ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2014 Справа № 905/2047/14

Господарський суд Донецької області, у складі судді Огороднік Д.М., при секретарі судового засідання Пилипенко О.М. розглянувши матеріали

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ФУДТОРГ"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНТЕЗПРОДСЕРВІС"
про стягнення 15900,56 грн.
Представники сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_1 представник за довіреністю; не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФУДТОРГ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНТЕЗПРОДСЕРВІС" про стягнення 15900,56грн., у тому числі основний борг у розмірі 7788,08грн., пеня у розмірі 225,61грн., 3% річних у розмірі 52,06грн., інцяційні втрати у розмірі 46,73грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконав умови договору постачання з відстрочкою платежу №3492 від 10.11.2010 в частині своєчасної та повної оплати вартості переданого відповідачу товару, у зв'язку з чим заборгованість відповідача становить 7788,07грн.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав належним чином завірені копії: договору постачання з відстрочкою платежу №3492 від 10.11.2010; протоколу розбіжностей до договору постачання з відстрочкою платежу №3492 від 10.11.2010; товарно-транспортну накладну.

В судовому засіданні призначеному на 12.06.2014 позивач з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач відзив на позов не надав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив. Ухвали суду надіслані відповідачу на адресу вказану в позовній заяві та відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. В матеріалах справи наявне повідомлення про вручення відповідачу ухвали суду про порушення провадження у справі за адресою вказаною у позовній заяві. За таких обставин, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З урахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду обох сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав, з врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України.

Представник позивача клопотання щодо фіксації судового процесу не заявляв, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши його пояснення, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

10.11.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудторг", як постачальником (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сінтезпродсервіс", як покупцем (відповідач) підписаний договір постачання товару з відстрочкою платежу №3492 (далі - договір), строком дії, згідно п. 8.1 договору, до 31.12.2015.

Відповідно до п. 1.1 договору позивач зобов'язався продати, а відповідач прийняти продукти харчування та алкогольні напої (далі - товар) в обсягах і за ціною згідно товарно-транспортних накладних на одержання товару, що є додатком до договору.

Постачання товару здійснюється зі складу постачальника шляхом доставки постачальником чи самовивозом в межах асортименту і кількості, визначеного в товарно-транспортній накладній. В разі доставки товару транспортом постачальника вартість транспортних витрат входить до ціни товару (п. 2.1 договору).

Згідно п. 2.2 договору постачальник зобов'язаний поставити товар покупцю протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання замовлення від покупця, за умови що покупець надав постачальнику всі необхідні копії документів, що підтверджують його право здійснювати торгівлю певними видами товарів.

Відповідно до п. 3.2 договору ціни на товар, кількість і загальна вартість товарів, що відпускаються, встановлюється окремо на кожну партію товару відповідно до товарно-транспортних накладних.

Пунктом 3.3 договору ( з урахуванням протоколу розбіжностей до договору) визначено форма і порядок розрахунку - готівкою, безготівкова з відстрочкою платежу на 21 календарних днів з моменту отримання товару. Товар вважається одержаним покупцем з моменту підписання товарно-транспортних накладних.

Листом б/н б/д, який є додатком до договору, відповідач засвідчив відбиток штампу, печатки та особисті підписи осіб, яким доручається отримання товарно-матеріальних цінностей на підставі товарно-транспортних накладних від позивача.

Одночасно з підписанням договору було погоджено та підписано протокол розбіжностей до договору постачання товару з відстрочкою платежу №3492 від 10.11.2010.

Договір та протокол розбіжностей до договору підписані сторонами та скріплені їх печатками, та містяться в матеріалах справи.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар на суму 9897,63грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною з відомостями про вантаж: №ФТс-0752285 від 28.12.2013 на суму 9897,63грн., що підписана відповідачем копія якої міститься в матеріалах

З представленої накладної вбачається, що вона підписана обома сторонами без жодних зауважень, містить всі необхідні відомості про товар, а також містить відомості про фактичне отримання товару. Тобто, за своїми ознаками така накладні є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірного товару.

Відповідачем жодних заперечень щодо отримання товару від позивача на підставі договору, не надано.

Оскільки відповідачем отримано товар, відповідно до вищезазначеної накладної, у позивача без будь-яких зауважень, оплата повинна здійснюватись в терміни, передбачені сторонами у договорі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи наявні докази в підтвердження поставки позивачем та отримання відповідачем товару на загальну суму 9897,63грн.

Оскільки відповідачем отримано товар у позивача без будь-яких зауважень, оплата повинна здійснюватись в терміни, передбачені сторонами у договорі. Однак, як зазначає позивач, відповідач вартість отриманого товару оплатив частково, заборгованість становить 7788,08грн.

Оцінивши зміст даного договору, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов договору, вартість товару отриманого за вищезазначеною товарно-транспортною накладною не оплатив у повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору позивачем було здійснено поставку товару відповідачу, вартість якого відповідачем не оплачена у повному обсязі, станом на теперішній час заборгованість становить 7788,08грн., доказів зворотнього сторонами не надано.

Відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження перерахування відповідачу коштів у розмірі 7788,08грн., а матеріали справи таких не містять.

Крім того, в матеріалах справи міститься акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2013, підписаний обома сторонами, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 7788,08грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення основної суми заборгованості у розмірі 7788,08грн. суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи несплату відповідачем отриманого товару, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 52,06грн. та інфляційні втрати у розмірі 46,73грн.

Матеріалами справи доведено, що строки виконання грошового зобов'язання відповідачем порушені, так як до пред'явлення позивачем позову щодо стягнення 3%річних та інфляційних втрат фактично залишилось невиконаним грошове зобов'язання відповідача перед позивачем.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача суми інфляційних втрат, суд визнає його вірним, а тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 46,73грн. підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних, суд визнає його арифметично не вірним. За розрахунком суду розмір 3% річних за визначений у розрахунку період становить 40,97грн., який і підлягає задоволенню.

Також позивач просить стягнути пеню у розмірі 225,61грн. та штраф в розмірі 7788,08грн.

Відповідно до п. 5.1 договору у випадку несвоєчасної оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми отриманого товару за кожний день прострочення платежу.

Згідно п. 5.2 договору за прострочення платежу понад 30 (тридцяти) днів покупець крім пені сплачує постачальнику штраф у розмірі 100% від неоплаченої суми отриманого товару.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов'язань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд визнає його арифметично не вірним, за розрахунком суду, розмірі пені становить 177,53грн., який і підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача 7788,08грн. штрафу в розмірі 100% від несплаченої суми отриманого товару, сплата за яку було прострочено більше ніж на 30 днів, нарахований відповідно до п. 5.2 договору, суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має право у виняткових випадках зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи майнові інтереси обох сторін, а також нарахування позивачем та стягнення з відповідача пені та великий розмір штрафу, суд прийшов до висновку, що на підставі ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3. ст. 83 Господарського процесуального кодексу України сума пені підлягає зменшенню на 70% до 2336,42 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтезпродсервіс" (вул.Артема, 74, м.Донецьк, 83001, з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудторг" (вул. Рогачевська, 1в, м. Донецьк, 83030, ) суму основного боргу в розмірі 7788 (сім тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн. 08 коп., пеню у розмірі 177 (сто сімдесят сім) грн. 53коп., штраф у розмірі 2336 (дві тисячі триста тридцять шість) грн. 42 коп., 3% річних в розмірі 40 (сорок) грн. 97коп., інфляційних втрат у розмірі 46 (сорок шість) грн. 73коп., судовий збір у розмірі 1820 (одна тисяча вісімсот двадцять) грн. 26коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Д.М. Огороднік

Дата складення повного рішення 17.06.2014.