номер провадження справи 6/75/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Запоріжжя

29.10.2014 Справа № 908/3904/14

За позовом Прокурора Вільнянського району (пров. Торговий, буд. 1, м. Вільнянськ Запорізької області, 70002) в інтересах держави в особі органу, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головне управління Державного агентства земельних ресурсів в Запорізькій області (вул. Парамонова, буд. 15, м. Запоріжжя, 69059)

До Максимівського навчально виховного комплексу Вільнянської районної ради Запорізької області (вул. Шкільна, буд. 5, с. Максимівка Вільнянського району Запорізької області, 70024)

Селянського (фермерського) господарства „ОСОБА_1І. (вул. Феленка, буд. 24, с. Максимівка Вільнянського району Запорізької області, 70024)

Про визнання недійсним договору про співпрацю № 7 від 03.10.2011 року та застосування наслідків недійсності правочину шляхом зобовязання другого відповідача повернути займану ним земельну ділянку

Суддя Місюра Л.С.

За участю представників:

Від прокуратури: ОСОБА_2 посвідчення № 015707 від 20.03.2013р.; наказ № 613 к від 13.10.2014р.

Від позивача: не зявився

Від відповідача 1: ОСОБА_3 наказ № 328-к від 16.11.2012р.

Від відповідача 2: ОСОБА_4 довіреність б/н від 28.10.2014р.

Розглянувши матеріали справи за позовом Прокурора Вільнянського району м. Вільнянськ Запорізької області в інтересах держави в особі органу, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головне управління Державного агентства земельних ресурсів в Запорізькій області м. Запоріжжя до Максимівського навчально виховного комплексу Вільнянської районної ради Запорізької області с. Максимівка Вільнянського району Запорізької області та до Селянського (фермерського) господарства „ОСОБА_1І. с. Максимівка Вільнянського району Запорізької області, про визнання недійсним договору про співпрацю № 7 від 03.10.2011 року та застосування наслідків недійсності правочину шляхом зобовязання другого відповідача повернути займану ним земельну ділянку першому відповідачу, суд -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор в інтересах позивача просить визнати недійсним, укладений між Максимівським навчально виховним комплексом Вільнянської районної ради Запорізької області та Селянським (фермерським) господарством ОСОБА_1І., договір про співпрацю № 7 від 03.10.2011р., та застосувати наслідки недійсності правочину, шляхом зобовязання Селянського (фермерського) господарства ОСОБА_1І. повернути займану ним земельну ділянку державної форми власності, площею 10 га, за кадастровим номером :03:002:0120, Максимівському навчально виховному комплексу Вільнянської районної ради Запорізької області, визначивши стягувачем Головне управління Держземагенства в Запорізької області.

Прокурор надав суду нормативне обґрунтування позову, в якому зазначив наступне: на думку прокуратури відповідач 2 повинен повернути земельну ділянку відповідачу 1, шляхом укладення акту прийому-передачі земельної ділянки. Однак, оскільки земельна ділянка є державною власністю, третьою стороною в акті прийому-передачі повинен бути уповноважений орган від імені держави, а саме ГУ Держземагентства в Запорізькій області. Зазначене є наслідком недійсності правочину. З приводу норм, відповідно до яких договір про співпрацю № 7 підлягає визнанню недійсним, прокурор повідомляє наступне: підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог чинного законодавства, що передбачено ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України). Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Також, відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Крім того, пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Щодо норм законодавства відповідно до яких вказані у позові обставини є підставою саме для визнання позову недійсним, прокурор зазначає, що правочин укладений відповідачами є удаваним, він підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. За ч. 2 ст. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Пунктом 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини другої статті 235 ЦК України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків. Документальним підтвердженням державної форми власності земельної ділянки є: а) інформаційна довідка щодо земельної ділянки від 16.07.2014 за вих. № 05-13-01/1284; б) державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 110377. Копії зазначених документів додані прокурором до позовної заяви. Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Фактично зазначена земельна ділянка використовується відповідачем 2 на підставі договору про співпрацю № 7 укладеного відповідачами 03.10.2011 року строком на 5 років. З питання доказів, що підтверджують фактичне укладення між відповідачами договору оренди земельної ділянки прокурор повідомляє наступне: відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Аналогічне поняття визначено й ст. 1 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: а) об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); б) строк дії договору оренди; в) орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; г) умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; ґ) умови збереження стану об'єкта оренди; д) умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; е) умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; є) існуючи обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; ж) визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; з) відповідальність сторін. Вищезазначені ознаки договору оренди, як зазначає прокурор, містяться в укладеному відповідачами договорі про співпрацю № 7, а саме: ознакою об'єкта оренди (п. а) є п. 1.2, відповідно до якого зазначається, що сторони зобов'язуються шляхом об'єднання зусиль спільно діяти з метою ведення дослідних і навчальних робіт, пропаганди передового досвіду та ведення сільського господарства на земельних ділянках, які знаходяться в межах Максимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та належать відповідачу 1 на правах постійного користування на підставі Державного акту серії ЯЯ № 110377, загальною площею 10 га. Ознакою строкового (п. б) володіння і користування земельною ділянкою є п. 3.2 договору, відповідно до якого строк дії договору становить 5 років. Ознакою платного (п. в) володіння і користування земельною ділянкою є п. 1.3 відповідно до якого відповідач 2 надає кожного року благодійну фінансову допомогу школі у розмірі 4 230 грн. Ознакою володіння і користування земельною ділянкою для провадження підприємницької та іншої діяльності (п. п. г, ґ) є наступне: відповідно до розділу 2 спірного договору, відповідач 2 здійснює наступні заходи: бере участь у використанні земельної ділянки; здійснює комплекс заходів з обробки земельної ділянки, провадить внески у вигляді матеріальних і трудових ресурсів, здійснює комплекс заходів спрямованих на вирощування сільгоспкультур; дотримується екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів; не порушує встановлені щодо земельної ділянки обмеження в обсязі, передбаченому законом або даним договором; систематично здійснює поліпшення стану земельної ділянки; реалізовує вирощені культури по ринкових цінах та направляє доходи на компенсацію витрат по утриманню, обробці й поліпшенню земельної ділянки, надає відповідачу 1 благодійну фінансову допомогу. Відповідач 2 в свою чергу здійснює наступні заходи: надає відповідачу 1 доступ до земельної ділянки; не вчиняє дій, які б перешкоджали відповідачу 1 проводити роботи на земельній ділянці. Тобто виходячи з вищезазначеного відповідач 2 здійснює усі необхідні сільськогосподарські методи, технології та способи для вирощування сільськогосподарських культур, збирає врожай, реалізовує його та в свою чергу сплачує щорічно кошти за це. Відповідач 1 в свою чергу надає земельну ділянку та не заважає зазначеним вище діям. Щодо доказів порушення відповідачами вимог ст. 4 - 6, 11, 17, 19 Закону України «Про оренду землі» прокурор повідомляє наступне: відповідачем 1 було порушено вимоги ст. 4 Закону України «Про оренду землі», якою закріплено вимоги до орендодавців землі, а саме: орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування. Враховуючи вищенаведені докази державної форми власності земельної ділянки, відповідач 1 не є розпорядником майна та не може передавати земельну ділянку в оренду. З приводу відсутності істотних умов договору про співпрацю, прокурор зазначає наступне: відповідно до ч. 1 ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Пунктом 1.2 спірного договору зазначається, що сторони зобовязуються шляхом обєднання зусиль спільно діяти з метою ведення дослідних і навчальних робіт, пропаганди передового досвіду та ведення сільського господарства на земельних ділянках. Однак, прокурор вказує, що зазначеним договором не передбачено жодних ознак суспільних дій на земельній ділянці. Зокрема, із спільних заходів передбачено лише залучення фахівців-аграріїв господарства для проведення занять з учнями школи, але й цей захід не передбачає сумісної діяльності на земельні ділянці. Договором навпаки розмежується діяльність сторін, зокрема відповідач 1 повинен не вчиняти дій, які б перешкоджали відповідачу 2 проводити роботи на земельні ділянці. Крім того, відповідно до ст. 153.14.2 Податкового кодексу України, облік результатів спільної діяльності ведеться платником податку, уповноваженим на це іншими сторонами згідно з умовами договору, окремо від обліку господарських результатів такого платника податку. Також, ст. 153.14.6 Податкового кодексу України встановлено, що порядок обліку та звітності результатів спільної діяльності встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, виходячи із положень цього кодексу. Натомість спірним договором взагалі не передбачено умов обліку спільної діяльності, чим порушено вищезазначені статті Податкового кодексу України. Щодо порушених інтересів держави, прокурор повідомляє наступне: враховуючи, що відповідач 1, в користуванні якого перебуває державна земельна ділянка, самостійно розпорядився державним майном, а саме надав земельну ділянку в оренду третій стороні в порушення норм Закону України «Про оренду землі», Земельного та Цивільного кодексів України. Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Норми законодавства, що дають право позивачу - ГУ Держземагентства в Запорізькій області розпоряджатись спірним майном. Так, ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України зазначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності. Відповідно до положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затверджене Указом Президента України від 8 квітня 2011 року № 445, та положення про Головне управління Держземагентства в області, затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 258 від 10.05.2012 Головне управління Держземагентства України в Запорізькій області є територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Враховуючи все вищевикладене, прокурор вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Другий відповідач надав суду письмові пояснення, де вказав наступне: Прокурор Вільнянського району Запорізької області та позивач вважає договір № 7 про співпрацю від 03.10.2011р., укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2, удаваним та нікчемним, оскільки приховує правовідносини з оренди. Позивач вважає, що основною ознакою договору є платне володіння та користування на певний строк, а тому він є не договором співпраці, а договором оренди. Свою позицію позивач мотивує тим, що відповідач 2 бере участь у використанні земельної ділянки, здійснює комплекс заходів з обробки земельної ділянки, провадить внески у вигляді матеріальних і трудових ресурсів, здійснює комплекс заходів спрямованих на вирощування сільгоспкультур. Крім того, відповідач 2 реалізовує вирощені культури по ринкових цінах та направляє доходи на компенсацію витрат по утриманню, обробці й поліпшенню земельної ділянки та надає відповідачу 1 благодійну фінансову допомогу у розмірі 4 230 грн. на рік. Відповідач 2 вважає позицію позивача необґрунтованою та незаконною за наступних обставин: відповідно до статті 1130 Цивільного кодексу України (в редакції від 16.09.2011р., яка діяла на момент його укладення) за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Згідно зі статтею 1131 ЦК України - договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Таким чином відповідач 2 зазначає, що договір № 7 про співпрацю від 03.10.2011р., укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2, повністю відповідає вимогам ст.ст. 1130, 1131 ЦК України. Що стосується посилання позивача та прокуратури на платне користування земельної ділянкою (як ознака договору оренди) то відповідач 2 зазначає, що за спірним договором земельна ділянка в користування не передавалася (акт прийому передачі не підписувався), а благодійна фінансова допомога не може вважатися платою за користування в розумінні статті 1 Закону України «Про благодійництво та благодійні організації», який діяв на час укладання договору, оскільки благодійництво - добровільна безкорислива пожертва фізичних та юридичних осіб у поданні набувачам матеріальної, фінансової, організаційної та іншої благодійної допомоги. Таким чином, як зазначає відповідач 2, позивачем не доведений факт платного користування земельною ділянкою. Що стосується посилання, про те що відповідач 1 не є розпорядником земельної ділянки, оскільки вона відноситься до державної форми власності та відповідно до п. є-1 ст.15-1 ЗК України розпорядження нею належить до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин слід зазначити наступне. Відповідач 1 володіє та користується земельною ділянкою на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 110377 від 07.10.2008р. (кадастровий номер :03:002:0120) виданого на підставі рішення Вільнянської районної державної адміністрації № 794 від 22.10.2007р. Цільове призначення земельної ділянки - ведення дослідних і навчальних цілей. Як зазначалося вище земельна ділянка в користування відповідача 2 не передавалася а п.є-1 ст.15-1 ЗК України, щодо повноважень по розпорядженню земельними ділянками доповнений до статті згідно із законом № 365-VII від 02.07.2013р., тобто значно пізніше чим підписувався спірний договір. Що стосується посилання про те, що спірний договір не передбачає ознак договору про співпрацю, а саме дольової участі сторін під час обробітку земельної ділянки та вирощуванні на ній сільськогосподарських культур, не зазначає умов розподілу отриманої продукції, тощо, то статті 1130, 1131 ЦК України не передбачають таких обов'язкових умов. Натомість стаття 1131 ЦК України вказує, що умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін. Підтвердженням результатів проведення спільної діяльності між відповідачем 1 та відповідачем 2 є складені за результатами дослідницької роботи щоденники дослідницької роботи на сільськогосподарській ділянці у 2013-2014 роках, результати виконання навчального плану для учнів школи, спрямовані на вивчення технології та ін. Враховуючи вищенаведене відповідач 2 вважає, що ним додержані вимоги цивільного законодавства, щодо підстав та укладення договору № 7 про співпрацю від 03.10.2011р.

Ухвала суду від 08.10.2014 року про порушення провадження у справі та призначення судового засідання була надіслана сторонам по справі 09.10.2014 року, що підтверджується вихідним реєстраційним номером 09-11а/11136, який зазначений на зворотній стороні ухвали та має відмітку про відправлення кількості примірників цієї ухвали сторонам по справі.

Поштове відділення не повернуло суду ухвалу про порушення провадження у справі.

Таким чином, у суду є достатні докази направлення цієї ухвали сторонам по справі.

Позивач, повідомлений про місце, день та час розгляду справи, в порядку, передбаченому ГПК України, в судове засідання не зявився.

Позивач не надав суду жодного документу, який би свідчив про наявність поважної причини неможливості прибуття в судове засідання представника позивача та не надання витребуваних судом документів.

Суд вважає за необхідне вказати позивачу, що ухвала господарського суду є обовязковою для виконання, як в частині надання витребуваних судом документів, так і в частини забезпечення явки представників сторін.

Позивач є юридичною особою, і чинний ГПК України не обмежує коло осіб, які можуть зявитися в судове засідання та представляти інтереси юридичної особи.

Суд нагадує позивачу, що окрім прав, сторони ще мають і обовязки.

Відповідно до положень п. 3.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 року № 18, неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, має розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами.

Відповідні дії або бездіяльність з урахуванням конкретних обставин справи можуть тягти за собою, зокрема, такі наслідки:

- стягнення штрафу з винної сторони в доход державного бюджету України (пункт 5 статті 83 ГПК);

- винесення у встановленому порядку окремих ухвал (стаття 90 ГПК).

За таких обставин, суд попереджає позивача, що у разі невиконання вимог суду, до нього судом будуть застосовані відповідні міри.

У звязку з неявкою представника позивача, ненаданням сторонами усіх витребуваних судом доказів та витребуванням додаткових доказів, розгляд справи слід відкласти.

Керуючись ст. ст. 22, 77, 86 ГПК України, суд

У Х В А Л И В :

Розгляд справи відкласти до 11.11.2014 р. об 11 год. 00 хв.

Зобовязати Прокурора у строк до 06.11.2014р. виконати дії та надати документи, витребувані ухвалою суду від 09.10.2014р. Забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника.

Зобовязати позивача у строк до 06.11.2014р. виконати дії та надати документи, витребувані ухвалою суду від 09.10.2014р., а також надати суду оригінали: доручення на представника; документи, які засвідчують правовий статус (регламент, свідоцтво про держ.реєстрацію, довідку статистики та інш.); нормативне та документальне обґрунтування позовних вимог (всі нормативно правові акти, вказані у позові); всі документи та рішення судових інстанцій, які мають відношення до даного спору; достовірні відомості про юридичну та фактичну адресу відповідача, у т.ч. на день розгляду справи (довідку/витяг з єдиного державного реєстру фізичних осіб підприємців, довідку статистики інші документи); письмово вказати конкретні норми чинного законодавства, на підставі яких ви просите визнати недійсним спірний договір; письмово вказати конкретні норми чинного законодавства, відповідно до яких вказані у позові обставини є підставою саме для визнання договору недійсним, надати суду всі документи на підтвердження ваших доводів; всі нормативно правові акти, які вказані у тексті позовної заяви; документально підтвердити, хто є власником земельної ділянки площею 10 га, кадастровий номер :03:002:0120, яку займає другий відповідач на підставі спірного договору, та вказати хто фактично на сьогоднішній день користується вказаною земельною ділянкою і на яких правових підставах (акт, договір, інш.); надати суду довідку про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки; письмово вказати докази, які підтверджують, що фактично між відповідачами був укладений договір оренди земельної ділянки, відповідні підтверджуючі докази надати суду; докази реєстрації відповідачами спірного договору (ст. 20 Закону України „Про оренду землі); письмово вказати конкретні пункти договору, в яких вказані всі суттєві для договору оренди землі умови, передбачені ст. 15 Закону України „Про оренду землі; докази порушення відповідачами статей 4-6, 11, 17, 19 Закону України „Про оренду землі; докази того, що відповідачі дійсно уклали спірний договір з метою приховати іншу угоду (договір оренди землі); письмово вказати, які саме з передбачених договором умов не були виконанні відповідачами; письмово вказати, які істотні для договору про співпрацю умови відсутні в спірному договорі; письмово вказати, яким конкретно нормам ЦК, іншим актам цивільного законодавства зміст спірного договору суперечить; письмово вказати, яким чином зміст спірного договору (які саме умови договору) суперечить інтересам держави та суспільства і його маральним засадам; письмово вказати та документально підтвердити, хто є власником спірної земельної ділянки; письмово вказати та документально підтвердити, що позивач Головне управління Державного агентства земельних ресурсів в Запорізькій області, уповноважене здійснювати відповідні функції держави в спірних відносинах, в т.ч. має право керувати спірною земельною ділянкою; письмово вказати конкретну норму чинного законодавства, яка дає право позивачу - Головному управлінню Державного агентства земельних ресурсів в Запорізькій області (не стороні по договору) просити суд зобовязати другого відповідача передати першому відповідачу земельну ділянку; письмово вказати докази та документально підтвердити, що земельна ділянка знаходиться у другого відповідача, а не у першого відповідача; надати докази передачі першим відповідачем другому відповідачу спірної земельної ділянки; надати суду докази того, що на момент розгляду спору спірна земельна ділянка знаходиться у другого відповідача; письмові пояснення на позов надати суду в електронному варіанті (на диску або дискеті), за наявності можливості; довідку про ваші повні банківські реквізити; належним чином засвідчені читаємі копії витребуваних документів - у справу, оригінали надати в судове засідання суду для огляду. Забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника.

Зобовязати відповідача 1 (Максимівський НВК) у строк до 06.11.2014р. виконати дії та надати документи, витребувані ухвалою суду від 09.10.2014р., в тому числі письмові пояснення на позовну заяву. Забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника.

Зобовязати відповідача 2 (СФГ) у строк до 06.11.2014р. виконати дії та надати документи, витребувані ухвалою суду від 09.10.2014р. Забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника.

Суд вважає за необхідне попередити сторін, що за невиконання вимог суду, у тому числі у випадку неявки представника, у відповідності з ст. 83 ГПК України, суд має право стягнути в доход Державного бюджету України із сторони, яка ухиляється від вчинення дій, покладених судом штраф у розмірі до 1 700 грн.

Суддя Л.С. Місюра