РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/8829/14 22.07.14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕК"
до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"
про стягнення 21 515,76 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники:

від позивача Братчик О.В. (Директор)
Ігнатенко О.В. (дов. № 30.04-2014 від 30.04.2014 року )
від відповідача Завада Л.А. (дов. № 91/2013/10/30-40 від 30.10.2013 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 22 липня 2014 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖЕК" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 21 515,76 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір на постачання електричної енергії № 33071 від 25.10.2013 (надалі по тексту - Договір) на виконання умов якого позивач продав відповідачу електричну енергію протягом листопада 2013 - січня 2014, однак, за твердженням позивача йому було виставлено завищені рахунки на оплату електроенергії в розмірі 21 515,76 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2014 року порушено провадження у справі № 910/8829/14 та призначено справу до розгляду на 12.06.2014 року.

11.06.2013 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду та відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник позивача просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2014 року розгляд справи було відкладено на 01.07.2014 року, у зв'язку з необхідністю подання додаткових доказів у справі.

01.07.2014 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі в яких представник відповідача зазначив, що розрахунки здійснювались відповідно до узгоджених умов Договору та вимог чинного законодавства України.

Розпорядженням заступника Голови Господарського суду міста Києва від 01.07.2014 року справу № 910/8829/14 передано для розгляду судді Гулевець О.В., у зв'язку з перебуванням судді Стасюка С.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2014 року справу № 910/8829/14 прийнято до провадження суддею Гулевець О.В., розгляд справи призначено на 22.07.2014 року.

Розпорядженням Заступника голови Господарського суду міста Києва від 21.07.2014 року справу № 910/8829/14 передано для розгляду судді Стасюку С.В., у зв'язку з його виходом з відпустки.

Представники позивача в судовому засіданні 22.07.2014 надали письмові пояснення по справі, відповідно до яких підтримали заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.07.2014 надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких заперечував проти заявлених позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

В С Т А Н О В И В:

25 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЖЕК" (споживач) було укладено договір № 33071 на постачання електричної енергії (надалі по тексту - Договір).

Відповідно до пункту 1 Договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за об'єктами споживача згідно з умовами даного договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами даного договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною.

Згідно з пунктом 2.3.2. Договору, споживач зобов'язався дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 договору та режиму роботи електроустановок відповідно до додатків "Перелік об'єктів" та "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу".

Пунктом 2.3.3 Договору сторони погодили, що споживач зобов'язався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

Положеннями пункту 2.3.4. Договору встановлений обов'язок споживача здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача, згідно з умовами додатками "Порядок розрахунків" та "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електричної енергії".

Згідно з пунктом 1 Додатку 2 до Договору розрахунковим періодом для визначення обсягу спожитої електричної енергії приймається місяць з 20 числа попереднього місяця до такого ж числа розрахункового місяця.

Відповідно до пункту 2.1 Додатку 2 до Договору, споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу електричної енергії за розрахунковий період за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії згідно з виписаним рахунком.

Оплата рахунків за активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, оплата рахунків за перетікання реактивної електроенергії та інших платежів згідно у умовами цього Договору здійснюється на підставі самостійно отриманих у постачальника рахунків протягом 5 операційних днів з дня їх отримання ( пункт 2.2. Додатку 2 до Договору).

При відсутності заборгованості надлишок коштів, що надійшли протягом розрахункового періоду, зараховується в рахунок оплати наступного розрахункового місяця.

Відповідно до Додатку 4А до Договору "Перелік об'єктів Споживача" було встановлено 1 тарифну групу для об'єктів № 4, № 5 Паркінг, що відповідає тарифу для "непромислових споживачів" величина якого протягом листопада 2013 року - січня 2014 року становила 103,24 коп./кВт/год.

Відповідачем на виконання умов Договору було виставлено позивачу наступі рахунки:

- рахунок № 33071015/11/1 на суму 17 423,14 грн.

- рахунок № 33071015/12/1 від 20.12.2013 на суму 7 701,79 грн.

- рахунок № 33071015/12/2 від 20.12.2013 на суму 1611.78 грн.

- рахунок № 33071015/1/1 від 20.01.2014 на суму 8 850,85 грн.

Крім того сторонами було підписано та скріплено печатками акт прийняття передавання товарної продукції (двократна вартість різниці між фактично спожитою електричною енергією і договірною величиною):

- акт № 33071015/11/2 на суму 5 854,94 грн.

Позивачем у повному обсязі сплачено виставлені відповідачем рахунки, а також сплачені нарахування за відвантажену електричну енергію (двократна вартість різниці між фактично спожитою електричною енергією і договірною величиною), згідно акту прийняття передавання товарної продукції, що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- платіжне доручення № 359 від 21.11.2013 року на суму 17 423,14 грн.

- платіжне доручення № 373 від 20.12.2013 року на суму 7 701,79 грн.

- платіжне доручення № 373 від 20.12.2013 року на суму 1 611,78 грн.

- платіжне доручення № 375 від 26.12.2013 року на суму 5 854,94 грн.

- платіжне доручення № 389 від 16.01.2011 року на суму 1 611,78 грн. (позивач зазначає, що сума по даному платежу сплачена відповідачу помилково)

- платіжне доручення № 393 від 24.01.2011 року на суму 8 850,85 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що протягом листопада 2013 - січня 2014 йому було виставлено завищені рахунки на оплату електроенергії в розмірі 21 515,76 грн.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що розрахунки здійснювались відповідно до узгоджених умов Договору та вимог чинного законодавства України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Умови спірного Договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором енергопостачання, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями параграфу 3 глави 30 Господарського кодексу України.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до положень частин 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що 25.10.2013 року між позивачем та відповідачем укладено Договір № 33071 на постачання електричної енергії.

Як вбачається з матеріалів справи, при укладанні Договору представниками позивача не було повідомлено намірів використовувати паркінг з метою забезпечення потреб мешканців житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 30А, не було повідомлено, що гаражні бокси та парко місця належать жителям будинку на праві власності.

Відповідно до Додатку 4А до Договору "Перелік об'єктів Споживача" було встановлено 1 тарифну групу для об'єктів № 4, № 5 Паркінг, що відповідає тарифу для "непромислових споживачів" величина якого протягом листопада 2013 року - січня 2014 року становила 103,24 коп./кВт/год.

22.11.2013 року позивач звернувся до відповідача з листом № 59-11/13 від 21.11.2013 року про зміну умов Договору, а саме Додатку 4А до Договору "Перелік об'єктів Споживача", в якому позивач зазначив, що власниками гаражних боксів та парко місць підземного паркінгу житлового будинку (що відповідає об'єктам № 4, № 5 Додатку 4А) є власники квартир будинку.

10.02.2014 року сторонами були узгоджені зміни до Договору, а саме зміни до Додатку 4А до Договору "Перелік об'єктів Споживача", відповідно до якого змінено тарифну групу з 1 (тариф для "непромислових споживачів") на 2 (тариф для "населення") для об'єктів № 4, № 5 "Паркінг".

Згідно з пунктом 9.1. Договору усі зміни та доповнення до цього Договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін.

У разі необхідності внесення змін та доповнень до цього Договору кожна з сторін має право звернутися до іншої з відповідною пропозицією (пункт 9.4. Договору).

Відповідно до статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" 21 515,76 грн. є необрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено тих обставин, які є підставою позовних вимог, не підтверджено такі обставини належними доказами та спростовано поданими відповідачем доказами та доказами зібраними судом.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕК" задоволенню не підлягають.

Витрати з судового збору покладаються на позивача, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕК" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.07.2014 року

Суддя С.В. Стасюк