ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.06.2014 Справа № 905/1893/14

Господарський суд Донецької області у складі судді Уханьовій О.О. при секретарі судового засідання Рагуліної Я.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом - Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк

України» м. Київ в особі ТВБВ №10004/0116 філії - Донецьке обласне

управління

до відповідача - Донецького казенного заводу хімічних виробів м. Донецьк

про стягнення 6549999,00грн.

за участю представників:

від позивача - Карапетян А.Р. - довіреність,

від відповідача - не з'явився,

Суть справи:

Позивач, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10004/0116 філії - Донецьке обласне управління, звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Донецького казенного заводу хімічних виробів м. Донецьк 7241469,79грн., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 6744902,96грн., заборгованість за відсотками в сумі 70271,31грн., пеня в розмірі 325290,05грн., 3% річних в розмірі 46105,47грн., інфляція в розмірі 54900,00грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається невиконання відповідачем зобов'язань за договором кредитної лінії №3 від 18.07.2013р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 24.03.2014р. порушено провадження у справі №905/1893/14.

02.04.2014р. від ПАТ «Державний ощадний банк України» надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить накласти арешт на грошові кошти та майно Донецького казенного заводу хімічних виробів в розмірі 7241469,79грн. у зв»язку з несплатою кошти.

Розпорядженням голови господарського суду від 14.05.2014р., у зв'язку з перебуванням судді Захарченко Г.В. на лікарняному з 24.04.2014р., відрядженням з 12.05.2014р. на навчання до Донецького регіонального відділення Національної школи суддів та перебуванням з 02.06.2014р. у відпустці справу було передано на повторний автоматичний розподіл, за результатами якого справу №905/1893/14 було передано на розгляд судді Матюхіну В.І.

У зв'язку із тим, що Матюхіним В.І. 14.05.2014р. подано заяву про самовідвід від розгляду даної справи, яка задоволена ухвалою суду від 14.05.2014р., розпорядженням від 16.05.2014р. справу було передано на повторний автоматичний розподіл, за результатами якого справу №905/1893/14 було передано на розгляд судді Макаровій Ю.В.

Розпорядженням в.о. голови господарського суду Донецької області від 03.06.2014р. у зв'язку з відпусткою судді Макарової Ю.В., справу передано на розгляд судді Уханьовій О.О.

18.06.2014р. позивач надав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якого просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 6549999,00грн. та відмовляється від стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пені, 3% річних та інфляції. Справа розглядається судом з урахуванням заяви про зменшення.

Представник відповідача в судові засідання жодного разу не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням Донецького казенного заводу хімічних виробів є: 83077, м. Донецьк, вул. Софійська, буд.1. За цією адресою відповідачу направлялись процесуальні документи по справі №905/1893/14.

За змістом ч.3 п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Оскільки у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для вирішення спору, справа розглядається відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

18.07.2013р. ПАТ «Державний ощадний банк України» (банк) та Донецьким казенним заводом хімічних виробів (позичальник) укладений договір кредитної лінії №3, відповідно до п.2.1 якого банк зобов'язується надати на умовах цього договору, а позичальник зобов'язується отримати, належним чином використати та повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно п.2.2 договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 30.12.2013р.

Сторони погодили суму максимального ліміту кредитування та визначили його в розмірі 7000000,00грн. (п.2.3 договору).

В пункті 2.3.2 договору сторони погодили збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування в строки, згідно з таким графіком: з дати надання по 30.09.2013р. (включно) - 7000000,00грн.; з 01.10.2013р. по 31.10.2013р. (включно) - 5000000,00грн., з 01.11.2013р. по 30.11.2013р. (включно) - 3000000,00грн.; з 01.12.2013р. - по 30.12.2013р. - 1000000,00грн.; з 31.12.13р. - 0,00грн. З метою дотримання діючого ліміту кредитування згідно з умовами цього договору позичальник зобов'язаний не пізніше останнього банківського дня періоду, в якому закінчується строк користування кредитом у межах встановленого в звітному періоді діючого ліміту кредитування, здійснити погашення частини кредитних коштів у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на наступний період.

Відповідно до п.2.4 договору кредит надається траншами з позичкового рахунку в безготівковому порядку на такі цілі (цільове призначення кредиту): поповнення обігових коштів (закупівля товарно-матеріальних цінностей, основних засобів, комплектуючих виробів, погашення кредиторської заборгованості, в тому числі платежі до бюджету; сплата за виконані роботи та надані послуги, сплата податків, виплата заробітної плати та прирівняних платежів, матеріальну допомогу, витрати на відрядження, оплату векселів, товарів народного споживання, продуктів харчування, на потреби соціальної сфери).

Проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 19% річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі та порядку, визначеному цим договором (п.2.7.1 договору).

В пункті 2.9.1 договору сторони погодили послідовність погашення зобов'язання позичальником: прострочені проценти за користування кредитом; прострочена основна сума боргу за кредитом; сплата прострочених комісійних винагород, які не надійшли у строки, визначені договором; строкові нараховані проценти за користування кредитом; комісійні винагороди за кредитом; пеня за непогашення у строк основної суми боргу за кредитом; пеня за непогашення у строк процентів; інші платежі та/або штрафні санкції, що будуть належати до сплати відповідно до умов цього договору; строкова основна сума боргу за кредитом.

Договір кредитної лінії №3 від 18.07.2013р. набуває чинності з моменту його підписання і скріплення печатками сторін банком та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором (п.10.5 кредитного договору).

Договір кредитної лінії №3 від 18.07.2013р. підписаний сторонами та скріплений печатками підприємств.

Оцінивши договір, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором кредиту, який підпадає під правове регулювання норм ст.ст. 1054-1057-1 Цивільного кодексу України та ст.ст.345-346 Господарського кодексу України.

Істотними умовами у кредитному договорі є мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ч.2 ст.345 ГК України).

Як вбачається зі змісту договору кредитної лінії №3 від 18.07.2013р., сторонами погоджені всі істотні умови вищевказаного договору, договір є укладеним, відсутні докази визнання його у встановленому порядку недійсним. З наведеного суд робить висновок, що вищевказаний договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З наданих банківських виписок та платіжного доручення №1723 від 18.07.13р., що наявні в матеріалах справи, вбачається, що позивач, на виконання досягнутої сторонами угоди, надав відповідачу кредит в сумі 7000000,00грн.

Протягом дії кредитного договору, позивачем здійснювалось нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

16.05.2014р. ПАТ «Державний ощадний банк України» (банк) та Донецьким казенним заводом хімічних виробів (позичальник) укладений додатковий договір №4 про реструктуризацію до договору кредитної лінії №3, яким внесено зміни до договору кредитної лінії №3 від 18.07.2013р.

З огляду на викладене, відповідно до п. п. 2.2, 2.3 кредитного договору (зі змінами) розмір суми максимального кредитного ліміту складає 6550000,00грн. з остаточним терміном повернення не пізніше 31.01.2016р. згідно графіку, який вже відповідачем порушений, за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 19,8% річних.

Також позивач посилається на п. 3.1.3 договору, що залишений сторонами незмінним, згідно якого, будь-яке невиконання відповідачем зобов»язання за кредитним договором в строки створює у відповідача обов»язок достроково погасити заборгованість в повному обсязі.

Як зазначає позивач, у зв'язку з укладанням додаткового договору №4 про реструктуризацію до договору кредитної лінії №3 від 16.05.2014р. та часткової оплати заборгованості відповідачем, станом на 17.06.2014р. у відповідача наявна заборгованість за кредитом в сумі 6549999,00грн.

Позивачем до матеріалів справи надані документи первинного бухгалтерського обліку (виписки з рахунків), які відповідно до ст.ст. 1,9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підтверджують наявність у відповідача заборгованості у вищевказаних сумах.

За приписом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Доказів погашення всієї суми заборгованості під час розгляду справи №905/1893/14 відповідачем не надано.

Всупереч приписам закону та умовам договору, позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, отримані кошти у встановлений строк не повернув.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 6549999,00грн. підлягають задоволенню.

Позивач відмовився від стягнення заборгованості за відсотками в сумі 70271,31грн., пені в розмірі 325290,05грн., 3% річних в розмірі 46105,47грн., інфляції в розмірі 54900,00грн., тому господарський суд припиняє провадження по справі в цій частині на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України.

Щодо заяви позивача від 02.04.2014р. №787 про забезпечення позову, суд зазначає наступне:

Відповідно до ст.66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Заявлену вимогу про забезпечення позову позивач обґрунтовує неможливістю задоволення всіх вимог банку за рахунок забезпечення кредитного договору, яким є застава майнових прав за договорами №126 та №127 про виконання робіт від 12.03.12р., у зв'язку з тим, що роботи за вказаними договорами не виконуються. Крім того, позивач посилається на можливу відсутність грошових коштів на рахунках відповідача для погашення заборгованості за кредитним договором або відсутність у відповідача майна, на яке може бути звернено стягнення.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову. До предмета доказування в такому випадку входить ймовірність припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути на момент виконання рішення. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини такого звернення, та довести адекватність засобу забезпечення позову.

Позивачем не підтверджено імовірність того, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або зникнути на момент виконання рішення. Крім того, позивачем не визначено, на яке саме майно відповідача має накладатись арешт, що унеможливлює вжиття таких заходів.

На підставі вищевикладеного заява про вжиття заходів забезпечення позову від 02.04.14р. №787 не підлягає задоволенню.

У зв'язку з тим, що вказана заява судом розглянута та, відповідно до ст.49 ГПК України, до складу судових витрат не включаються витрати по сплаті судового збору за подачу заяви про забезпечення позову, витрати в цій частині покладаються на позивача.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Беручи до уваги викладене і враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані, документально доведені і відповідачем не спростовані, вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.49 ГПК України у зв'язку з задоволенням позовних вимог судовий збір покладається на відповідача з урахуванням заяви про зменшення та відмови від частини позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 549, 611, 612, 629, §2 Глави 71 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 345-346 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 22, 33-35, 43, 49, 75, п.4ст.80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» м. Київ в особі ТВБВ №10004/0116 філії - Донецьке обласне управління до Донецького казенного заводу хімічних виробів м. Донецьк про стягнення заборгованості 6549999,00грн. задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Донецького казенного заводу хімічних виробів (83077, м. Донецьк, вул. Софійська, буд.1; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд.12-г; ) в особі ТВБВ №10004/0116 філії - Донецьке обласне управління (83060, м. Донецьк, вул. Куйбишева, 178) заборгованість за кредитом в сумі 6549999,00грн., судовий збір в сумі 70968,25грн.

Припинити провадження в частині стягнення заборгованості за відсотками в сумі 70271,31грн., пені в розмірі 325290,05грн., 3% річних в розмірі 46105,47грн., інфляції в розмірі 54900,00грн. на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 23.06.2014р.

Суддя О.О. Уханьова