ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.09.14р. Справа № 904/5774/14

За позовом Державного промислового підприємства "КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ", м. Кривий Ріг

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО", м. Дніпропетровськ

про визнання договору недійсним

Суддя Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 16-04-08 від 03.01.14;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № 164/1001 від 12.05.14.

СУТЬ СПОРУ

Державне промислове підприємство "КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО" про визнання договору №104Ц від 01.01.2002 про постачання електричної енергії ВАТ "ЕК"Дніпрообленерго" для споживачів Дніпропетровської області, недійсним, номер якого з 31.01.11 змінений на 34Ц листом Енергопостачальника №1243-кд від 08.02.11.

Позов обґрунтований тим, що з дати укладання цього договору було внесено ряд суттєвих змін та доповнень до Правил користування електричною енергією, істотно змінилися умови постачання та розрахунків за спожиту електричну енергію. Крім того, термін приведення взаємовідносин у відповідність до вимог Правил користування електричною енергією закінчився станом на 31.04.14. Таким чином, позивач вважає, що договір не відповідає діючому законодавству, а тому повинен визнатись господарським судом недійсним.

Позивач в судове засідання, позов підтримує та просить задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання з'явився, надав відзив, в якому проти позову заперечує, оскільки умови договору виконувались, а також за цим договором виносились судові рішення про стягнення заборгованості з Позивача.

Згідно зі ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку статті 85 ГПК України, у судовому засіданні 23.09.14 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Позивачем (споживач) та Відповідачем (енергопостачальник) укладений Договір №104Ц від 01.01.2002 про постачання електричної енергії ВАТ "ЕК"Дніпрообленерго" для споживачів Дніпропетровської області, номер якого з 31.01.11 змінений на 34Ц листом енергопостачальника №1243-кд від 08.02.11 (договір).

Предметом даного договору є постачання і передача електроенергії енергопостачальником та оплата спожитої електроенергії споживачем.

Обсяги постачання електроенергії та її вартість визначаються у порядку, затвердженому НКРЕ України (п.2.1).

Споживач вносить передоплату за активну електричну енергію в такому порядку:

- до першої , другої та третьої щотижневої середи розрахункового місяця оплачує за кожний день30% і з третьої до четвертої середи 10% вартості заявленого на розрахунковий місяць обсягу споживання електроенергії;

- остаточний розрахунок здійснюється за фактично спожиту електроенергію у розрахунковому місяці у термін до 7 числа наступного за розрахунковим.

Договір укладається на строк до 31.12.02 і набирає чинності з дня його підписання иа вважається щорічно продовжений, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд.( п.11.4)

Додатковими умовами цього договору є зміни і доповнення.( п.11.6.1)

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частинами 1,2 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків ( ст. 626 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно п.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 203 ЦК України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Пунктом 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" надані такі роз'яснення, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у належній формі досягли згоди щодо предмету договору, умови постачання, порядок розрахунків за спожиту електроенергію, терміну дії договору, тобто узгодили всі істотні умови, які необхідні для даного виду договору. Зміст Договору не суперечить діючому законодавству, сторони при його укладенні та виконанні діяли вільно.

Таким чином, Договір є укладеним.

Разом з цим, у доказ того, що сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору є рішення господарського суду Дніпропетровської області по справам № 904/5653/14 від 25.11.13 та № 34/5005/12854/2011 від 10.11.11, згідно яких з Позивача стягнуто на користь Відповідача грошові кошти за цим договором.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, у господарського суду відсутні підстави для задоволення позовної заяви.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 179, 180 Господарського Кодексу України, ст. ст. 6, 203, 215, 626, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 33, 34, 44, 49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення підписано 26.09.14.

Суддя М.О.Ніколенко