ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"03" жовтня 2014 р.Справа № 921/1074/14-г/10
УХВАЛА

про забезпечення позову

Господарський суд Тернопільської області

У складі судді Півторака М.Є.

розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг", 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43 про вжиття заходів до забезпечення позову у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг", 01033, м. Київ вул. Жилянська, 43,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг", 48257, Тернопільська область Гусятинський район, с. Васильківці,

Суть справи:

До господарського суду Тернопільської області звернулося з позовною заявою (вх. № 1001 від 01.10.2014 року) Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг", м. Київ до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг", с. Васильківці Гусятинського району Тернопільської області про:

- розірвання Договору фінансового лізингу № 267-L від 13.10.2011 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг", с. Васильківці Гусятинського району та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг", м. Київ;

- зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг", с. Васильківці Гусятинського району повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг", м. Київ, вул. Жилянська, 43 предмет лізингу, а саме:вентиляційне обладнання для картопле складів "D" та "Е"; відшкодування сплачених позивачем судових витрат просить покласти на відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач надав суду Договір фінансового лізингу № 267-L, укладений між сторонами 13 жовтня 2011 року; Графік сплати лізингових платежів (додаток 2 до договору фінансового лізингу); Специфікацію (додаток 1) до договору фінансового лізингу № 267-L від 13.10. 2011 року; Графік Сплати лізингових платежів (додаток 2) до договору; Додаткова угода № 1 до Договору фінансового лізингу № 267-L від 24.11.2011 року; Акт приймання передачі до договору фінансового лізингу від 24.11. 2011 року; Розрахунок розміру простроченої заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг"; Повідомлення № 2394/08 від 01.08.2014 року директору ТОВ "Мрія-Лізинг" ОСОБА_1 про розірвання договору фінансового лізингу; Рахунок № 25305 від 22 квітня 2014 року на суму 62 669,42 грн.; Рахунок № 26555 від 21 травня 2014 року на суму 64 928,24 грн.;Рахунок № 28362 від 23 червня 2014 року на суму 65970,88 грн.

Посилається на приписи статей 11, 16, 526,530, 610-612, 629, 651 ЦК України та статей 10, 11, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Ухвалою господарського суду від 03 жовтня 2014 року порушено провадження у справі №921/1074/14-г/10 та призначено судове засідання для розгляду позову по суті за участю повноважних представників сторін о 10 год. 24 жовтня 2014 року.

Окрім того Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг", м. Київ подало до господарського суду заяву про вжиття заходів до забезпечення позову (вх. № 17541 від 01.10.2014 року) та просить вжиття заходів до забезпечення позову та:

- накласти арешт на Вентиляційне обладнання для картоплескладів "D" та "Е";

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" (48257, Тернопільська область Гусятинський район, с. Васильківці; ) вчиняти будь-які дії щодо розпорядження предметом лізингу, в т.ч. здійснювати транспортування предметів лізингу, експлуатувати предмети лізингу, демонтувати предмети лізингу, використовувати предмети лізингу у виробничій та господарській діяльності, змінювати їх місцезнаходження, відчужувати предмети лізингу, передавати їх в найм, оренду, користування, сублізинг.

А також, просить в ухвалі про забезпечення позову зазначити, що арештоване майно підлягає передачі на зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю "Термінал "Автологістика" (, 07840, Київська область Бородянський район, с. Пилиповичі вул. Привокзальна,15).

Оцінюючи обґрунтованість доводів позивача щодо необхідності вжиття визначених ним заходів до забезпечення позову, господарський суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову підлягає до задоволення частково, з огляду на наступне:

У відповідності до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до п. 1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову (надалі Постанова Пленуму № 16) особа, яка подала заяву про забезпечення позову,повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 ГПК України обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму №16 адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму №16 забезпечення позову як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи може застосовуватись як за основним, так і за зустрічним позовом на будь-якій стадії процесу, включаючи перегляд рішення, ухвали, постанови (далі - рішення)в апеляційному або у касаційному порядку. Питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (ст. 65 ГПК України).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (п. 3 Постанови Пленуму № 16).

П. 7 Постанови Пленуму № 16 встановлено, що обираючи, який саме захід забезпечення позову слід застосовувати у тій чи іншій справі, господарський суд повинен виходити, зокрема, із того, що у позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості (п. 3 Постанови Пленуму № 16).

Слід зазначити, що така ж правова позиція викладена в інформаційному листі Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики забезпечення позову" від 12.12.2006 р. N 01-8/2776, згідно якого зазначається: "у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії".

Так, обґрунтовуючи наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування заходів до забезпечення позову, заявником, зокрема, зазначено наступні обставини: 13.10.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (надалі Лізингодавець), м. Київ та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" (надалі Лізингоодержувач) було укладено Договір фінансового лізингу № 267-L.

Предметом лізингу за даним договором є: Вентиляційне обладнання для картоплескладів "D" та "Е".

Пунктом 5.1. Договору лізингу передбачено, що Лізингоодержувач сплачує Лізинодавцю лізингові платежі відповідно до умов договору, які складаються із авансового лізингового платежу, а також чергових лізингових платежів, розмір та термін сплати яких визначається Графіком сплати лізингових платежів.

Позивач стверджує, що станом на час подання заяви до суду Лізингоодержувач, порушуючи умови Договору лізингу щодо належної (повної та своєчасної сплати, не оплатив лізингові платежі), внаслідок чого утворилася заборгованість за договором лізингу на суму 379 112,09 грн. із простроченням 131 календарний день.

А тому, 01.08.2014 року позивач (Лізингодавець) направив на адресу відповідача (Лізингоодержувача) повідомлення про розірвання Договору лізингу з вимогою повернути предмет лізингу протягом 10 робочих днів з дня припинення (розірвання) Договору лізингу.

За інформацією, що міститься на офіційному веб-порталі Українського державного підприємства поштового звязку "Укрпошта" Відповідач відмовився від прийняття такого листа, що підтверджується відповідною роздруківкою.

Також позивач стверджує , що на час подання позову до суду, всупереч умовам Договору лізингу, Відповідач вищезазначену вимогу не виконав: заборгованість за договором не погасив, предмет лізингу не повернув, у звязку з чим Товариство звернулося до господарського суду Тернопільської області за захистом свої прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи наведені позивачем доводи суд відхиляє клопотання в частині накладення арешту на предмет лізингу виходячи з наступного.

Відносини, що виникають згідно договору фінансового лізингу регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку, з урахуванням особливостей, що встановлюються Законом України "Про фінансовий лізинг", яким визначено загальні правові та економічні засади фінансового лізингу.

Відповідно до статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника ) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами положень статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Із системного аналізу вказаних правових норм та додатково із змісту заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову вбачається, що предмет лізингу належить позивачу на праві власності, а в разі передачі в лізингове користування із його власності не вибуває. Отже, позивач у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг", м. Київ є належним власником предметів лізингу, котрі передані в лізингове користування за умовами фінансового лізингу №267-L від 13.10.2011р.

Крім того, згідно приписів статті 67 ГПК України, поряд з іншим позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві. Тому накладення арешту на майно, або грошові суми, що належить не відповідачу, а іншій особі суперечить нормам процесуального права.

Дана правова позиція знайшла своє відображення у постанові Судової палати у господарських справах Верхового Суду України від 26.08.2003 року та у постанові Вищого господарського суду України від 12.07.2005 року.

Відтак, суд констатує , що вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладання арешту на предмет лізингу, що передані в лізингове користування відповідачеві у справі згідно договору фінансового лізингу №267-L від 30.10.2011р. призведе до порушення прав Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг", м. Київ.

При цьому суд враховує, що вибір способу забезпечення залежить від суті вимоги та повинен бути спів розмірним. Серед іншого суд бере до уваги, чи спроможний обраний захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повного припинення господарської діяльності субєкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану майна чи зниження його вартості (п. 3 Постанови Пленуму № 16).

Так, суд вважає обґрунтованим посилання позивача на те, що майно, яке є у відповідача на момент предявлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення в разі задоволення позову з підстав відсутності майна, що знаходиться у відповідача, адже дані обставини унеможливлюють належним чином проводити експлуатацію транспортних засобів, здійснювати їх технічний огляд, ремонт та належне технічне обслуговування.

Проаналізувавши зазначені у позовній заяві та у заяві про забезпечення позову обставини, враховуючи те, що вжиття заходів забезпечення позову є процесуальною гарантією захисту прав сторін у справі, в звязку із чим не може порушувати їх прав та інтересів і не є вирішенням судового спору по суті, наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги (зокрема, вибраний захід спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову) та імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, суд прийшов до висновку, що за наявних у матеріалах справи доказів, обґрунтованою і адекватною мірою забезпечення прав та інтересів позивача до зясування усіх обставин справи, буде вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" (48257, Тернопільська область Гусятинський район, с. Васильківці; ) вчиняти будь-які дії щодо розпорядження предметом лізингу, в т.ч. здійснювати транспортування предметів лізингу, експлуатувати предмети лізингу, демонтувати предмети лізингу, використовувати предмети лізингу у виробничій та господарській діяльності, змінювати їх місцезнаходження, відчужувати предмети лізингу, передавати їх в найм, оренду, користування, сублізинг.

При цьому, на думку суду, застосовані заходи не призведуть до неприпустимого втручання в господарську діяльність відповідача, а лише її обмежують щодо переданого у лізинг майна тією мірою, якою така діяльність повязана із заявленими позовними вимогами і можливими наслідками їх розгляду.

Розглядаючи вимогу заявника в частині передачі спірного майна на зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю "Термінал "Автологістика" ( , 07840, Київська область Бородянський район, с. Пилиповичі, вул. Привокзальна, 15), суд відхиляє даний захід забезпечення позову, як такий, що суперечить визначеним статтею 67 ГПК України способам, перелік яких є вичерпним. Окрім того, за законом, передачі на зберігання підлягає арештоване майно боржника, натомість, судом такий вид забезпечення як арешт не застосовується в даному випадку.

Оскільки, предметом даного позову є зобов'язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг", с. Васильківці Гусятинського району повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг", м. Київ, вул. Жилянська, 43 предмет лізингу, а саме: Вентиляційного обладнання для картопле складів "D" та "Е", а тому адекватним та достатнім заходом для забезпечення даного позову суд вважає заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії щодо предмету лізингу.

Враховуючи викладене, в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на Вентиляційного обладнання для картопле складів "D" та "Е" слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 66, 67, 86, 87 ГПК України, господарський суд, -

У Х В А Л И В:

1.Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг", 01033, м. Київ вул. Жилянська, 43, про вжиття заходів до забезпечення позову задовольнити частково.

2.Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" (48257, Тернопільська область Гусятинський район, с. Васильківці; ) вчиняти будь-які дії щодо розпорядження предметом лізингу: Вентиляційного обладнання для картоплескладів "D" та "Е", в т.ч. здійснювати транспортування предметів лізингу, експлуатувати предмети лізингу, демонтувати предмети лізингу, використовувати предмети лізингу у виробничій та господарській діяльності, змінювати їх місцезнаходження, відчужувати предмети лізингу, передавати їх в найм, оренду, користування, сублізинг.

3.Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг", 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43, в накладенні арешту на Вентиляційного обладнання для картопле складів "D" та "Е".

4.Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг", 01033, м. Київ вул. Жилянська, 43, в задоволенні клопотання про передачу Вентиляційного обладнання для картопле складів "D" та "Е" на зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю "Термінал "Автологістика" (, 07840, Київська область Бородянський район, с. Пилиповичі, вул. Привокзальна,15).

5.Стягувачем у виконавчому провадженні за цією ухвалою про забезпечення позову є Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг", 01033, м. Київ, вул. Жилянська,43; ;

- Боржником у виконавчому провадженні за цією ухвалою про забезпечення позову є Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг", 48257, Тернопільська область, Гусятинський район, с. Васильківці вул. Незалежності, 68а, .

6.Ухвала згідно ч. 3 статті 67 ГПК України, п. 12 Постанови Пленуму ВГСУ № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення", набирає чинності з моменту її винесення, тобто з 03.10.2014 року.

7.Ухвала підлягає негайному виконанню відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

8.Ухвала дійсна для предявлення до виконання в строки, встановлені ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження", тобто до 03 жовтня 2015 року.

9.В силу статті 124 Конституції України та ст. 115 Господарського процесуального кодексу України ця ухвала є обовязковою для виконання усіма органами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

10.Відповідно до ч. 3 статті 67, ст. 106,11-13 ГПК України ухвала про забезпечення позову може бути оскаржено в апеляційному та касаційному порядку. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

11.Повна ухвала складена та підписана 03 жовтня 2014 року.

Суддя М.Є. Півторак