ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

18.06.2014р. Справа № 905/1865/14

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Мирошниченка Я.С.,

При секретарі судового засідання Займак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Промхімснаб плюс, м. Дніпропетровськ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Словянський завод ТОРЕЛАСТ, м. Словянськ

про стягнення заборгованості у розмірі 63800,00 грн., пені у розмірі 1939,91 грн., 3% річних у розмірі 447,65 грн., інфляційні втрати у розмірі 198,20 грн., -

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Промхімснаб плюс, м. Дніпропетровськ (далі-Позивач) звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства Словянський завод ТОРЕЛАСТ, м. Словянськ (далі-Відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 63800,00 грн., пені у розмірі 1939,91 грн., 3% річних у розмірі 447,65 грн., інфляційні втрати у розмірі 198,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач, посилається на неналежне виконання Відповідачем зобовязань за договором поставки №21/ПАВ 24.09.2012р. в частині розрахунків за поставлену продукцію, внаслідок чого утворилась заборгованість 63800,00 грн.

Крім того, Позивач просить суд стягнути з Відповідача пенюу розмірі 1939,91 грн., 3% річних у розмірі 447,65 грн., інфляційні втрати у розмірі 198,20 грн.

Нормативно свої вимоги Позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.509,526,530,625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1,12,13,49 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження позовних вимог Позивач надав суду (у копіях): договір поставки №21/ПАВ від 24.09.2012р., накладну №2296 від 21.11.2013р., рахунок №2296 від 19.11.2013р., довіреність №706 від 20.11.2013р., накладну №2209 від 15.11.2013р., рахунок №2209 від 14.11.2013р., довіреність №697 від 15.11.2013р., накладна №2148 від 24.10.2013р., рахунок №2148 від 24.10.2013р., довіреність №656 від 24.10.2013р., накладна №1986 від 26.09.2013р., рахунок №1986 від 26.09.2013р., довіреність №625 від 26.09.2013р., банківські виписки, акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.11.2013р.,претензія вимога №1292-юр від 17.02.2014р.правоустановчі документи Позивача.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21.03.2014р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі. Справу призначено до розгляду на 16.04.2014р.

Відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України Представник Позивача надав заяву про збільшення позовних вимог

Судом розглянута заява Позивача про збільшення позовних вимог та задоволена.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Донецької області від 21.05.2014р., у звязку з перебуванням судді Мирошниченко Я.С. у відрядженні, справу №905/1865/14 передано судді Сич Ю.В.

У звязку з незявленням Сторін у судове засідання, ненаданням сторонами витребуваних документів в повному обсязі та необхідністю витребування нових доказів розгляд справи відкладався судом з16.04.2014р. на 21.05.2014р. на 18.06.2014р.

26.05.2014р. Представник Відповідача через канцелярію суду надав відповідно до ст.121 Господарського процесуального кодексу України заяву про відстрочку виконання рішення по справі №905/1865/14.

Розпорядженням в.о. голови господарського суду Донецької області від 18.06.2014р. у звязку з виходом із відпустки справу № 905/1865/14 передано судді Мирошниченко Я.С.

Представники сторін у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24 вересня 2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промхімснаб плюс», м. Дніпропетровськ (надалі Позивач/Постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Слов`янський завод «ТОРЕЛАСТ», м. Слов`янськ, Донецької області (надалі Відповідач/Покупець), укладено Договір поставки №21/ПАВ (надалі-Договір).

Відповідно до п.1.1,1.2 Договору, Постачальник зобовязується передати в обумовлені строки Покупцеві хімічну сировину, далі Товар, а Покупець зобовязується прийняти Товар та оплатити його в строки і в порядку, передбаченому даним Договором. Найменування, асортимент, ціна і кількість Товару визначається в Специфікаціях.

Згідно до 4.1 Договору, загальна ціна Договору встановлюється сумарною вартістю кожної партії товару, отриманої Покупцем за весь термін Договору.

Пунктами 4.2 ,4.3 Договору передбачено, що ціна на Товар встановлюється Постачальником у гривнях, Покупець здійснює 50% попередню оплату кожної партії товаур

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим ( ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Оцінивши зміст зазначеного договору, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.3 ст.264 Господарського кодексу України, основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Згідно ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1, ч.2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», накладні є первісними звітними документами, на підставі яких проводиться звіт господарської діяльності.

Відповідно до «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 та інших підзаконних нормативних актів, які регулюють порядок ведення бухгалтерського обліку на підприємствах, у бухгалтерському обліку повинні відображатися господарські операції, що впливають на стан майна, капіталу, зобовязань і фінансових результатів на підставі первинних документів, які повинні мати крім обовязкових реквізитів додаткові в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій. Тобто, в якості доказу первинні документи мають містити повні дані про конкретні господарські операції та підставу їх здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

На виконання умов Договору (а.с. 8) Позивачем був поставлений товар Відповідачу за Видатковими накладними №1986 від 26.09.2013 р. на суму 48300,00 грн., №2148 від 24.10.2013 р. на суму 34500,00 грн., №2209 від 15.11.2013 р. на суму 34500,00 грн., №2296 від 21.11.2013 р. на суму 69000,00 грн., на загальну суму 186300,00 грн. (а.с. 9-15).

Товар зі сторони Відповідача, відповідно до відміток на Видаткових накладних було прийнято належним чином уповноваженим представником Відповідача за довіреностями (а.с. 10-16).

На виконання вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного та повного розгляду справи, перевірено в межах яких договорів здійснювалась поставка, чи відповідав поставлений товар тому, який сторони визначили у вказаному вище договорі, чи укладались між сторонами будь-які інші договори, зокрема, за яким здійснювали поставку товару на підставі видаткових накладних, наявних в матеріалах справи.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що надані Позивачем первинні документи є належним доказом здійснення передачі Відповідачу товару та прийняття його останнім в межах Договору.

Зазначені обставини у порядку статей 32-36 Господарського процесуального кодексу України не спростовані.

Отже, Позивачем належним чином доведено факт виконання обовязку щодо передачі товару у відповідності до норм статті 664 Цивільного кодексу України та умов, визначених Договором поставки №21/ПАВ від 24.09.2012 р.

Згідно п. 4.3. Договору, Покупець здійснює 50% попередню оплату кожної партії товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Остаточний розрахунок здійснюється протягом 30 ти календарних днів з моменту виписки видаткової накладної.

Таким чином, судом встановлено, що Покупець мав оплатити товар не пізніше:

- за Видатковою накладною №1986 від 26.09.2013 р. на суму 48300,00 грн. 26.10.2013 р.;

- за Видатковою накладною №2148 від 24.10.2013 р. на суму 34500,00 грн. 23.11.2013 р.;

- за Видатковою накладною №2209 від 15.11.2013 р. на суму 34500,00 грн. 15.12.2013 р.;

- за Видатковою накладною №2296 від 21.11.2013 р. на суму 69000,00 грн. 21.12.2013 р.;

Проте, як вбачається з фактичних обставин справи, Покупець грошове зобовязання перед Продавцем в частині розрахунку за прийнятий товар у повному обсязі не виконав.

Часткова оплата Відповідачем за Договором підтверджується платіжними дорученнями:

- від 15.10.2013 р. на суму 2000,00 грн.;

- від 24.10.2013 р. на суму 25000,00 грн.;

- від 06.11.2013 р. на суму 1000,00 грн.;

- від 07.11.2013 р. на суму 5000,00 грн.;

- від 11.11.2013 р. на суму 1000,00 грн.;

- від 12.11.2013 р. на суму 2000,00 грн.;

- від 14.11.2013 р. на суму 2000,00 грн.;

- від 15.11.2013 р. на суму 34500,00 грн.;

- від 21.11.2013 р. на суму 50000,00 грн.

Таким чином, Відповідач здійснив часткову оплату за Договором на загальну суму 122500,00 грн.

На момент звернення до суду, заборгованість Відповідача за Договором складає 63800,00 грн.

Відповідач підтвердив наявність заборгованості шляхом підписання Акту звіряння взаємних розрахунків без зауважень (а.с. 26-27).

В Заяві про відстрочку оплати боргу, Відповідач визнав наявність заборгованості у розмірі 63800,00 грн.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів погашення суми боргу у сумі 63800,00 грн. не надав, тому суд, вважає позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Одночасно, Позивачем, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, заявлені вимоги про стягнення з Відповідача пені у розмірі 4047,93 грн., 3% річних у розмірі 856,68 грн. та інфляційних збитків у розмірі 4168,57 грн.

Відповідно до ст.ст.216-218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно п.1, п.3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6.2. Договору, Покупець за порушення строків оплати сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від вартості неоплаченого/несвоєчасно оплаченого Товару.

Позивачем надано арифметичний розрахунок пені за Видатковою накладною №1986 від 26.09.2013 р. за період з 27.10.2013 р. по 20.11.2013 р., та за Видатковою накладною №2296 від 21.11.2013 р. з 21.12.2013 р. по 16.05.2014 р. на загальну суму 4047,93 грн.

Судом встановлено, що розрахунок є обґрунтованим та вірним. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 4047,93 грн. є такими, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Стосовно вимоги Позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 856,68 грн., та інфляційних втрат у розмірі 4168,57 грн. суд зазначає наступне.

Ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем надано арифметичний розрахунок 3% річних за Видатковою накладною №1986 від 26.09.2013 р. за період з 27.10.2013 р. по 20.11.2013 р., та за Видатковою накладною №2296 від 21.11.2013 р. з 21.12.2013 р. по 16.05.2014 р. на загальну суму 856,68 грн.

Судом встановлено, що розрахунок є обґрунтованим та вірним. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 856,68 грн. є такими, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Позивачем надано арифметичний розрахунок інфляційних втрат за Видатковою накладною №1986 від 26.09.2013 р. та за Видатковою накладною №2296 від 21.11.2013 р. з 21.12.2013 р. по 16.05.2014 р. на загальну суму 4168,57 грн.

Судом встановлено, що Позивачем допущені арифметичні помилки, натомість суд не може виходити за межі позовних вимог, у зв`язку з чим ця вимога підлягає задоволенню у повному обсязі.

26.05.2014 р. Відповідач надав до суду Заяву про відстрочку оплати боргу, у якій визнав наявність заборгованості перед Позивачем, а також надав пояснення щодо обставин, які спричинили виникнення заборгованості. Зокрема, це велике фінансове навантаження, пов`язане з погашенням кредиту на модернізацію виробництва, велика дебіторська заборгованість, призупинення діяльності у зв`язку з введенням наказу про анті терористичну операцію у Донецькій області та проведенням відповідних бойових дій безпосередньо у Слов`янську. Таким чином, на думку Відповідача, негайне виконання судового рішення призведе до повного блокування господарської діяльності Відповідача, що унеможливить повне виконання ним боргових зобов`язань перед кредиторами.

Враховуючи вищенаведене, Відповідач просив відстрочити сплату боргу до 21.08.2014 р.

Позивач у Клопотанні від 13.06.2014 р. просив відхилити відповідну заяву Відповідача.

Дослідивши Заяву Відповідача, суд дійшов висновку, що обставини, викладені Відповідачем, є такими, що ускладнюють негайне виконання судового рішення, та носять особливий характер. При вирішенні питання про надання відстрочки виконання рішення, суд має враховувати інтереси обох сторін. Суд робить висновок, що негайне виконання рішення може спричинити зупинення господарської діяльності Відповідача, що може призвести до неналежного виконання рішення, що суперечить інтересам обох сторін. Таким чином, Заява про відстрочку оплати боргу є такою, що підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст.32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 115, 116, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Промхімснаб плюс, м. Дніпропетровськ до Публічного акціонерного товариства Словянський завод ТОРЕЛАСТ, м. Словянськ про стягнення заборгованості у розмірі 63800,00 грн., пені у розмірі 4047,93 грн., 3% річних у розмірі 856,68 грн., інфляційні втрати у розмірі 4168,57 грн. - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути Публічного акціонерного товариства Словянський завод ТОРЕЛАСТ, м. Словянськ ( 84122,Донецька область, м. Словянськ, вулиця Підїзна, буд.3, код ЕДРПОУ 00300363) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Промхімснаб плюс, м. Дніпропетровськ (49040, АДРЕСА_1, код ЕДРПОУ 32905961) суму заборгованості у розмірі 63800,00 грн., пені у розмірі 4047,93 грн., 3% річних у розмірі 856,68 грн., інфляційні втрати у розмірі 4168,57 грн судовий збір в сумі 1827,00 грн.

Відстрочити виконання рішення суду по справі №905/1865/14 до 21 серпня 2014р.

У судовому засіданні 18 червня 2014 року проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23 червня 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя Я.С. Мирошниченко