ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

11.06.2014 Справа № 5006/20/1/2012 Господарський суд Донецької області, у складі судді Огороднік Д.М. при секретарі судового засідання Пилипенко О.М. розглянув матеріали:

за заявою про у справі за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Будмаш" визнання наказу таким, що не підлягає виконанню 5006/20/1/2012 ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Спецтехмонтаж-Метал"
доОСОБА_1 акціонерного товариства "Строймаш"
простягнення 12803,30грн

Представники сторін:
від позивача не зявився;
від відповідача не зявився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 23.04.2012 по справі №5006/20/1/2012 стягнуто з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Строймаш" на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Спецтехмонтаж-Металл" суму основного боргу у розмірі 11728,40грн., пеню у розмірі 383, 93грн., 3 % річних у розмірі 71,25грн., судовий збір у розмірі 1531,60грн., витрати на оплату адвоката у сумі 1225,28грн.

На виконання вказаного рішення господарського суду Донецької області, 04.05.2012 видано наказ про примусове виконання рішення по справі №50006/20/1/2012.

26.05.2014 на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_1 акціонерного товариства "Будмаш", в порядку ст. 117 Господарського процесуального кодексу України, про визнання наказу господарського суду Донецької області від 04.05.2012 №5006/20/1/2012 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 30.05.2014 призначено судове засідання для розгляду заяви на 11.06.2014.

Судом зясовано, що під час вирішення спору в межах справи №5006/20/1/2012 назва відповідача була зазначена як ОСОБА_3 акціонерне товариство "Строймаш", вірна назва відповідача ОСОБА_3 акціонерне товариство "Будмаш".

Заява мотивована тим, що в силу положень Закону України ""Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вимоги позивача показу суду №5006/20/1/2012 є погашеними, оскільки позивач не звернувся до суду із заявою про визнання його кредитором у справі про банкрутство відповідача, що підтверджується ухвалою суду від 16.01.2013 затверджено реєстр кредиторів ОСОБА_1 акціонерного товариства "Будмаш".

Разом із заявою, відповідачем надано копії: ухвали суду від 16.01.2013 по справі №5006/27/110б/2012 про затвердження реєстру кредиторів; постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.07.2012 з виконання наказу №5006/20/1/2012; постанови Верховного суду України від 19.08.2008; лист Совєтського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції від 08.05.2014 №1226/35-9; докази надіслання заяви позивачу.

В судове засідання відповідач та позивач явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, вимог суду не виконали.

Від позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення від 10.06.2014, в яких позивач заперечує проти задоволення заяви відповідача, оскільки вважає, що посилання відповідача на те, що вимоги позивача є погашеними, є неправомірним так як зазначені заявником підстави відносяться до вимог щодо боржника, якого визнали банкрутом. На даний час провадження по справі №5006/27/110б/2012 припинено у звязку із затвердженням мирової угоди. Відповідно до державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, відповідач не значиться як підприємство яке перебуває у стані припинення.

Розглянувши матеріали заяви та письмових пояснень позивача, господарським судом встановлено наступне.

Як вже зазначалось вище, 04.05.2012 господарським судом Донецької області виданий наказ про примусове виконання рішення господарського суду Донецької області по справі №50006/20/1/2012 про стягнення з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Строймаш" на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Спецтехмонтаж-Металл" суму основного боргу у розмірі 11728,40грн., пеню у розмірі 383, 93грн., 3 % річних у розмірі 71,25грн., судовий збір у розмірі 1531,60грн., витрати на оплату адвоката у сумі 1225,28грн.

04.07.2012 Совєтським відділом державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження №ВП 33254363 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 04.05.2012 №5006/20/1/2012.

Відповідно до листа Совєтського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції від 08.05.2014 №1226/35-9 по примусовому виконанню наказу №5006/20/1/2012 від 04.05.2012 з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Будмаш" на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Спецтехмонтаж-Металл" в примусовому порядку стягнуто заборгованість у розмірі 1833,33 грн., залишок заборгованості на теперішній час складає 3102,13 грн.

Вказані обставини також підтверджує позивач у своїх письмових поясненнях.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що наказ господарського суду Донецької області від 04.05.2012 по справі №5006/20/1/2012 на теперішній час виконаний частково та знаходиться на примусовому виконанні у Совєтському відділі державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції. Доказів зворотнього сторонами не надано.

Разом з тим, 16.01.2013 господарським судом Донецької області ухвалою від 16.01.2013 по справі №5006/27/110б/2012 за заявою кредитора ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" до боржника ОСОБА_1 акціонерного товариства "Будмаш" (01374381) затверджений реєстр кредиторів на загальну основного боргу 6232919,16грн., та додатково штрафних санкцій і пені в сумі 46138,03грн., що складається з вимог:

1. ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Нафтогаз - Альянс м.Київ в сумі основного боргу 1091246,62грн. (вимоги четвертої черги);

2. Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі м.Макіївки Донецької області в сумі основного боргу 60481,96грн. (вимоги третьої черги);

3. ОСОБА_1 акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України в сумі основного боргу 337346,45грн. (вимоги четвертої черги) та додатково штрафних санкцій і пені в сумі 46138,03грн. (вимоги шостої черги).

4. Приватного акціонерного товариства Макіївський завод Лазер в сумі основного боргу 4697706,10грн. (вимоги четвертої черги).

Також в ухвалі суду зазначено наступне. Ухвалою від 16.10.2012 за результатами підготовчого засідання затверджені вимоги ініціюючого кредитора в сумі основного боргу 1091246,62грн., введена процедура розпорядження майном боржника строком на 5 місяців до 16.03.2013, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4

В газеті "Голос України", N 203 від 27.10.2012 опубліковано оголошення про порушення справи №5006/27/110б/2012 про банкрутство ОСОБА_1 акціонерного товариства Будмаш м.Макіївка.

Вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, вважати погашеними.

За таких обставин, відповідач керуючись ч. 1 ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вважає, що вимоги позивача по справі №5006/20/1/2012 є конкурсними і тому, оскільки він не звернувся до суду протягом 30 днів від дня офіційного опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство відповідача, що підтверджується відсутністю позивача у затвердженому реєстрі кредиторів, то такі вимоги є погашеними.

Як вже зазначалось вище, позивач повідомив у своїх письмових поясненнях, що справа №5006/27/110б/2012 про банкрутство ОСОБА_1 акціонерного товариства "Будмаш" закінчилась затвердженням судом мирової угоди та припиненням провадження у справі.

Відповідно до бази "діловодство спеціалізованого суду" ухвалою господарського суду Донецької області від 13.03.2013 затверджена мирова угода по справі №5006/27/110б/2012 та припинено провадження по справі про банкрутство ОСОБА_1 акціонерного товариства "Будмаш". Судом встановлено, що мирова угода затверджена судом на стадії розпорядження майном, ліквідаційна процедура по справі №5006/27/110б/2012 відкрита не була.

Позивачем до матеріалів справи надана копія витягу з електронної версії Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, з якого вбачається, що ОСОБА_3 акціонерне товариство "Будмаш" (01374381) не перебуває у стані припинення.

Дослідивши наявні матеріали, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача виходячи з наступного.

За приписом ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обовязковість рішень суду.

Відповідно до ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

За приписом ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому цим кодексом та Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009, виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно із ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов'язковість виконання судових рішень є обов'язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається i діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України рішення суду по справі №5006/20/01/2012, яке набрало законної сили 04.05.2012 є обовязковим до виконання та має бути виконано.

За приписом ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

За приписом ст.6 Конвенції про захист прав людини i основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий i публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним i безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить cпip щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено в Комюніке Секретаря Європейського суду з прав людини стосовно рішення у справах "Гавриленко проти України", "Дроботюк проти України", "Лупандін проти України", Полонець проти України, "Трихліб проти України" від 20 вересня 2005: Спираючись на ч.1 ст.6 Конвенції, заявники скаржились на невиконання упродовж тривалого строку судових рішень, ухвалених на їх користь. Окремі заявники стверджували про порушення ст.13 Конвенції. Пан Полонець також скаржився на порушення його права на мирне володіння майном, закріпленого ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

Під час розгляду справ, виходячи зі свого прецедентного права, суд дійшов висновку, що держава, не виконуючи судові рішення протягом понад 4 років та 4 місяців у cправі Гавриленка, 6 poків у справі Дроботюка, i 3 місяців у справі Лупандіна, 2 років i 10 місяців у справі Полонця, 5 років i 4 місяців у справі Трихліба, істотним чином позбавила ч.1 ст.6 Конвенції корисного значення для них.

Таким чином, в ряді судових рішень проти України вказується на неприпустимість порушення розумних строків виконання судових рішень, i що дані порушення свідчать про невиконання Україною своїх зобов'язань як держави-учасниці Конвенції.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до листа Вищого господарського суду України від 18.11.2003 №1-8/1427 "Про Конвенцію про захист прав людини i основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини", у зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

З урахуванням викладеного, забезпечення виконання судового рішення впродовж розумного строку є обов'язком України, взятим нею на себе у зв'язку з ратифікацією Конвенції про захист прав людини i основоположних свобод 1950 року. Невиконання цього обов'язку є порушенням, на яке Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу в своїх численних рішеннях, в тому числі у справах проти України.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі, зокрема порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) та виконання рішень у немайнових спорах (п.8 ч. 1).

Згідно з ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених: пунктами 3, 4, 6 - 10 і 12 - 14 частини першої статті 37 цього Закону, пунктами 2 - 5 частини першої статті 38 цього Закону, - до закінчення строку дії зазначених обставин.

Після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк.

Статтею 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Згідно з ст. 67 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ліквідації боржника - юридичної особи виконавчий документ надсилається ліквідаційній комісії (ліквідатору) для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку. У разі надходження виконавчого документа до ліквідаційної комісії (ліквідатора) арешт з майна боржника знімається за постановою державного виконавця, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

У разі якщо виконавчий документ надіслано ліквідаційній комісії (ліквідатору), виконавче провадження підлягає закінченню в порядку, встановленому цим Законом.

Аналогічні положення закріплені в п. 6.3 Інструкції Мінюсту від 15.12.1999, № 74/5 "Про затвердження Інструкції про проведення виконавчих дій" та вказано, що а саме про направлення виконавчого документа до ліквідаційної комісії державний виконавець повідомляє стягувача.

Враховуючи вищевикладене, судом відзначається, що нормами чинного законодавства чітко встановлений порядок виконання рішення суду у разі порушення провадження у справі про банкрутство боржника, саме:

- у разі, порушення ровадження у справі про банкрутство боржника, то виконавче провадження відкрите по примусовому виконанню наказу суду підлягає обовязковому зупиненню за постановою державного виконавця;

- у разі ліквідації боржника наказ суду надсилається ліквідаційній комісії (ліквідатору) для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку;

- у разі якщо наказ суду надіслано ліквідаційній комісії (ліквідатору), виконавче провадження підлягає закінченню в порядку, встановленому цим Законом України "Про виконавче провадження";

- у разі якщо у справі про банкрутство боржника не введено ліквідаційну процедуру, то виконавче провадження підлягає поновленню та подальшому виконанню.

Отже, вказаний вище порядок примусового виконання рішення суду у випадку порушення провадження у справі про банкрутство боржника, жодним чином не залежить від дій стягувача (позивача), оскільки на нього не покладений а ні обовязок надсилати наказ суду ліквідаційній комісії (ліквідатору), а ні обовязок звертатись із заявою до суду про визнання його кредитором.. В такому випадку дії щодо виконання наказу покладаються або на ліквідаційну комісію (ліквідатора), - у разі ліквідації боржника, а якщо провадження по справі не перейшло у стадію ліквідації боржника, дії з виконання вчиняє державний виконавець шляхом поновлення виконавчого провадження та подальшого примусовому виконання наказу суду.

Окрім того, аналізуючи вищезазначені норми законодавства, суд вважає, що в них відсутні положення, які б вказували на те, що наказ виданий судом, на виконання рішення суду та предявлений до примусового виконання до органів державної виконавчої служби не підлягає виконанню у випадку порушення провадження у справі про банкрутство боржника, а навпаки вищевикладене підтверджує обовязковість виконання рішення суду тільки вже в порядку визначеному Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та Законом України "Про виконавче провадження".

Слід відзначити, що відповідачем до матеріалів справи не надано а ні постанови державного виконавця про зупинення (поновлення) виконавчого провадження, а ні постанови про закриття виконавчого провадження з виконання наказу по справі №5006/20/1/2012.

Разом з тим, провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 акціонерного товариства "Будмаш" (01374381) ліквідацією підприємства не закінчилось, провадження у справі було припинено у звязку з укладенням мирової угоди.

Згідно з витягу з електронної версії Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, з якого вбачається, що ОСОБА_3 акціонерне товариство "Будмаш" (01374381) не перебуває у стані припинення.

З огляду на викладене, посилання позивача на положення передбачені ч. 1 ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та на те, що вимоги позивача по справі №5006/20/1/2012 є такими, що погашеними, оскільки позивач не звернувся до суду протягом 30 днів від дня офіційного опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство відповідача із заявою про визнання його кредитором, суд відхиляє та вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. Господарський суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і виносить ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

У пункті 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" зазначено, що частинами другою - п'ятою статті 117 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави подання та загальний порядок розгляду господарським судом заяв стягувачів або боржників про виправлення помилки, допущеної при оформленні або видачі наказу, визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, та стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за наказом. У застосуванні зазначених приписів господарським судом необхідно враховувати таке.

Пунктом 3.1. вказаної постанови передбачено, що відповідні заяви слід розглядати за правилами Господарського процесуального кодексу України у межах розглянутої господарським судом справи.

Згідно пункту 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" частина четверта статті 117 ГПК містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті: якщо його видано помилково; якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Посилання відповідача на постанову Верховного суду України від 19.08.2008, як на таку, яка прийнята за аналогічних обставин, судом не приймається, оскільки у вказаній постанові не зазначено про примусове виконання наказу суду, а крім того вказана постанова прийнята не з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не доведено наявність обставин, з якими норми чинного законодавства повязують визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, а судом під час розгляду заяви таких не встановлено.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 акціонерного товариства "Будмаш" про визнання наказу господарського суду Донецької області від 04.05.2012 №5006/20/1/2012 таким, що не підлягає виконанню, задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись положеннями ст. ст. 86, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 акціонерного товариства "Будмаш" про визнання наказу господарського суду Донецької області від 04.05.2012 №5006/20/1/2012 таким, що не підлягає виконанню.

Суддя Д.М. Огороднік