ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2014 р.Справа № 922/766/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче акціонерне товариство ВНДІкомпресормаш", м.Суми
до Ізюмського комунального виробничого водопроводно-каналізаційного підприємства, м. Ізюм 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 УДКСУ Харківської області
про стягнення коштів
за участю :

представника позивача: ОСОБА_2, дов. б/н від 08.01.2014 р.

представника відповідача: ОСОБА_3, дов. №62 від 20.01.2014р.

представник 3-ї особи: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПуАТ "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш", звернувся з позовом до відповідача Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства, про стягнення заборгованості в розмірі 197300,00 грн.; пені в розмірі 4778,44 грн.; процентів річних в розмірі 1102,72 грн.; штрафу в розмірі 13811,00 грн.; інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 789,20 грн., а також просив суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 4355,63 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю за державні кошти № 1 від 20.06.2013 р. щодо оплати вартості отриманого товару.

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з тих підстав, що оплата обумовленого договором товару здійснюється за рахунок коштів бюджету м. Ізюм. Безпосереднє отримання відповідачем коштів на оплату відповідного товару здійснюється через Управління Державної казначейської служби України Харківської області. Втім, хоча відповідачем було надано УДКС України у Харківській області платіжне доручення на оплату отриманого товару, Державна казначейська служба України відповідні грошові кошти відповідачу не перерахувало. З приводу позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу відповідач посилається на умови договору (п. 7.7), відповідно до яких вина останнього за неналежне виконання грошових зобовязань з оплати вартості товару у звязку з затримкою проведення платежу органом Державної казначейської служби України (за умови виконання відповідачем всіх необхідних дій для проведення платежу) відсутня, що виключає можливість застосування до нього господарських санкцій.

Окрім того, заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначав, що укладаючи договір він розраховував на кошти місцевого бюджету, а не на власні кошти, тому, на думку відповідача, стягнення з нього його власних коштів для погашення заборгованості, яка становить предмет спору, не відповідатиме умовам договору та вимогам діючого законодавства.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача свого уповноваженого представника в судові засідання не направляла, у письмових поясненнях (вх.№ 15105 від 12.05.2014 р.) позовні вимоги в частині стягнення 197300,00 грн. підтримало, проти позовних вимог в частині стягнення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних витрат заперечувала у звязку з тим, що відповідні витрати призведуть до бюджетних втрат та не передбачені планом використання бюджетних коштів на 2014 рік.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

20 червня 2013 року між позивачем (як продавцем) та відповідачем (як покупцем) було укладеного договір № 1 про закупівлю за державні кошти (далі "договір про закупівлю").

Відповідно до п. 1.1 договору про закупівлю продавець зобовязується у 2013 року передати у власність покупцеві обговорений в даному договорі товар: помпи повітряні чи вакуумні; компресори чи інші газові (код товару 28.13.2 згідно з державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010 (повітродувка) далі товар, найменування, комплектність та технічні характеристики товару вказані в специфікації (додаток № 1 до договору), яка є невід'ємною частиною цього договору, а покупець зобовязується прийняти й оплатити товар на умовах, обговорених у даному договорі.

Згідно п. 1.2 договору про закупівлю кількість товару становить 1 одиниця.

Пунктом 2.1 договору про закупівлю сторони погодили, що загальна ціна товару за цим договором складає 197300 грн., у тому числі ПДВ 32883,33 грн.

Джерело фінансування кошти бюджету м. Ізюм (п. 2.3 договору про закупівлю).

Зі змісту п. 2.4 договору про закупівлю вбачається, що розрахунки за договором здійснюються шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця, після отримання товару у термін 10 банківських днів після отримання бюджетних коштів на рахунок покупця, але не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання товару.

Зобов'язання покупця по оплаті товару вважаються виконаними в момент зарахування коштів на поточний рахунок продавця (п. 2.5 договору про закупівлю).

Відповідно до п. 3.1 договору про закупівлю поставка товару здійснюється протягом 60 календарних днів з дати укладення договору.

Пунктом 3.2 договору про закупівлю сторони погодили, що поставка товару здійснюється на склад покупця (Харківська область, м. Ізюм, вул.. Маршала Федоренко, 4). Зобов'язання продавця з поставки товару вважаються виконаними з моменту передачі (надання) товару в розпорядження покупця в пункті поставки.

Право власності на товар переходить від продавця покупцю після передачі товару, підписання видаткової накладної.

21 серпня 2013 року позивач передав, а відповідач прийняв обумовлений договором про закупівлю товар на загальну суму 197300,00 грн., про що свідчить видаткова накладна № ГП-1169 від 21.08.2013 р. (арк.спр. 12). Факт поставки товару також не заперечувався представником відповідача у судових засіданнях.

Як стверджує позивач, відповідач за отриманий товар не розрахувався, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 197300,00 грн.

У звязку з викладеними обставинами, 10.10.2013 р. позивач звернувся до відповідача з претензією № 04/09-014433 (арк.спр. 13), в якій просив відповідача оплатити вартість поставленого йому за договором про закупівлю товару.

У відповідь на вказану претензію (відповідь на претензію № 1414 від 05.11.2013 р. арк.спр. 14) відповідач повідом позивача про здійснення ним всіх залежних від нього для перерахування з бюджету м. Ізюм коштів для оплати обумовленого договором про закупівлю товару: зареєстрував юридичне та фінансове зобовязання та надав органу казначейства платіжне доручення на оплату товару. Втім, відповідні кошти органом казначейства на рахунок відповідача не перераховані.

Актом звіряння взаєморозрахунків відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем в період з 21.08.2013 р. по 10.10.2013 р. в розмірі 197300,00 грн. (акт звіряння арк.спр. 15). Факт наявності відповідної заборгованості станом на момент розгляду даної справи не заперечувався відповідачем у судових засіданнях.

З огляду на викладені обставини, позивач нарахував відповідачу передбачені п.п.7.5, 7.6 договору про закупівлю пеню за період з 23.09.2013 р. по 29.11.2013 р. в розмірі 4778,44 грн. та штраф в розмірі 13811,00 грн.

Керуючись положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач також нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 1102,72 грн. та інфляційні витрати в розмірі 789,20 грн. за період з 23.09.2013 р. по 29.11.2013 р.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору про закупівлю 21.08.2013 р. позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 197300,00 грн. (видаткова накладна № ГП-1169 від 21.08.2013 р. арк.спр. 12).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно положень ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Договором про закупівлю (п.п. 2.3, 2.4) сторони погодили, що оплата обумовленого договором товару здійснюється відповідачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця за рахунок коштів бюджету м. Ізюм після отримання товару у термін 10 банківських днів після отримання бюджетних коштів на рахунок відповідача, але не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання товару.

Згідно пояснень відповідача, станом на момент розгляду даної справи бюджетні кошти на оплату обумовленого договором товару на його рахунок не надійшли.

Таким чином, відповідач мав розрахуватися за отриманий товар в строк до 20.09.2013 р., тобто не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання товару (п. 2.4 договору про закупівлю).

Як стверджує позивач, відповідач за отриманий товар не розрахувався, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 197300,00 грн.

В матеріалах справи відсутні, а позивач не надані докази оплати вказаної заборгованості частково або в повному обсязі. Факт наявності відповідної заборгованості станом на момент розгляду даної справи не заперечувався відповідачем у судових засіданнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що неналежним чином виконав свої грошові зобовязання з оплати вартості отриманого товару, а від так і про законність та обґрунтованість позовних в частині стягнення з нього 197300,00 грн.

Посилання відповідача на неможливість задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в розмірі 197300,00 грн. за рахунок його власних грошових коштів, в той час, коли договором про закупівлю сторони передбачили оплату товару за рахунок коштів бюджету м. Ізюм позбавлені правового підґрунтя.

Зі змісту положень ст.ст. 509 -511 ЦК України та п.п. 1.1, 2.3, 2.4 договору про закупівлю вбачається, що зобов'язаними один перед одним сторонами договору є позивач та відповідач.

Орган державного казначейства не є стороною у договорі про закупівлю, виконує лише технічну функцію у відносинах з відповідачем по перерахуванню на його рахунок коштів на оплату товару, при цьому не перебуває у правовому звязку з позивачем на підставі договору про закупівлю.

Таким чином, з огляду на положення ст. 511 ЦК України ОСОБА_1 УДКСУ Харківської області не може відповідати за грошові зобовязання відповідача перед позивачем по договору про закупівлю.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

З огляду на наведене, факт неперерахування органом державного казначейства відповідачу коштів із бюджету м. Ізюм на оплату отриманого відповідачем товару не звільняє останнього від обовязку оплати вартість отриманого ним від позивача товару.

Щодо позовних вимоги в частині стягнення пені та штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 7.5 договору про закупівлю сторони передбачили, що за несвоєчасну оплату згідно п. 2.4 покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на дату виникнення зобовязання, від вартості несплаченого товару за кожний день прострочення оплати. Нарахування пені здійснюється за весь період прострочення, за умови наявності вини покупця.

Пунктом 7.6 договору про закупівлю сторони погодили, що за прострочення оплати згідно п. 2.4 на термін більше ніж 30 календарних днів покупець додатково сплачує продавцеві штраф в розмірі 7% від вартості поставленого товару, за умови наявності вини покупця.

В разі затримки проведення платежу органом Державної казначейської служби України, при умові виконання покупцем всіх необхідних дій для проведення платежу вина покупця відсутня.

Зі змісту п.п. 7.5-7.6 договору про закупівлю вбачається, що відповідач може відповідати за неналежне виконання покладених на нього договором грошових зобовязань у вигляді сплати позивачу пені та штрафу за наявності наступних умов:

1. порушення грошового зобовязання

2. прострочення оплати понад 30 календарних днів (для штрафу)

3. наявність вини відповідача у порушенні умов оплати вартості товару.

Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Вина відповідача у порушенні грошового зобовязання за договором відсутня, якщо він вжив всіх залежних від нього заходів для отримання коштів з державного бюджету, втім орган державного казначейство затримав проведення відповідного платежу відповідачу (п. 7.7 договору про закупівлю).

Обставини справи свідчать, що вина відповідача у простроченні оплати вартості отриманого товару відсутня, а дії, які безпосередньо залежали від нього виконані ним належним чином, про що суд робить висновок з наступного.

Яку зазначалось вище, оплата вартості товару за договором про закупівлю здійснюється за рахунок бюджетних коштів.

Відповідно до п. 11.1 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.12.2012 N 1407, розрахунково-касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів шляхом проведення платежів з рахунків розпорядників бюджетних коштів та рахунків одержувачів бюджетних коштів, відкритих в органах Казначейства здійснюють органи Казначейства.

Пунктом 11.3 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.12.2012 N 1407, визначено, що органи Казначейства здійснюють платежі на підставі платіжних доручень (додаток 31 до цього Порядку) за дорученнями розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів у разі наявності в обліку відповідного бюджетного зобов'язання та бюджетного фінансового зобов'язання у межах залишків на рахунках для обліку відкритих асигнувань.

02 липня 2013 року та 07 жовтня 2013 року відповідач для виконання своїх грошових зобовязань за договором звертався до Ізюмського УДКСУ Харківської області про перерахування останнім на рахунок відповідача коштів в сумі 197300,00 грн. (реєстри бюджетних фінансових зобовязань розпорядників (одержувачі) бюджетних коштів арк.спр. 28, 29).

В дотримання положень п. 11.3 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.12.2012 N 1407, відповідач 08.10.2013 р. надав до органу казначейства платіжне доручення № 3 (арк.спр. 30) на оплату обумовленого договором про закупівлю товару. Факт надання відповідного платіжного доручення до органу казначейства не спростовано третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Згідно пояснень відповідача, орган державного казначейства не здійснив перерахування з бюджету м. Ізюм коштів на оплату обумовленого договором про закупівлі товару.

Наведене свідчить про відсутність вини відповідача у порушенні строків оплати вартості отриманого за договором закупівлі товару.

Згідно умов договору про закупівлю (п. 7.5-7.6) відповідальність відповідача у вигляді штрафу та пені настає за наявності його вини.

Таким чином, враховуючи наведене, з огляду на положення ст. 614 ЦК України, суд вважає за неможливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення штрафу в розмірі 13811,00 грн. та пені в розмірі 4778,44 грн. за період з 23.09.2013 р. по 29.11.2013 р.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вказаною нормою 3% річних та інфляційні витрати не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

Окрім того, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачають відповідальність у вигляді 3% річних та інфляційних витрат за неналежне виконання грошового зобовязання та не пов'язують відповідну відповідальність з виною боржника.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що факт порушення відповідачем строків оплати вартості отриманого за договором закупівлі товару не з власної вини, не звільняє останнього від обовязку спалити позивачу 3% річних та інфляційні витрати за прострочення оплати товару.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних витрат на предмет відповідності вимогам договору закупівлі, вимогам чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 253-255, 625 ЦК України, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в розмірі 1102,72 грн. та інфляційні витрати в розмірі 789,20 грн. за період з 23.09.2013 р. по 29.11.2013 р. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Посилання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог не предмет спору на стороні відповідача на неможливість задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат у звязку тим, що стягнення відповідних сум призведе до бюджетних витрат та не передбачено планом використання бюджетних коштів на 2014 року позбавлені правового підґрунтя, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України. Даною нормою визначено, що судовий збір при частковому задоволенні позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 3983,84 грн.

З огляду на наведене, відповідно до ст. 175 ГК України, ст.ст. 11, 509, 511, 526, 549, 610-612, 614, 625, 626, 655, 692 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 32, 33, 38, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства (64303, м. Ізюм, вул.. Калініна, 11, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" (40020, м. Суми, Курський проспект, 6, ) заборгованість в розмірі 197300,00 грн.; проценти річних в розмірі 1102,72 грн.; інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 789,20 грн., судовий збір в розмірі 3983,84 грн.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 4778,44 грн. та штрафу в розмірі 13811,00 грн. відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.05.2014 р.

Суддя ОСОБА_4