ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.07.2014 Справа № 905/3865/14

Господарський суд Донецької області у складі: суддя Харакоз К.С.,

при секретарі судового засідання Фроловій Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Колективного підприємства Антисептик м.Донецьк,

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Проектно-будівельна компанія Гарний будинок м.Донецьк,

про визнання права власності, -

За участю:

представник позивача ОСОБА_2 за довіреністю;

представники відповідача не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Колективне підприємство Антисептик м.Донецьк звернулося до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 підприємства Проектно-будівельна компанія Гарний будинок м.Донецьк, про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір купівлі-продажу від 17.02.1994 року та технічний паспорт на будівлю, розташовану за адресою: м. Донецьк, вул. Дубравна, 1-Ж.

Позивач зазначає, що за договором купівлі-продажу від 17.02.1994р. Орендне підприємство «Мобільне спеціалізоване будівельно-монтажне управління №83 МССАП «Союзантисептик» набуло право власності на основні засоби, до яких входило і спірне нерухоме майно, що підтверджується витягом з Відомості наявності основних засобів МССМУ № 83. В подальшому у березні 1994 року Орендне підприємство «Мобільне спеціалізоване будівельно-монтажне управління №83 МССАП «Союзантисептик» було реорганізоване в Колективне підприємство Антисептик, яке стало правонаступником усіх прав та обов'язків Орендного підприємства «Мобільне спеціалізоване будівельно-монтажне управління №83 МССАП «Союзантисептик», про що зазначено у статуті позивача. На час укладення договору купівлі-продажу від 17.02.1994р. норми Цивільного кодексу УРСР (1963 року) не вимагали державної реєстрації права на нерухоме майно та нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нежитлової нерухомості між юридичними особами.

01.07.2013р. позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд Визнати за Колективним підприємством Антисептик м.Донецьк право власності на будівлю котельної, що розташована за адресою: місто Донецьк, вул. Дубравна, 1-Ж, загальною площею 307,8 кв. м., яка складається з будівлі котельної А-1 (304,8 кв. м.) та туалету Б (3 кв.м.).

Відповідно до ч.4 ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з приписами п.3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача (п.3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вказаною вище заявою позивачем змінено предмет позову та дані позовні вимоги приймаються судом до розгляду як остаточно заявлені.

Відповідач 01.07.14р. надав відзив, в якому посилаючись на відсутність державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, що було предметом договору купівлі-продажу від 17.02.1994р. просив в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 17.06.2014р. було порушено провадження у справі.

В судове засідання 14.07.2014р. представник позивача зявився, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 14.07.2014р. не зявився.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

17.02.1994 року між Акціонерним спеціалізованим будівельним підприємством «Союзантисептик» та Орендним підприємством «Мобільне спеціалізоване будівельно-монтажне управління №83 МССАП «Союзантисептик» укладений договір купівлі-продажу, згідно з п.1 якого продавець передає, а покупець набуває у власність майно Акціонерного спеціалізованого будівельного підприємства «Союзантисептик», яке знаходиться у володінні покупця за договором суборенди з правом викупу від 20.01.1993р., укладеного між мобільним спеціалізованим орендним підприємством «Союзантисептик» та Мобільним спеціалізованим будівельно-монтажним управлінням №83

Згідно з актом приймання-передачі майна Орендним підприємством «Мобільне спеціалізоване будівельно-монтажне управління №83 МССАП «Союзантисептик» від 17.02.1994 року продавець - Акціонерне спеціалізоване будівельне підприємство «Союзантисептик» передав, а покупець - Орендним підприємством «Мобільне спеціалізоване будівельно-монтажне управління №83 МССАП «Союзантисептик» прийняв майно згідно договору суборенди з правом викупу від 20.01.1993р. по балансу та станом на 01.01.1994р. по остаточній вартості. Загальна вартість 970 000 рублів.

Відповідно до Статуту Колективне підприємство Антисептик створено на базі колективної власності, яка належить членам організації орендарів «Мобільне спеціалізоване будівельно-монтажне управління №83 МССАП «Союзантисептик», які прийняли рішення стати засновниками КП.

Колективне підприємство Антисептик є правонаступником усіх прав та обовязків Орендного підприємства «Мобільне спеціалізоване будівельно-монтажне управління №83 МССАП «Союзантисептик»

Згідно з п.2.1 Статуту засновниками товариства є члени організації орендаторів МССМУ № 83 «Союзантисептик», які висловили свою згоду стати засновниками КП та внести у статутний фонд КП свою частку у майні організації орендарів.

17.06.2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут «Донецькцивільпроект» було виготовлено технічний паспорт на будівлю котельної, яка розташована в м. Донецьку по вул. Дубравна, 1-Ж, відповідно до якого власником будівлі є Колективне підприємство Антисептик.

Для обслуговування даного майна між позивачем та Донецькою міською радою було укладено договір користування земельною ділянкою № 8/6104 від 01.08.2013р. відповідно до п.1.1 якого Донецька міська рада дозволила відповідачу використовувати земельну ділянку загальною площею 0,1287 га, яка знаходиться за адресою: вул. Дубравна, 1-Ж у Куйбишевському районі м. Донецька.

За даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 08.07.2014р., відомості про спірний обєкт нерухомого майна відсутні.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

За приписом ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в ст.16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з приписами ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є право власності на певне майно і має місце факт оспорювання належного позивачу права.

Підставою звернення позивача до суду є необхідність проведення державної реєстрації спірних приміщень відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно із п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності на нерухоме майно.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п.5 ч.1. ст. 19 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" підставою проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно можуть бути відповідні рішення судів, що набрали законної сили.

Вирішуючи питання щодо правомірності набуття позивачем спірних приміщень суд виходить з наступного.

Станом на дату укладання між Акціонерним спеціалізованим будівельним підприємством «Союзантисептик» та Орендним підприємством «Мобільне спеціалізоване будівельно-монтажне управління №83 МССАП «Союзантисептик» договору купівлі-продажу та підписання акту приймання-передачі приміщень цивільні правовідносини регулювалися Цивільним кодексом від 18.07.1963р. Української РСР (із змінами та доповненнями).

Згідно ст.224 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р. (із змінами та доповненнями) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 225 кодексу передбачено, що право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Статтею 128 кодексу передбачено, що право власності виникає з моменту передачі речі, якщо інше не встановлено договором.

Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

Як було встановлено судом, 17.02.1994р. спірне майно згідно п. 1.4 Договору від 17.02.1994р. Акціонерним спеціалізованим будівельним підприємством «Союзантисептик» було передано Орендному підприємству «Мобільне спеціалізоване будівельно-монтажне управління №83 МССАП «Союзантисептик», правонаступником якого є позивач, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі від 17.02. 1994 р.

З огляду на наведене, право власності позивача на спірні приміщення виникло на законних підставах.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України). Так, право володіння означає юридично забезпечену власникові можливість мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу. Право користування - юридично закріплена можливість власника щодо використання майна та вилучення з нього корисних властивостей, а право розпорядження - юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну та фактичну долю майна.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У відповідності до ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Колективного підприємства Антисептик м. Донецьк, до відповідача ОСОБА_1 підприємства Проектно-будівельна компанія Гарний будинок м. Донецьк про визнання права власності підлягають задоволенню.

З урахуванням вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному звязку у їх сукупності.

Відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням матеріалів справи та підстав виникнення спору суд вважає, що судові витрати підлягають залишенню за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, 334, 392, 655, 657 Цивільного кодексу України, ст.41 Конституції України, ст.ст. 128, 224, 225 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р. (із змінами та доповненнями), ст.ст. 4, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 1, 2, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Колективного підприємства Антисептик м.Донецьк, до відповідача ОСОБА_1 підприємства Проектно-будівельна компанія Гарний будинок м.Донецьк - задовольнити.

Визнати за Колективним підприємством Антисептик м.Донецьк право власності на будівлю котельної, що розташована за адресою: місто Донецьк, вул. Дубравна, 1-Ж, загальною площею 307,8 кв. м., яка складається з будівлі котельної А-1 (304,8 кв. м.) та туалету Б (3 кв.м.).

В судовому засіданні оголошено повний текст рішення. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя К.С. Харакоз