ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2014 Справа № 905/1120/14 Господарський суд Донецької області, у складі судді Огороднік Д.М., при секретарі судового засідання Коровіній І.С. розглянувши матеріали

за позовомПриватного підприємства "Агропром-Центр"
до відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю "Красносільське"
про стягнення 154881,46 грн.
Представники сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_1 представник за довіреністю; ОСОБА_2В, - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Приватного підприємства "Агропром-Центр" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Красносільське" стягнення 154881,46грн, у тому числі основна заборгованість у розмірі 95712,88грн., штраф у розмірі 9245,09грн., відсотки у розмірі 49923,48грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконав умови договору поставки товару №С-118-К від 30.11.2012 в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару, у звязку з чим заборгованість відповідача становить 154881,46грн.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав належним чином завірені копії: договору поставки товару №С-118-К від 30.11.2012; специфікації №1 від 07.02.2013 до договору поставки №С-118-К від 30.11.2012; видаткових накладних №103 від 15.03.2013, №103/1 від 29.04.2013, №1624 від 05.09.2013; довіреності на отримання матеріальних цінностей №31 від 14.03.2013; рахунку на оплату №103 від 07.02.2013; податкових накладних №356 від 15.03.2013, №1153 від 29.04.2013; виписок з банківського рахунку з доказами здійснення Відповідачем часткових оплат за поставлений товар.

01.04.2014 відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги визнає в частині основної заборгованості у розмірі 92450,92грн. Проти задоволення штрафних санкцій заперечував, оскільки вказані форс мажорні обставини обґрунтовані в п. 5.1 договору у 2013 році мали місце.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 01.04.2014 оголошено перерву до 15.04.2014.

В судове засідання 15.04.2014 позивач зявився, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач зявився, позовні вимоги визнає в частині основної заборгованості у розмірі 92450,92грн, у задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій просив відмовити.

Представники сторін клопотання щодо фіксації судового процесу не заявляв, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши їх пояснення, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

07.02.2013 між Приватним підприємством "Агропром-Центр", як постачальником (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Красносільське", як покупцем (відповідач) підписаний договір поставки товару №С-118-К (з урахуванням специфікації №1 до договору поставки товару №С-118-К) (далі - договір).

Відповідно до умов даного договору постачальник зобов'язується поставляти покупцеві продукти сільськогосподарського та виробничо-технічного призначення (далі-товар), а покупець зобов'язується прийняти товар й оплатити його вартість (п. 1.1 договору).

Згідно п.1.2 договору найменування товару, його кількість, ціна й загальна вартість вказуються в специфікаціях, які підписуються повноважними представниками сторін й є невід'ємною частиною даного договору.

У розділі 3 договору сторони дійшли згоди щодо ціни й розрахунків:

ціна партії Товару й загальна його вартість указуються в специфікаціях (п.3.1 договору);

строки оплати товару вказуються в специфікації. Якщо товар буде поставлено з відстроченням розрахунків на визначений строк в специфікації, це вважатиметься - товарним кредитом в розумінні ПКУ і ст.694 ЦКУ (п.3.2 Договору);

покупець зобов'язаний оплатити постачальникові товар у строки й у порядку, зазначеному у специфікації, а також здійснити перерахування ціни товару в порядку, передбаченому дійсним договором (специфікацією) (п.3.3 договору);

ціна товару, зазначена в специфікації визначається на дату її складання відповідно до курсу іноземної валюти, встановленому за домовленістю сторін. Товар оплачується пкупцем за ціною встановленою у специфікації. Якщо товар оплачується покупцем не в день складання специфікації і курс іноземної валюти збільшився з порівнянням з курсом іноземної валюти, який зазначено в специфікації, то ціна товару підлягає перерахуванню відповідно до курсу іноземної валюти на день оплати товару. Якщо покупець прострочив оплату і курс відповідної іноземної валюти збільшувався протягом періоду прострочення, тоді покупець повинен перерахувати ціну товару за курсом іноземної валюти, що був найвищим протягом періоду прострочення. Курс іноземної валюти для здійснення оплати за товар визначається як безготівковий курс продажу відповідно іноземної валюти встановлений ПАТ "Укрсоцбанк" (або ПАТ "Унікредит банк"), якщо з якихось причин безготівковий курс продажу іноземної валюти не був встановлений ПАТ "Укрсоцбанк" (або ПАТ "Унікредит банк"), тоді береться готівковий курс продажу відповідної іноземної валюти ПАТ "Укрсоцбанк" (або ПАТ "Унікредитбанк"), якщо з якихось причин готівковий курс продажу іноземної валюти не був встановлений ПАТ "Укрсоцбанк" (або ПАТ "Унікредитбанк"), тоді береться готівковий курс продажу відповідні іноземні валюти ПАТ "Промінвестбанк", якщо ж і цей курс не буде невстановлений покупець повинен звернутися до постачальника за інструкціями щодо якого банківського курсу йому треба перераховувати ціну товару. В тому випадку, коли курс продажу відповідної іноземної валюти до гривні на день здійснення платежу чи коли платіж мав бути здійснений вище ніж зазначено в специфікації, вартість товару в гривнях, яку покупець має сплатити постачальнику, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості товару в іноземній валюті на курс продажу іноземної валюти до гривні. Кількість разів, при яких може бути перераховано ціну товару у гривні є необмеженим і прямопропорційно залежить від кількості разів збільшення курсу гривні до іноземної валюти в момент здійснення кожної оплати, відповідно до умов даного пункту(п.3.6 Договору);

На день здійснення платежу покупець самостійно, без пред'явлення йому розрахунків з боку постачальника, провадить перерахування ціни товару у порядку зазначеному в договорі і специфікації й сплачує постачальникові вартість товару (п.3.7 договору).

Згідно п.4.2 договору у випадку несвоєчасної оплати товару, покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення платежу за весь період прострочення, а у разі прострочення понад двадцять днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі десяти відсотків від суми заборгованості.

У відповідності до п.4.6 договору, якщо покупець прострочить оплату товарного кредиту або передплати, на прострочену суму заборгованості (передплату або товарний кредит) нараховуються проценти у розмірі 0,15%, а при простроченні більш ніж на 10 днів на прострочену суму заборгованості нараховується процент у розмір 0,5% за кожен день прострочення від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

У пункті 6.1 договору сторони встановили, що даний договір діє з моменту підписання по 31 грудня 2013 року.

Одночасно з підписанням договору між сторонами погоджено та підписано специфікації №1, №2 від 07.02.2013 до договору, відповідно до яких постачальник зобов'язався здійснити поставку продукції за найменуванням, у кількості, за ціною, визначеними у даних специфікаціях.

За специфікацією 1 загальна вартість товару складає 89187,75грн., умови оплати - 50% (44593,88грн.) 20.02.2013, 50% (44593,88грн.) 20.10.2013.

За специфікацією 2 загальна вартість товару складає 87688,50грн., умови оплати - 50% (43844,25грн.) 20.01.2013, 50% (43844,25грн.) 20.10.2013.

Договір та специфікації до нього підписані сторонами, скріплені їх печатками та містяться в матеріалах справи.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 251876,25грн., що підтверджується видатковими накладними №103 від 15.03.2013 на суму 173211,00грн., №103/1 від 29.04.2013 на суму 3665,23грн., №1624 від 05.09.2013 на суму 75000,00грн., податкових накладних №356 від 15.03.2013, №1153 від 29.04.2013, які надані позивачем та містяться в матеріалах справи.

Поставлений згідно вищезазначених накладних товар на підставі довіреності №31 від 14.03.2013 на отримання товарно-матеріальних цінностей з боку відповідача прийнято уповноваженою особою, що підтверджується підписом останньої на вказаних накладних.

З представлених накладних вбачається, що вони підписані обома сторонами без жодних зауважень, містить всі необхідні відомості про товар, а також містить відомості про фактичне отримання товару. Тобто, за своїми ознаками така накладна є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірного товару.

Відповідачем жодних заперечень щодо отримання товару від позивача на підставі договору, не надано.

Оскільки відповідачем отримано товар, відповідно до вищезазначених накладних, у позивача без будь-яких зауважень, оплата повинна здійснюватись в терміни, передбачені сторонами у договорі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи наявні докази в підтвердження поставки позивачем та отримання відповідачем товару на загальну суму 251876,25грн.

Однак, відповідач вартість отриманого товару за вищезазначеними видатковими накладними оплатив частково у розмірі 84425,33грн., що підтверджується платіжним дорученням №81 від 08.02.2013 на суму 84425,33грн.

Крім того, позивач зазначає, що за зворотною накладною №304 від 21.10.2013 відповідач повернув позивачу товар на загальну суму 75000,00грн.

Оцінивши зміст даного договору, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як розяснено в п.п.1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що - якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов договору та специфікацій до договору, вартість товару отриманого по вищезазначеним видатковим накладним не оплатив у повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору позивачем було здійснено поставку товару відповідачу, вартість якого відповідачем не оплачена у повному обсязі, станом на теперішній час заборгованість становить 92450,92грн., яка повністю визнана відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення основної суми заборгованості у розмірі 92450,92грн. суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем було здійснено перерахунок суми боргу за курсом іноземної валюти, що був найвищим протягом періоду прострочення, у зв'язку з чим просить стягнути суму заборгованості у розмірі 95712,88грн. (94250,92грн.+3261,96грн.= 95712,88грн, де 3261,96грн. курсова різниця).

Як вбачається із договору, сторони дійшли згоди щодо оплати саме у пункті 3.3 договору: покупець зобов'язаний оплатити постачальникові товар у строки й у порядку, зазначеному у специфікації, а також здійснити перерахування ціни товару в порядку, передбаченому дійсним договором (специфікацією).

У відповідності до п.3.6 договору ціна товару, зазначена в специфікації визначається на дату її складання відповідно до курсу іноземної валюти, встановленому за домовленістю сторін. Товар оплачується покупцем за ціною встановленою у специфікації. Якщо товар оплачується покупцем не в день складання специфікації і курс іноземної валюти збільшився з порівнянням з курсом іноземної валюти, який зазначено в специфікації, то ціна товару підлягає перерахуванню відповідно до курсу іноземної валюти на день оплати товару.

Представник відповідача не заперечува проти задоволення вимог про стягнення курсової різниці. Судом перевірено арифметичний розрахунок курсової різниці вартості товару, визнає його вірним, а вимоги про стягнення курсової різниці вартості товару в сумі 3261,96грн. такими, що підлягають задоволенню.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивач на підставі п. 4.2 договору просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 9245,09грн

У пункті п.4.2 договору сторони встановили, що у випадку несвоєчасної оплати товару покупець оплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення платежу за весь період прострочення, а у разі прострочення понад двадцять днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі десяти відсотків від суми заборгованості.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобовязань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За правовою природою заявлена до стягнення сума у розмірі 9245,09грн. є штрафом, умови п. 4.2 договору не суперечать чинному законодавству України, оскільки граничний розмір відповідальності у вигляді штрафу за прострочку платежу законодавством не встановлений, у звязку з чим факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов'язань з оплати за товар, поставлений позивачем є доведеним, тому суд перевіривши арифметичний розрахунок нарахування суми штрафу за прострочення оплати суми 92450,92грн. (кількість днів прострочення понад 20 днів), дійшов висновку про його обґрунтованість та вважає за можливе задоволення вимог позивача про стягнення штрафу у розмірі 9245,09грн. у повному обсязі.

Позивачем на підставі п.п. 4.6 договору поставки товару №С-118-К від 07.02.2013 також нараховані відповідачу відсотків за кожен день прострочення у розмірі 49923,49грн. за період з 21.10.2013 по 06.02.2014.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків у сумі 49923,49грн. з огляду на наступне:

Позивач посилаючись на п.4.6 договору заявив вимогу про стягнення відсотків у сумі 49923,49грн. З пункту 4.6 договору, вбачається, що якщо покупець прострочить оплату товарного кредиту або передплати, на прострочену суму заборгованості (передплату або товарний кредит) нараховуються проценти у розмірі 0,15%, а при простроченні більш ніж на 10 днів на прострочену суму заборгованості нараховується процент у розмір 0,5% за кожен день прострочення від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.1.1 договору поставки №С-118-К від 07.02.2013 та специфікацій до договору, постачальник зобов'язується поставляти покупцеві продукти сільськогосподарського та виробничо-технічного призначення, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість.

Тобто, між сторонами виникли правовідносини з поставки продукції сільськогосподарського та виробничо-технічного призначення, а не купівлі-продажу товару в кредит, які підпадають під регулювання норм ст.712 Цивільного кодексу України та ст.ст.264-271 Господарського кодексу України. Це є господарський договір, про що свідчить існування між сторонами саме господарських правовідносин.

В даному випадку специфікаціями №1, №2 від 07.02.2013 сторони встановили саме строки оплати, що врегульовані самими ж сторонами в добровільному порядку, без заперечень та зауважень у першому реченні п.3.2 договору без можливості застосування до цих правовідносин другого речення цього пункту договору, оскільки тільки просте зазначення 2-х конкретних дат оплати продукції двома частинами не є становленням товарного кредиту в розумінні норм. ст.694 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Крім того, як вже зазначено, між сторонами не укладено договору, що підпадає під приписи ст.694 Цивільного кодексу України. Тому посилання позивача на нібито встановлення в договорі нарахування процентів за користування товарним кредитом спростовуються матеріалами справи і в даному випадку сторонами в договорі передбачено нарахування цих процентів саме в якості відповідальності (розділ IV Договору "Наслідки порушення зобов'язань"), що повинна бути застосована до відповідача у випадку прострочення його добровільного виконання зобов'язання.

Частиною третьою статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Ця правова норма є спеціальною і поширює свою дію лише на правовідносини, пов'язані з купівлею-продажем товару, або на правовідносини, до яких згідно із чинним законодавством застосовуються положення про купівлю-продаж.

Частиною 3 статті 692 Цивільного кодексу України фактично конкретизовано передбачений статтею 536 цього Кодексу обов'язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене статтею 625 цього Кодексу право продавця вимагати від покупця сплати 3 % річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У розумінні зазначених статей проценти є не відповідальністю, а платою за весь час користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

Зі змісту цих статей випливає, що договором може бути встановлено лише інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення.

З пункту 4.6 договору вбачається, що нараховуються проценти за кожен день прострочення від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Разом із цим згідно з положеннями статті 549 Цивільного кодексу України грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов'язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

Разом з тим, сторони вже передбачили нарахування пені на підставі пункту 4.2 договору.

Зазначене дає можливість дійти висновку про те, що умовами договору передбачено, подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання покупцем, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Такої позиції дотримується і Верховний Суд України, про що викладено у Постанові від 24.12.2013р. № 8/5025/1402/12.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Красносільське" (вул. 70-річчя Жовтня, буд. 1, село Красне, Артемівський район, Донецька область, 84557, з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Приватним підприємством "Агропром-Центр" (вул. Куйбишева, 75-В, м.Донецьк. 83049, ) основний борг у розмірі 95712 (девяносто п"ять тисяч сімсот дванадцять) грн. 88 коп., штраф у озмірі 9245 (девять тисяч двісті сорок пять)грн. 09коп., судовий збір у розмірі 2099 (дві тисячі девяносто девять)грн. 16коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Д.М. Огороднік