ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

29.07.14 Справа № 23/601/08-АП-13/146/09-АП

За позовом: Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя

до відповідача: Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів, м. Запоріжжя

про скасування податкових повідомлень-рішень

За участю прокурора Запорізької області

Суддя Серкіз В.Г.

Представники сторін:

позивач: ОСОБА_1, довіреність № 25 від 31.12.2013р.;

ОСОБА_2, довіреність № 126 від 31.12.2013р.

відповідач: ОСОБА_3, довіреність № 5/10 від 02.07.2013р.

прокурор: Тронь Г.М., посвідчення № 013451 від 03.12.2012р.

Розглядається адміністративний позов Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя, до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі, м. Запоріжжя, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № /0 від 15.04.2008р., № /1 від 23.06.2008р., № /2 від 03.09.2008р., № /3 від 17.11.2008р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.10.2012р. провадження у справі № 23/601/08-АП-13/146/09-АП за клопотанням позивача зупинено до 04.12.2012р. у звязку із оскарженням до Вищого адміністративного суду України рішення у повязаній із нею справі № 23/600/08-АП-13/147/09-АП за позовом ВАТ Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя, до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі, м. Запоріжжя, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

У звязку із неявкою представників сторін в судове засідання 04.12.2012р. суд відклав розгляд справи на 12.02.2013р., про що повідомив сторін, прокурора відповідною ухвалою.

Ухвалою суду від 12.02.2013р. провадження у справі № 23/601/08-АП-13/146/09-АП зупинено до 21.05.2013р. та призначено судове засідання на 21.05.2013р.

Ухвалою суду від 21.05.2013р. провадження у справі № 23/601/08-АП-13/146/09-АП зупинено до 25.09.2013р. та призначено судове засідання на 25.09.2013р.

Ухвалою суду від 25.09.2013р. провадження у справі № 23/601/08-АП-13/146/09-АП зупинено до 24.12.2013р. та призначено судове засідання на 24.12.2013р.

Ухвалою суду від 12.12.2013р. розгляд справи перенесено на 23.01.2014р., у звязку із виробничою необхідністю.

Ухвалою суду від 23.01.2014р. провадження у справі № 23/601/08-АП-13/146/09-АП зупинено до 10.04.2014р. та призначено судове засідання на 10.04.2014р.

Ухвалою суду від 10.04.2014р. провадження у справі № 23/601/08-АП-13/146/09-АП зупинено до 03.06.2014р. та призначено судове засідання на 03.06.2014р.

В судовому засіданні оголошено перерву до 12.06.2014р.

Ухвалою суду від 12.06.2014р. провадження у справі № 23/601/08-АП-13/146/09-АП зупинено до 29.07.2014р. та призначено судове засідання на 29.07.2014р.

Представник позивача у судовому засіданні 29.07.2014р. підтримав позовні вимоги та просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.04.2008 № /0, від 23.06.2008 № /1, 03.09.2008р. №/2, від 17.11.2008р. № /3 на підставах невідповідності вимогам чинного законодавства України.

Відповідач позов не визнав. У запереченнях на позов зазначив, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Представник відповідача підтримав заперечення викладені у відзиві на позов та просить суд у його задоволенні відмовити.

Крім того, відповідачем в судовому засіданні заявлено клопотання про заміну відповідача - Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі, м. Запоріжжя правонаступником - Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів.

В обґрунтування клопотання відповідач зазначав, що 03.06.2013р. відбулася державна реєстрація юридичної особи - Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів (), яка є правонаступником СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі.

Наказом СДПІ з обслуговування ВП у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 27.06.2013р. № 5 СДПІ з обслуговування ВП у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів розпочала свою діяльність, як орган виконавчої влади.

За приписами ст. 55 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне допустити заміну відповідача його правонаступником.

Прокурор в судовому засіданні підтримав позицію відповідача.

Розглянувши матеріали справи та документи, надані сторонами додатково, заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Фахівцями СДПІ проведено планову виїзну перевірку ВАТ Запоріжжяобленерго з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2006р. по 31.12.2007р., за результатами якої складено акт Про результати виїзної планової перевірки від 01 квітня 2008 р. № 66/08-05/00130926. Проведеною перевіркою виявлено наступні порушення:

- п. 4.1 ст. 4 Закону України № 168/97-ВР від 03.04.1997 року "Про податок на додану вартість" (Закон про ПДВ), внаслідок чого, при списанні безнадійної дебіторської заборгованості, занижено податкові зобов 'язання на загальну суму 550 062,29 гри.

- п. 4.2 ст. 4 Закону про ПДВ, в результаті заниження бази оподаткування з податку на додану вартість на суму вартості понаднормативу витраченої електроенергії - 19 676 349,57 грн., що призвело до заниження податкових зобов 'язань в сумі 3 935 269,91 грн.;

- п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону про ПДВ, внаслідок завищення податкового кредиту з ПДВ на вартість послуг, отриманих підприємством поза межами господарської діяльності землевпорядні роботи, на суму 646 945,66 грн.

На підставі висновків акту перевірки, прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.04.2008р. № /0, яким платнику податку визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 9 941 081,50 грн., в тому числі 5 132 277,00 грн. за основним платежем, та 4 808 804,50 грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

В результаті врегулювання сум податкових зобов'язань, визначених податковим повідомленням-рішенням від 15.04.2008 р. № /0, в порядку, визначеному п. 5.2 ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000р. (Закон № 2181), скарги платника податку, залишено без задоволення. Прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.11.2008р. № /3, яким платнику доведено граничні строки погашення, визначеної ним суми податкового зобов'язання.

Розглянувши матеріали справи та документи, надані сторонами додатково, заслухавши представників сторін, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що, підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у т.ч. на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Підставами для визнання незаконними (нечинними) актів в судовому порядку та їх скасування є невідповідність їх вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обовязковою умовою визнання акта недійсним (його скасування) є також порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів фізичної особи, підприємства чи організації - позивача у справі.

Суд вважає податкові повідомлення-рішення від 15.04.2008р. № /0, від 23.06.2008р. № /1, 03.09.2008р. №/2, від 17.11.2008р. № /3, відповідно до яких визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 9 941 081, 50 грн. (5 132 277,00 грн. основного платежу та 4 808 804, 50 грн. штрафних (фінансових) санкцій) протиправними та прийнятими з порушенням вимог чинного законодавства виходячи з наступного:

Щодо обґрунтованості та правильності не включення позивачем до бази оподаткування з податку на додану вартість вартості електричної енергії відпущеної споживачам у 2000 році та списаної підприємством як безнадійну заборгованість на загальну суму 2 750 311,45 грн.

Відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем п. 4.1 ст. 4, п. 1.11 ст. 1, п. 11.11 ст. 11 Закону України № 168/97-ВР від 03.04.1997 року "Про податок на додану вартість" із змінами та доповненнями (далі по тексту - Закон про ПДВ) та заниження бази оподаткування при списанні безнадійної дебіторської заборгованості на загальну суму 2 750 311,45 грн.

Податковий орган дійшов висновку, що списання безнадійної заборгованості відповідно до закону про ПДВ є для підприємства компенсацією вартості відпущеної електроенергії.

При цьому, заниження бази оподаткування податком на додану вартість обґрунтовується моментом виникнення зобов'язань по сплаті податку за електричну енергію, відпущену (поставлену) споживачам в 2000 році, виходячи з визначення терміну «Касовий метод» (п. 1.11. ст. 1 Закону про ПДВ), відповідно до якого виникнення податкових зобов'язань визначається як дата зарахування на рахунок платника податків коштів за отриманні товари (роботи, послуги) або дата отримання інших видів компенсації вартості поставлених товарів (робіт, послуг).

Однак, відповідно до п.1.25. ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до безнадійної заборгованості відноситься заборгованість яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних від продажу на відкритих аукціонах (публічних торгах) майна позичальника, переданого у заставу як забезпечення зазначеної заборгованості, за умови, що юридичні дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника не призвели до повного покриття заборгованості.

Вказане визначення заборгованості має застосовуватися платником податків як базове для визначення сум, що в подальшому будуть врегульовані у встановленому порядку, тобто первинним з точки зору здійснення операцій з безнадійною заборгованістю.

При здійсненні постачання електричної енергії споживачам в 2000 році позивач у відповідності з вимогами Закону про ПДВ нараховувало в бухгалтерському обліку на вартість відпущеної електричної енергії ПДВ в розмірі 20%, при цьому у податковому обліку зобов'язання по сплаті такого податку не відображались до настання однієї з подій, передбачених п.11.11 ст. 11 Закону про ПДВ в редакції від 15.07.1999р. № 946-ХІУ, а саме зарахування коштів на банківський рахунок або у касу ВАТ «Запоріжжяобленерго» та отримання інших видів компенсації вартості електричної енергії.

Внаслідок ліквідації ряду підприємств, яким поставлялась електрична енергія в 2000 році, їх заборгованість за електричну енергію відповідно до вимог п. 1.25 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» була визначена позивачем як безнадійна, що підтверджує і відповідач та в подальшому списана в бухгалтерському обліку. Вказана операція відповідно до вимог законодавства була відображена в податковому обліку.

Факт ліквідації підприємств засвідчував, що момент сплати ПДВ, який встановлений п.11.11 ст. 11 Закону про ПДВ в редакції від 15.07.1999 р. № 946-ХІУ не настане, так як відповідно до вимог ст. 112 ЦК України, ст. 61 ГК України з ліквідацією підприємства всі зобов'язання, для задоволення яких невистачило майна боржника, вважаються погашеними, а підприємство не може здійснювати будь яких дій, тобто не зможе ніяким способом здійснити розрахунок за спожиту електричну енергію чи будь-яким чином компенсувати її вартість.

Списання заборгованості внаслідок визнання такої заборгованості безнадійною не є компенсацією вартості поставленої електричної енергії через те, що підприємством не було отримано ніяких матеріальних благ замість переданих покупцям товарів (електроенергії). Внаслідок вказаного, безпідставними є висновки про виникнення у позивача зобов'язання щодо сплати податку, виходячи з приписів п. 6.1. ст. 6 та п.4.1. ст. 4 Закону про ПДВ, так як вказані норми містять в собі розмір податку на додану вартість від бази оподаткування та операції, які підлягають оподаткуванню, але не момент виникнення зобов'язань по сплаті податку у разі списання безнадійної заборгованості.

Висновки відповідача про заниження позивачем бази оподаткування з податку на додану вартість на загальну суму 2 750 311, 45 грн., що призвело до заниження податкових зобовязань при списанні безнадійної дебіторської заборгованості за електричну енергію, поставлену у 2000 році на суму 550 062,29грн. є неправомірними та нормативно необґрунтованими, внаслідок чого неправомірним та необґрунтованим є нарахування відповідачем штрафних (фінансових) санкцій на вказану суму.

Щодо обґрунтованості та правильності не включення позивачем до бази оподаткування з податку на додану вартість операцій з передачі електроенергії у межах балансу платника податку для невиробничого використання, витрати на які не відносяться до валових витрат виробництва (обігу) і не підлягають амортизації.

Відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем п. 4.2 ст. 4, пп. 6.1.1. п. 6.1 ст. 6, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону про ПДВ (неналежне відображення операцій з передачі електричної енергії у межах балансу платника податку для невиробничого використання витрат, що не відносяться до валових витрат виробництва, не підлягають амортизації на загальну суму 19 676 349,57 грн.).

Безпідставність не включення позивачем до бази оподаткування податком на додану вартість вартості електричної енергії, яка вважається понаднормативною, обґрунтовується приписами пп. 7.3.1. п. 7.3. ст. 7 Закону про ПДВ, відповідно до яких на дату виникнення факту понаднормативних витрат матеріальних активів у підприємства мають виникнути податкові зобов'язання з обов'язковою випискою податкових накладних, внаслідок вимог п.4.2 ст. 4 Закону про ПДВ згідно якого «...у разі здійснення операцій з передачі товарів (робіт, послуг) у межах балансу платника податку для невиробничого використання, витрати на яке не відносяться до валових витрат виробництва (обігу) і не підлягають амортизації, база оподаткування визначається з фактичної ціни такої операції».

Висновки Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі є помилковими виходячи з наступного:

Основним видом діяльності ВАТ Запоріжжяобленерго, є постачання електроенергії.

Електроенергія придбавається позивачем у ДП Енергоринок, при цьому взаєморозрахунки за неї між вказаними субєктами підприємницької діяльності здійснюються на підставі актів купівлі-продажу електроенергії, в яких відображається обсяг, середня оптова ціна купівлі та вартість електроенергії, що придбавається.

Щомісяця ВАТ Запоріжжяобленерго проводить звірку по купованій електроенергії та розрахунків за неї з ДП Енергоринок.

В податковому обліку з податку на прибуток позивача, витрати, пов'язані з придбанням електроенергії, включені до складу валових витрат в повному обсязі.

Згідно ст.1 Закону України Про електроенергетику від 16.10.1997р. №575/97 електрична чи теплова енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики, є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Правилами користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ від 31.07.1996р. № 28 у редакції постанови НКРЕ від 22.08.2002р. № 928 встановлено, що електрична енергія (активна) - енергоносій, який виступає на ринку як товар, що відрізняється від інших товарів особливими споживчими якостями та фізико-технічними характеристиками (одночасність виробництва та споживання, неможливість складування, повернення, адресування), які визначають необхідність регулювання та регламентації використання цього товару.

Згідно Закону України "Про електроенергетику" регулювання відносин в електроенергетиці має особливості, які викликані об'єктивними умовами функціонування галузі, зокрема, постійним і безперервним збалансуванням виробництва і споживання електричної енергії, для забезпечення якого встановлюється єдине диспетчерське (оперативно-технологічне) управління об'єднаною енергетичною системою України.

Електроенергію ВАТ Запоріжжяобленерго купує в ДП Енергоринок і потім продає всім споживачам Запорізької області.

Між обсягами надходження електроенергії в електричну мережу електропостачального підприємства й обсягом корисного відпуску електроенергії споживачам завжди спостерігається дисбаланс, що визначається як втрати електроенергії.

Періодично витрати електричної енергії перевищують встановлений норматив, що викликає понаднормативні витрати електроенергії (небаланс), які визначаються як різниця між звітними технологічними витратами електроенергії та їх нормативом.

Відповідно до вимог чинного законодавства, наявність чи відсутність понаднормативних витрат електричної енергії можливо визначити лише за рік.

Це випливає з вимог Методики складання структури балансу електроенергії в електричних мережах 0,38-150 кВ, аналізу його складових і нормування технологічних витрат електроенергії (надалі - Методика), яка затверджена Наказом Міністерства палива та енергетики № 757 від 17.12.2003 р. та введена ним в дію з 01.04.2004 р.

Пунктом 6.4.2.2. Методики передбачено - нормативна характеристика технологічних витрат в електричних мережах розробляються на розрахунковий період, який починається 01 квітня поточного року і закінчується 31 березня наступного року. Тобто нормативним документом встановлено, що розрахунковий період відповідає року.

Пунктом 6.4.2.5. Методики передбачено за результатами розроблення нормативної характеристики технологічних витрат в електричних мережах експертна організація складає протокол їх затвердження, який узгоджується ліцензіатом-передавачем та підписується керівництвом експертної організації.

Відповідно до вимог Методики було складено Протокол затвердження нормативних характеристик технологічних витрат електроенергії (НХТВЕ) в електричних мережах ВАТ Запоріжжяобленерго на ІІ-IV квартали 2006 р. та І квартал 2007р., який затверджено Генеральним директором ВАТ Запоріжжяобленерго та Заступником міністра Мінпаливенерго України.

В додатку 7 до вказаного протоколу затверджено прогнозні нормативні значення технологічних витрат електроенергії в електричних мережах ВАТ Запоріжжяобленерго на ІІ-IV квартали 2006 р. та І квартал 2007 р., відповідно до яких, річні витрати електричної енергії мають складати 8,17 %.

За результатами роботи ВАТ Запоріжжяобленерго за 2006 рік фактичні витрати склали 8,09%, що на 0,08 % менше встановленого нормативу.

Відповідно до вимог Методики було складено Протокол затвердження нормативних характеристик технологічних витрат електроенергії (НХТВЕ) в електричних мережах ВАТ Запоріжжяобленерго на ІІ-IV квартали 2007 р. та І квартал 2008р., який затверджено Генеральним директором ВАТ Запоріжжяобленерго та Заступником міністра Мінпаливенерго України.

В додатку 7 до вказаного протоколу затверджено прогнозні нормативні значення технологічних втрат електроенергії в електричних мережах ВАТ Запоріжжяобленерго на ІІ-IV квартали 2007 р. та І квартал 2008 р., відповідно до яких річні витрати електричної енергії мають складати 7,40 %.

За результатами роботи ВАТ Запоріжжяобленерго за 2007 рік фактичні витрати склали 7,34%, що на 0,06 % менше встановленого нормативу.

Тобто відповідно до нормативних документів, якими регулюється процес визначення нормативних витрат електричної енергії при її транспортуванні мережами, визначено проміжок часу за який визначається величина витрат яка дорівнює року.

Необхідність та можливість визначення нормативу витрат за рік випливає з того, що нормативне значення технологічних витрат електричної енергії розраховується лише із застосуванням вихідних даних балансу пропуску електроенергії відповідного періоду за визначеною на рік нормативною характеристикою технологічних витрат електричної енергії.

Окрім того, до понаднормативних витрат відноситься недооблікована у розрахунковий період електроенергія, яка в одному з наступних періодів впродовж року була за фактами виявлення та складання відповідних актів про порушенням ПКЕЕ та ПКЕЕН сплачена порушником та включена до корисного відпуску. Акти про виявлену не обліковану електроенергію, як правило, складаються в наступних розрахункових періодах з врахуванням електроенергії, спожитої в попередніх періодах (до останнього контрольного зняття показань електролічильника, до дня останньої технічної перевірки, але не більше року, а в деяких випадках до 3-х років).

Розрахована по Актах вартість електроенергії виставляється споживачу з врахуванням ПДВ та відображається в аналітичному, бухгалтерському та відповідно і податковому обліку товариства, як товарний відпуск (продаж) електроенергії конкретного розрахункового періоду.

Діючим законодавством встановлені певні терміни перевірки приладів обліку споживачів, при проведенні яких і виявляються факти неналежного повідомлення позивача про дані щодо споживання електричної енергії, а саме:

- згідно з пунктом 3.18 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 р. - електропередавальна організація (постачальник електричної енергії за регульованим тарифом) не рідше одного разу на шість місяців має здійснювати контрольний огляд засобу обліку (у даному випадку під контрольним оглядом засобу обліку мається на увазі також і контрольне знімання показань приладів обліку у споживача);

- згідно з пунктом 38 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.99 №1357 (із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ №1607 (1607-2000-п) від 26.10.2000, №1275 (1275-2001-п) від 26.09.2001, №4 (4-2006-п) від 11.01.2006) (далі ПКЕЕН) енергопостачальник зобовязується проводити не менш як один раз на 6 місяців контрольне знімання показань приладів обліку у споживачів відповідно до затверджених графіків.

Відповідно до складених графіків кожен споживач електричної енергії проходить перевірку облікових приладів два рази на рік, однак ці перевірки припадають на різні періоди, і такі періоди не співпадають з податковими періодами - календарний місяць або квартал.

Вказане свідчить, що позивач діючи у повній відповідності до чинного законодавства не має можливості виявляти кожного місяця споживачів, які споживають електричну енергію з порушенням встановлених правил та спричиняють виникнення (збільшення) понаднормативних витрат.

Розглядаючи витрати електричної енергії які виникають при її транспортуванні можна зробити висновок, що фактичний розмір витрат можна визначити виходячи з усередненого їх розміру за календарний рік, чому відповідає діюча Методика їх обчислення та нормативні документи відповідно до яких можливе виявлення фактів безоблікового споживання електричної енергії та споживання з порушенням обліку.

Вищевказане свідчить, що відповідач дійшов хибного висновку щодо наявності у позивача понаднормативні витрат електричної енергії за період, що перевірявся.

Позивач при здійснення господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачам, на підставі діючих нормативних документів (Методики, Правил користування електричною енергією), мав всі підстави вважати, що вся електрична енергія, яка надійшла в його мережі, в період за який відповідачем була проведена виїзної планової документальної перевірка, з врахуванням нормативних витрат на її передачу, була продана (спожита) споживачами, внаслідок чого безпідставним є позиція відповідача щодо необхідності застосування п. 4.2 ст. 4 Закону «Про ПДВ» та нарахування сум податку на додану вартість на суми понаднормативних витрат електричної енергії (як бази оподаткування), у тому числі в зв'язку із відсутністю самих понаднормативних витрат у розрахункові періоди, які входять до періоду податкової перевірки.

Більш того, відповідно до п. 1.32 Закону про прибуток господарська діяльність це будь-яка діяльність особи, спрямована на одержання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у випадку якщо особиста участь особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною і істотною.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України про Прибуток, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, оплачених (нарахованих) протягом звітного періоду в зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) … з урахуванням обмежень установлених пунктами 5.3-5.8 ст. 5 зазначеного Закону.

ВАТ Запоріжжяобленерго придбаває у ДП Енергоринок електроенергію з метою подальшого використання її у власній господарській діяльності, що обєктивно здійснюється у вигляді оплатного постачання електроенергії споживачам (фізичним і юридичним особам), забезпечення господарської діяльності самого товариства.

Згідно з умовами договору купівліпродажу електроенергії з ДП Енергоринок, ВАТ Запоріжжяобленерго оплачує 100 відсотків купованої електроенергії.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств перелік витрат, що не включаються до складу валових витрат, обмежений пунктами 5.3-5.8 ст. 5 зазначеного Закону.

Однак, суми витрат понесених товариством в звязку з придбанням електричної енергії, яка у наступному припадає на технологічні витрати та її складові (як зазначено вище понаднормативні витрати у товариства відсутні) не зазначені в пунктах 5.3-5.8 ст. 5 Закону про Прибуток, як витрати, які не включаються до складу валових витрат. Пунктом 5.11 ст. 5 Закону про Прибуток встановлена норма, що носить імперативний характер, відповідно до якої Встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, котрі зазначені в цьому Закону, не допускається.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону про Прибуток голо вним є придбання товарів (робіт, послуг) платником податку для (тобто з метою) їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Купуючи у ДП Енергоринок певний обсяг електроенергії ВАТ Запоріжжяобленерго сплачує за нього кошти у повному обсязі і має на меті також його повну реалізацію споживачам за винятком обсягу для власних потреб та нормативних витрат. Понаднормативні витрати є такими, що неможливо об'єктивно передбачити, при цьому їх відсутність за наслідками розрахункового періоду безумовно не дозволяє відповідачу робити висновки щодо не підтвердження позивачем факту продажу електричної енергії в частині, яка припадає на такі витрати у звітні (податкові) періоди - календарний квартал, півроку, девять місяців тощо.

Враховуючи, що витрати електроенергії при її транспортуванні є неминучими, а вся електроенергія придбавається з метою її реалізації кінцевому споживачу суд приходить до висновку, що понаднормативні витрати безпосередньо пов'язані з отриманням ВАТ Запоріжжяобленергодоходу від господарської діяльності.

Таким чином, висновки відповідача щодо порушення товариством п. 4.2 ст 4 Закону про ПДВ та заниження податкових зобовязянь на 3 935 269, 91 грн. є неправомірними.

Щодо обґрунтованості та правильності включення позивачем до складу податкового кредиту податку на додану вартість послуг з проведення землевпорядних робіт на суму 646 945, 66 грн.

Відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем п.п. 7.4.1 та пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону про ПДВ при включенні до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених у вартості послуг з проведення комплексу топографо - геодезичних та землевпорядних робіт а також робіт з нормативної грошової оцінки для підготовки проектів землеустрою відносно відводу земельних ділянок з метою укладання договорів оренди, в розмірі 646 945,66 грн.

За позицією податкового органу включення до валових витрат коштів, витрачених на проведення комплексу топографо - геодезичних та землевпорядних робіт а також робіт з нормативної грошової оцінки для підготовки проектів землеустрою відносно відводу земельних ділянок з метою укладання договорів оренди не пов'язане з господарською діяльністю, внаслідок чого є порушенням п. 1.32. ст. 1 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств». Внаслідок вказаного відповідач вважає, що позивачем порушено пп. 7.4.4. п. 7.4. ст.7 Закону і про ПДВ яким передбачено - якщо платник податків придбаває матеріальні та нематеріальні активи які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого з таким придбанням не включається до складу податкового кредиту.

Суд не погоджуючись із такою позицією податкового органу, зазначає наступне, відповідно до ст.93 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. (далі - Кодекс) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із ст. 124 Кодексу передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. При цьому, передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в Порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Пункт 2 статті 125 Кодексу передбачає, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється (п.3 ст.125 Кодексу).

Право оренди землі оформлюється договором, який реєструється відповідно до закону (п.2 ст. 126 Кодексу).

Як передбачено статтею 13 Закону України від 06.10.98р. № 161-XIV Про оренду землі" (далі - Закон № 161), договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Умови договору оренди землі наведені у ст.15 Закону № 161. Зокрема, істотними умовами договору оренди землі є об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки тощо.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Окрім цього, невідємною частиною договору оренди землі є:

- план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду;

- кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів;

- акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

- акт приймання-передачі об'єкта оренди;

- проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

На підставі вимог ст.18 Закону № 161 договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

З огляду на викладене, витрати підприємства, пов'язані з оформленням документів, перелічених у ст. 15 Закону N 161, передбачені нормами чинного законодавства.

Підпунктом 1.18.4. п. 1.18. ст. 1 Закону про Прибуток визначено, що оренда землі - господарська операція, яка передбачає надання орендодавцем землі у користування іншій юридичній або фізичній особі на визначений строк, за цільовим призначенням та за орендну плату. Крім того, зазначеним підпунктом передбачено, що порядок здійснення оренди землі встановлюється відповідним законодавством.

Так, згідно зі статтею 1 Закону України від 6 жовтня 1998 року N 161- XIV Про оренду землі, оренда землі - це засноване на договорі строкове, платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону про Прибуток до валових витрат відносяться суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Господарська діяльність це будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою (п. 1.32 ст. 1 Закону про Прибуток).

При цьому, підпунктом 5.3.9 п.5.3 ст. 5 Закону про Прибуток визначено, що до складу валових витрат не належать будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Враховуючи викладене, витрати, понесені товариством у зв'язку з оформленням документів, зазначених у ст. 15 Закону N 161, є необхідними для укладення договорів оренди земельної ділянки згідно з нормами чинного законодавства, і якщо така земельна ділянка використовується для здійснення господарської діяльності підприємства, то відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону про Прибуток зазначені витрати включаються до складу валових витрат підприємства за умови дотримання вимог пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 цього Закону.

Відповідно до п.п.7.4.1. п.7.4 ст.7 Закону України від 03.04.1997р. № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку тощо.

Витрати, понесені товариством у зв'язку з оформленням документів, зазначених у ст. 15 Закону N 161, є необхідними для укладення договорів оренди земельної ділянки згідно з нормами чинного законодавства. При цьому земельні ділянки необхідні для здійснення господарської діяльності підприємства.

Отже, сума ПДВ, сплаченого у зв'язку з оформленням документів, зазначених у ст. 15 Закону N 161 включається до складу податкового кредиту.

Таким чином, висновок відповідача щодо порушення позивачем п.п. 7.4.1., п.п. 7.4.4 п. 7.4. ст. 7 Закону про ПДВ та завищення суми податкового кредиту у зв'язку із придбанням послуг землевпорядних робіт у розмірі 646 945,66 гри., є помилковим.

Щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з пп. 17.1.3, пп. 17.1.6 п.17.1 ст. 17 Закону 2181.

Суд вважає, що з огляду на безпідставність визначення відповідачем суми податкових зобовязань, нарахування на ці суми штрафних санкцій є протиправним та суперечить вимогам пп. 17.1.3, пп. 17.1.6 п.17.1 ст. 17 Закону 2181.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

Частиною 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що відповідачем не доведено обставини встановлені в акті перевірки і докази позивача не спростовані.

Судом також взято до уваги, що обставини справи та висновок суду підтверджені при розгляді справи № 23/600/08-АП-13/147/09-АП, яка є повязаною зі справою № 23/601/08-АП-13/146/09-АП. Постанова господарського суду Запорізької області від 12.11.2009р. у справі № 23/600/08-АП-13/147/09-АП набула законної сили.

Таким чином, суд вважає що оспорювані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, і позовні вимоги ВАТ «Запоріжжяобленерго» підлягають задоволенню у повному обсязі. Заперечення відповідача щодо позову не взяті судом до уваги з зазначених вище підстав.

Згідно із ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі від 15.04.2008р. № /0, від 23.06.2008р. № /1, від 03.09.2008р. №/2, від 17.11.2008р. № /3.

Судові витрати присудити з Державного бюджету.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова підготовлена у повному обсязі і підписана 01.08.2014.

Суддя В.Г. Серкіз