, а також реалізує обсяг квитків пільгового проїзду на підставі отримання від Перевізника письмового повідомлення з вказаним переліком суб'єктів, що мають право безкоштовного проїзду у відповідності до чинного законодавства.

У п. 3.2.1 вказано, що Перевізник вчасно надає Власнику автостанцій письмову інформацію на реалізацію квитків пільгового проїзду у разі отримання відповідного замовлення із зазначенням видів та обсягів пільгових перевезень, порядку компенсації збитків від пільгових перевезень.

22.03.2013 між ФОП ОСОБА_1 та ТДВ «Полтаваавтотранс» укладено додаткову угоду №1 до договору №188/13 від 22.03.2013р., в якій визначено, що враховуючи відсутність замовлення, здійснювати перевезення пільгових категорій населення на маршруті «Кременчук-Пирятин» (рейси 191/192) в кількості двох пасажирів на кожний рейс.

Як зазначено у позовній заяві, автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом:

Згідно даного договору відповідач - ФОП ОСОБА_10 не відмовляється від пільгового перевезення пасажирів, а обмежує їх кількість, враховуючи збитковість перевезення великої кількості пільговиків.

Пунктом 7 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії соціального захисту» визначено, що учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, надається право безоплатного проїзду усіма видами пасажирського транспорту.

Статтею 37 Закону України «Про автомобільний транспорт" передбачено наступне:. пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Види та обсяги перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Слід зазначити, що автобусні маршрути загального користування поділяються на міжміські і приміські.

Перевізникам приміських автобусних маршрутів надаються субвенції згідно Плану асигнувань відповідного бюджету для фінансування пільгового проїзду певної категорії населення.

Перевізникам міжміських автобусних маршрутів вказані субвенції не надаються.

Саме таким перевізником є ФОП ОСОБА_10

Відповідно до п. 3.2.1 спірного договору Перевізник вчасно надає Власнику автостанцій письмову інформацію на реалізацію квитків пільгового проїзду у разі отримання відповідного замовлення із зазначенням видів та обсягів пільгових перевезень.

Замовлення перевізнику не подаються, порядок компенсації перевізникам збитків від пільгових перевезень відсутній.

Крім того, ФОП ОСОБА_10 звертався до управління праці та соціального захисту населення щодо укладення договору про відшкодування компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян на міжміському маршруті "Кременчук АС - Пирятин АС".

Департамент праці та соціального захисту населення листом від 30.10.2013р. за вих. №01-12774, що договір про відшкодування компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян на міжміському маршруті укласти неможливо.

Департамент праці та соціального захисту населення посилається на наступне:

Видатки на пільговий проїзд окремих категорій громадян враховуються щорічно виходячи з фінансових можливостей держави в загальному обсязі субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку, інших передбачених законодавством пільг та компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Загальний обсяг затвердженої в державному бюджеті України субвенції між містами та районами розподіляється на рівні області при затвердженні обласних бюджетів. Розподіл субвенції за видами витрат та перевізниками належить до компетенції місцевих органів влади і здійснюється при затвердженні місцевих бюджетів.

Відносини управління праці та соціального захисту населення, як розпорядника коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам нижчого рівня, з підприємствами (організаціями), що надають послуги з проїзду щодо проведення розрахунків видатків на відшкодування витрат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, регламентує постанова Кабінету Міністрів України від 29.01.03 № 117.

Згідно зазначеної постанови підприємства та організації, що надають послуги з проїзду в міському та приміському транспорті надсилають уповноваженому органу розрахунки за формою, що встановлюється договором на перевезення пільгових категорій громадян.

Управління праці та соціального захисту населення здійснюють компенсаційні виплати перевізникам за пільговий проїзд окремих категорій громадян згідно з укладеними договорами, по мірі надходження та в межах передбачених у відповідному місцевому бюджеті коштів на зазначену мету.

Таким чином, укладення договорів про відшкодування та фінансування компенсації за перевезення окремих пільгових категорій громадян приміським (міським) автомобільним транспортом загального користування проводиться управліннями праці та соціального захисту населення райдержадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад.

Крім того, за повідомленням Міністерства соціальної політики України компенсація перевізникам витрат за надані пільги з оплати проїзду у міжміському транспорті здійснюється після звіряння розпорядником коштів персоніфікованих звітів перевізників з даними Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

Розрахунком видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за формою "2-пільга" (персоніфіковані звіти), затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 № 535 "Про затвердження форми для розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг "2-пільга", та Інструкції про порядок її заповнення", вид послуги "безплатний проїзд" не передбачено, що унеможливлює укладення територіальним управлінням праці та соціального захисту населення з ОСОБА_1 договору про відшкодування компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян на міжміському маршруті.

Врегулювання питання здійснення розрахунків з перевізниками за надані ними пільги з проїзду міжміським транспортом опрацьовується Мінсоцполітики спільно з Мінтрансзв'язку та Мінфіном.

Після прийняття відповідного нормативно-правового акту територіальним управлінням буде розглянуто питання щодо здійснення розрахунків з перевізниками за надані пільги з проїзду громадянам на міжміських маршрутах.

Відповідно до пункту 5-1 постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 № 256 підприємствам транспорту не відшкодовуються за рахунок субвенцій з державного бюджету, зокрема, видатки, що не входять до компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, визначених законами України.

Шляхом оцінки всіх наявних матеріалів справи, враховуючи вищенаведене, суд встановив відсутність підстав для задоволення даного позову.

Керуючись ст.ст. 43. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову.

Повний текст рішення складено: 13.01.2014р.

Суддя Кльопов І.Г.