КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2014 р. Справа№ 910/18393/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Самсіна Р.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Безсмертний М.В. - дов. б/н від 01.10.2012р.

від відповідача: Біщук Я.П. - дов. № ДЦ-04-4145/0/6-14 від 27.06.2014р.

Малишев М.С. - дов. - № ДЦ-04-4943/0/6-14 від 28.07.2014р.

Штим О.В. - дов. № ДЦ-04-4944/0/6-14 від 28.07.2014р.

розглянувши апеляційну скаргу Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2013р. (повний текст підписано 02.12.2013р.)

у справі № 910/18393/13 (суддя Капцова Т.П.)

за позовом Приватного підприємства «Строй-Систем»

до Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної

політики України

про тягнення 1 477 373, 90 грн.

В судовому засіданні 29.07.2014р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2013р. приватне підприємство «Строй-систем» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України про стягнення 1 477 373, 90 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2012р. у справі № 5011-16/11082-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2013р. та постановою Вищого господарського суду України від 26.03.2013р., з відповідача на користь позивача було стягнуто 15 071 485, 11 грн. заборгованості за договором підряду з будівництва адміністративної будівлі Державного центру зайнятості № 155 від 22.12.2010р., 335 701, 85 грн. річних та 64 380, 00 грн. судового збору. Однак, вказане рішення відповідачем було виконано лише 25.07.2013р., в зв'язку з чим позивачем нараховано відповідачу 1 146 627, 06 грн. пені за період з 04.01.2012р. по 04.07.2012р. та 330 746, 84 грн. 3% річних за період з 01.10.2012р. по 24.06.2013р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2013р. по справі № 910/18393/13 позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України на користь Приватного підприємства «Строй-Систем» 986 029, 26 грн. - пені, 329 508 , 09 грн. 3 % річних.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України в дохід Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 26 310, 75 грн.

Стягнуто з Приватного підприємства «Строй-Систем» в дохід Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 3 236, 73 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову про стягнення 1 315 537, 35 грн. відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2014р. рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2013р. у справі № 910/18393/13 скасовано.

Позов Приватного підприємства «Строй-Систем» залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.06.2014р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2014р. у справі № 910/18393/13 скасовано.

Справу № 910/18393/13 передано до Київського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України 27.06.2014р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2014р., керуючись ст. ст. 4-6, 69 Господарського процесуального кодексу України, п. 3.1.7. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010р. № 30, згідно п. 2.2. рішення зборів суддів Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2014р., сформовано для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/2230/14 колегію суддів у складі: головуючий - суддя Скрипка І.М., судді - Гончаров С.А., Ільєнок Т.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2014р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 29.07.2014р.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 29.07.2014р., у зв'язку з перебуванням судді Ільєнок Т.В. у відпустці, сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Скрипка І.М., судді - Гончаров С.А., Самсін Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.07.2014р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження.

Представники відповідача у судовому засіданні апеляційної інстанції 29.07.2014р. вимоги своєї апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову про стягнення 1 315 537, 35 грн. відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 29.07.2014р. заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 22.12.2010р. між Приватним підприємством «Строй-систем» (позивач, генпідрядник за договором) та Державним центром зайнятості - виконавчою дирекцією Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (відповідач, замовник за договором) укладено договір підряду з будівництва адміністративної будівлі Державного центру зайнятості № 155, відповідно до п. 2.1. якого генпідрядник зобов'язується своїми силами і засобами на замовлення замовника виконати роботи з будівництва адміністративного будинку Державної служби зайнятості за адресою: м. Київ, вул. Астраханська, 9-17, і здати замовнику у встановлений строк, визначений договором, об'єкт відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується забезпечити генпідрядника затвердженою у встановленому порядку проектно-кошторисною документацією, передати по відповідному акту будівельний майданчик, прийняти закінчений будівництвом об'єкт і повністю сплатити вартість виконаних робіт.

Згідно п. 4.1. договору договірна ціна об'єкту є твердою, визначається на підставі процедури відкритих торгів та акцептованої пропозиції генпідрядника і становить 270 777 000, 00 грн., у тому числі ПДВ - 45 129 500, 00 грн.

Пунктом 5.4. договору сторони погодили, що розрахунки проводяться замовником шляхом:

- авансування в розмірі 30 % річного обсягу робіт в розрізі черг згідно до п. 4.2. цього Договору на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів;

- наступні платежі здійснюються на підставі актів приймання виконаних робіт.

Відповідно до п. 5.6. договору оплата проміжних платежів за виконані роботи здійснюється на підставі «Акту приймання виконаних підрядних робіт» по формі КБ-2в та «Довідки про вартість виконаних підрядних робіт» по формі КБ-3 (розрахованої за допомогою програмного комплексу АВК-5), підписаними представниками сторін після перевірки замовником протягом трьох робочих днів з дня їх надання. Замовник (за наявності фінансування) протягом трьох банківських днів сплачує генпідряднику кошти за підписаними актами.

Згідно п. 12.2. договору строк позовної давності для стягнення збитків та неустойки (санкцій) за цим договором встановлюється в три роки.

Пунктом 12.10. договору сторони передбачили, що при ненадходженні або при несвоєчасному надходженні коштів на рахунок замовника штрафні санкції до замовника не застосовуються. В разі наявності коштів за затримку платежів генпідряднику за виконані роботи, з замовника стягується пеня в розмірі двох облікових ставок НБУ за кожний день прострочення від суми заборгованості.

Термін дії цього договору, згідно п. 15.3., встановлюється з моменту його підписання обома сторонами і до виконання зобов'язань сторін по договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Місцевим господарським судом встановлено, а матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору підряду з будівництва адміністративної будівлі Державного центру зайнятості № 155 від 22.10.2010р. позивачем виконано, а відповідачем прийнято роботи на загальну суму 15 071 485, 11 грн., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) № 16 від 05.12.2011р., № 10 від 05.12.11р., № 8 від 05.12.11р. та довідками про вартість виконаних підрядних робіт (форми КБ-3), належним чином завірені копії яких наявні в матеріалах справи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2012р. у справі № 5011-16/11082-2012 стягнуто з Державного центру зайнятості України на користь Приватного підприємства «Строй-Систем» 15 071 485, 11 грн. основного боргу, 335 701, 85 грн. річних, 64 380, 00 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2013р. у справі № 5011-16/11082-2012, залишеною без змін Постановою Вищого господарського суду України від 26.03.2013р., рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2012 року у справі №5011-16/11082-2012 залишено без змін.

Згідно ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Місцевим господарським судом встановлено, а матеріалами справи підтверджується, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2012р. у справі № 5011-16/11082-2012 відповідачем було виконано лише 25.07.2013р.

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 202 - 205 Господарського кодексу України, ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та умовами договору.

З огляду на викладене, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 1 146 627, 06 грн. пені за період з 04.01.2012р. по 04.07.2012р. та 330 746, 84 грн. 3% річних за період з 01.10.2012р. по 24.06.2013р.

Пунктом 12.10. договору сторони передбачили, що при ненадходженні або при несвоєчасному надходженні коштів на рахунок замовника штрафні санкції до замовника не застосовуються. В разі наявності коштів за затримку платежів генпідряднику за виконані роботи з замовника стягується пеня в розмірі двох облікових ставок НБУ за кожний день прострочення від суми заборгованості.

При цьому, згідно п. 12.2. договору строк позовної давності для стягнення збитків та неустойки (санкцій) за цим договором встановлюється в три роки.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначено в статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частинами 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України та ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, нарахованої за період з 04.01.2012р. по 04.07.2012р., вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що виконані позивачем роботи за актами приймання виконаних будівельних робіт № 16 від 05.12.2011р., № 10 від 05.12.2011р., № 8 від 05.12.2011р. повинні були бути оплачені відповідачем, з врахуванням п. 5.6. договору, в термін до 09.12.2011р., у зв'язку з чим, прострочення виконання зобов'язання за договором підряду з будівництва адміністративної будівлі Державного центру зайнятості № 155 від 22.12.2010р. мало місце з 09.12.2011р.

За таких підстав, враховуючи, що законодавство не обмежує можливість позивача звернутися з позовом про стягнення з відповідача пені в окремому судовому провадженні після винесення судового рішення про стягнення суми основного боргу, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач має право на стягнення з відповідача суми пені, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язання за договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, нарахування пені здійснюється за перші шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З огляду на те, що умовами договору не передбачено нарахування пені у строк понад шість місяців, а зобов'язання по оплаті виконаних робіт за договором мало бути виконано відповідачем в термін до 09.12.2011р., позивач має право на нарахування пені на суму боргу 15 071 485, 11 грн. за період з 09.12.2011р. по 08.06.2012р.

При цьому, враховуючи, що позивачем нараховано пеню за період з 04.01.2012р. по 04.07.2012р., заяв про збільшення позовних вимог не надходило, а господарський суд не має права виходити за межі позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про нарахування пені в межах заявленого позивачем періоду, а саме з 04.01.2012р. по 08.06.2012р.

Таким чином, беручи до уваги положення договору та норми чинного законодавства, здійснивши власний розрахунок пені за період з 04.01.2012р. по 08.06.2012р. на суму заборгованості 15 071 485, 11 грн., за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню в розмірі 986 029, 26 грн., в іншій частині вимог щодо стягнення пені в розмірі 160 597, 80 грн. (1 146 627, 06 грн. - 986 029, 26 грн.) слід відмовити.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних, нарахованих за період з 01.10.2012р. по 24.06.2013р., вважає за необхідне зазначити наступне.

Оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2012р. у справі № 5011-16/11082-2012 з відповідача на користь позивача стягнуто 3 % річних, нарахованих позивачем за період з 04.01.2012р. по 01.10.2012р., колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що 3% річних повинні нараховуватись за період з 02.10.2012р. по 24.06.2013р.

Таким чином, беручи до уваги норми чинного законодавства, здійснивши власний розрахунок 3% річних за період з 02.10.2012р. по 24.06.2013р. на суму заборгованості 15 071 485, 11 грн., за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню в розмірі 329 508, 09 грн., в іншій частині вимог щодо стягнення 3% річних в розмірі 1 238, 75 грн. (330 746, 84 грн. - 329 508, 09 грн.) слід відмовити.

Посилання відповідача на встановлення Державною фінансовою інспекцією під час перевірки фінансово-господарської діяльності Державного центру зайнятості - виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття факту завищення вартості виконаних робіт на суму 43 981, 983 тис. грн. вірно не прийняті місцевим господарським судом до уваги оскільки, встановлені факти порушення підлягають доказування стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним Господарським процесуальним кодексом України. Крім того, прострочення сплати заборгованості за договором підряду з будівництва адміністративної будівлі Державного центру зайнятості № 155 від 22.12.2010р. встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2012 року у справі №5011-16/11082-2012.

Місцевим господарським судом також вірно не взято до уваги посилання відповідача на те, що причинами затримки невиконання наказу Господарського суду міста Києва від 05.02.2013р. №5011-16/11082-2012 є те, що вимога від Державного казначейства про стягнення коштів надійшла відповідачу лише 10.06.2013р. з огляду на те, що обов'язок виконання судового рішення передбачений ст. 4-5 ГПК України та не потребує наявності додаткової вимоги для його виконання.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, місцевий господарський суд виходив з наступного.

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача 1 477 373, 90 грн.

Згідно п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат

Таким чином, розмір судового збору за подання позивачем до Господарського суду міста Києва позовної заяви про стягнення з відповідача 1 477 373, 90 грн. становить 29 547, 48 грн.

При зверненні до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом позивачем судовий збір сплачено не було, але було подано заяву про відстрочення сплати судового збору, в який позивач просив суд відстрочити сплату судового збору, посилаючись на скрутне фінансове становище.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 26.09.2013р. та від 04.11.2013р. відстрочено сплату позивачем судового збору, однак, на час винесення рішення по справі позивачем доказів сплати судового збору суду не надано.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до п. 3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013р., якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або залишити позов чи скаргу без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

Згідно п. 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013р., у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір в частині задоволених позовних вимог місцевим господарським судом покладено на відповідача, а в частині позовних вимог, в задоволенні яких судом відмовлено, судовий збір покладено на позивача.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 25.11.2013р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2013р. у справі № 910/18393/13 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2013р. у справі № 910/18393/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/18393/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано 31.07.2014р.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

Р.І. Самсін