ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"20" листопада 2014 р. Справа № 918/1442/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват Лізинг"

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Агро - Експрес - Сервіс"

про стягнення 102 058,08 грн.

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, ордер КС 56050 від 07.07.2014 року

від відповідача: ОСОБА_3, дов. від 19.09.2014 року, ОСОБА_4, дов. від 19.09.2014 року

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ:

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Приват Лізинг" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства "Агро - Експрес - Сервіс" (далі - відповідач) про стягнення 92 273,96 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

24.09.2010 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки сільськогосподарської техніки на умовах розстрочення платежів № 1310/ХМ (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язався у встановлені цим договором строки передати покупцю продукцію виробничо-технічного призначення (бурякозбиральний комбайн HOLMER TERRA DOS T2, 2007 року випуску) (далі - товар), а останній - прийняти і оплатити вартість вказаного товару, а також сплатити проценти за придбання товару у розстрочку в сумі, визначеній відповідно до умов договору та додатках до нього.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу обумовлену в договорі продукцію, що стверджується наданим позивачем актом приймання-передачі сільськогосподарської техніки від 21.12.2010 року, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками.

Відповідач взятий на себе обов'язок по сплаті кінцевого платежу, встановленого п. 2.4 договору, у розмірі 50% в сумі 1 985 838,57 грн., що еквівалентно 180 150,22 євро, виконав несвоєчасно, повністю розрахувавшись з постачальником лише 23.12.2011 року, що стверджується платіжними дорученнями, долученими до матеріалів справи.

Зважаючи на викладене, позивач на підставі ч. 5 ст. 694 ЦК України, ст. 536 ЦК України та п. 2.5. додатку № 3 від 12.10.2010 року до договору нарахував проценти на прострочений платіж за період з 30.09.2011 року по 23.12.2011 року, що становить 92 298,52 грн.

Крім того, позивач вважає, що з відповідача підлягають стягненню на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних, що нараховані на прострочений платіж.

В матеріально-правове обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ст. ст. 15,16, 21, 509, 525, 526, 530, 536, 625, 627, 694 ЦК України та ст.ст. 193, 199, 231, 232, 265 ГК України.

Ухвалою суду від 09.10.2014 року порушено провадження, справу призначено до розгляду на 20.10.2014 року.

21.10.2014 року через службу діловодства господарського суду від відповідача надійшло клопотання про припинення провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 918/1215/14 від 12.09.2014 року, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.10.2014 року, вирішено господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Ухвалою суду від 20.10.2014 року розгляд справи відкладено на 27.10.2014 року.

Ухвалою суду від 27.10.2014 року розгляд справи відкладено на 03.11.2014 року.

03.11.2014 року через службу діловодства господарського суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 918/1215/14 від 12.09.2014 року, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.10.2014 року, стягнуто з відповідача на користь позивача 130 383,09 грн. процентів, що нараховані на розстрочений платіж за договором поставки сільськогосподарської техніки на умовах розстрочення платежів № 1310/ХМ від 24.09.2010 року за період з 01.09.2011 року по 23.12.2011 року. Відповідачем у справі подано касаційну скаргу на рішення першої та апеляційної інстанцій. Зазначена справа, на думку позивача, має преюдиціальне значення для справи № 918/1442/14, оскільки факти, встановлені в ній, зокрема щодо правомірного або неправомірного користування утримуваними грошовими коштами, відповідальність або відплатність, можуть бути застосовані у справі № 918/1442/14, так як спір у вказаних справах виник між тими ж сторонами, з одного і того ж договору та обґрунтовується майже однаковими доказами: у справі № 918/1215/14 відплатністю за правомірне користування грошовими коштами, у справі 918/1442/14 відплатністю за безпідставне користування утримуваними грошовими коштами. З огляду на викладене, позивач просить суд зупинити провадження у справі № 918/1442/14 до розгляду касаційної скарги ПП "Агро-експрес сервіс" у справі № 918/1215/14 Вищим господарським судом України.

Ухвалою суду від 03.11.2014 року розгляд справи відкладено, зобов'язано позивача у строк до 14.11.2014 року надати суду письмове обґрунтування підстав для нарахування процентів - у порядку ч. 5 ст. 694 ЦК України, ст. 536 ЦК України та п. 2.5. додатку № 3 від 12.10.2010 року та/або у порядку ст. 625 ЦК України; обґрунтований розрахунок процентів, нарахованих на підставі ч. 5 ст. 694 ЦК України, ст. 536 ЦК України та п. 2.5. додатку № 3 від 12.10.2010 року та/або у порядку ст. 625 ЦК України (із зазначенням сум, на які проводяться нарахування, початковий та кінцевий період проведення нарахувань); кінцевий розмір вимог, заявлених до стягнення (розмір процентів, нарахованих на підставі ч. 5 ст. 694 ЦК України, ст. 536 ЦК України та п. 2.5. додатку № 3 від 12.10.2010 року та/або у порядку ст. 625 ЦК України).

17.11.2014 року через службу діловодства господарського суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просить суд стягнути з відповідача 91 123,29 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, нарахованими на підставі абз. 1 ч. 5 ст. 694 ЦК України, та 10 934,79 грн. 3% річних, нарахованих в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки вказана заява подана в порядку та в строк, визначений ст. 22 ГПК України, отже приймається судом.

У судовому засіданні 17.11.2014 року оголошено перерву до 20.11.2014 року.

У судовому засіданні відповідачем подано письмові заперечення на заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній зазначає, що з її поданням відбулася одночасна зміна підстав та предмету позовних вимог після початку розгляду справи по суті, що за вимогами ст. 22 ГПК України не допускається. Крім того, відповідач, посилаючись на ст. 267 ЦК України, просить суд застосувати позовну давність до вимог про стягнення 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.09.2010 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки сільськогосподарської техніки на умовах розстрочення платежів № 1310/ХМ (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язався у встановлені цим договором строки передати покупцю продукцію виробничо-технічного призначення (бурякозбиральний комбайн HOLMER TERRA DOS T2, 2007 року випуску) (далі - товар), а останній - прийняти і оплатити вартість вказаного товару, а також сплатити проценти за придбання товару у розстрочку в сумі, визначеній відповідно до умов договору та додатках до нього.

Відповідно до п. 1.2 цього договору найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, строк поставки покупцю, гривнева ціна товару та її грошовий еквівалент в іноземній валюті, порядок та строки оплати ціни товару (в тому числі тієї частини ціни товару, яка оплачується авансовим платежем, а також частин(и), яка(і) оплачується на умовах розстрочення платежів) та нарахованих процентів, інші умови, погоджені сторонами, визначені в договорі та додатках до договору № 1 від 24.09.2010 року, № 2 від 24.09.2010 року, № 3 від 12.10.2010 року, які складають невідємну його частину.

За умовами п. 5.1 договору господарські зобов'язання сторін цього договору, які виникли на його основі, існують протягом одного року з дня підписання його тексту представниками сторін, крім зобов'язань покупця по оплаті ціни товару та процентів за придбання товару в розстрочку і відповідальності покупця, які припиняються лише їх належним виконанням.

У договорі зазначено, що товар постачається на умовах FXW (Інкотермс 2000).

Ціна придбання товару в розстрочку вказана у додатку до договору. Сторони встановлюють ціну договору в гривнях, а також визначають її грошовий еквівалент в іноземній валюті, вказаній в додатку (п. 2.1 договору).

У додатку № 1 до договору зазначено, що ціна даного договору становить 3 800 000,00 грн.

Згідно з п. 2.3 договору покупець проводить оплату ціни (та процентів, якщо таке передбачено договором) придбання товару у розстрочку шляхом перерахування коштів у розмірі гривневої суми ціни договору, вирахуваної відповідно до положень п. 2.2 договору, на банківський рахунок постачальника.

У пункті 2.4 договору (з урахуванням додатку № 3 від 12.10.2010 року) сторони погодили, що авансовий платіж у розмірі 47,37% в сумі 1 800 000,00 грн., що еквівалентно 170 668,64 євро, покупець проводить до 30.09.2010 року. Другий платіж у розмірі 2,63% в сумі 104 517,93 грн., що еквівалентно 9 481,60 євро, покупець проводить до 22.08.2011року. Кінцевий платіж у розмірі 50% в сумі 1 985 838,57 грн., що еквівалентно 180 150,22 євро, покупець проводить до 29.09.2011 року.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу обумовлену в договорі продукцію, що стверджується наданим позивачем актом приймання-передачі сільськогосподарської техніки від 21.12.2010 року, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками.

Відповідач взятий на себе обов'язок по сплаті кінцевого платежу, встановленого п. 2.4 договору, у розмірі 50% в сумі 1 985 838,57 грн., що еквівалентно 180 150,22 євро, виконав несвоєчасно, повністю розрахувавшись з постачальником лише 23.12.2011 року, що стверджується платіжними дорученнями, долученими до матеріалів справи.

Відповідно до п. 2.5. договору (з урахуванням додатку № 3 від 12.10.2010 року) у випадку прострочення виконання грошових зобов'язань по п. 2.4.2. більше ніж на 5 днів, постачальник нараховує, а покупець сплачує проценти на розстрочені платежі, починаючи з дня отримання товару. Розмір процентів, які покупець сплачує на користь постачальника за придбання товару у розстрочку, встановлюється в розмірі 25 % річних від ціни товару, отриманого покупцем. Проценти нараховуються на несплачений залишок ціни товару, сума якого визначається відповідно до положень п. 2.2. договору поставки для визначення суми до сплати.

Оскільки зобов'язання зі сплати процентів на прострочений платіж відповідач не виконав, отже позивач на підставі абз. 1 ч. 5 ст. 694 ЦК України, ст. 536 ЦК України та п. 2.5. додатку № 3 від 12.10.2010 року до договору здійснив нарахування процентів на прострочений платіж за період з 30.09.2011 року по 22.12.2011 року, що становить 91 123,29 грн.

Суд, розглянувши вимоги позивача про стягнення 91 123,29 грн. процентів на розстрочений платіж, нарахованих в порядку абз. 1 ч. 5 ст. 694 ЦК України, ст. 536 ЦК України та п. 2.5. додатку № 3 від 12.10.2010 року до договору за прострочення виконання зобов'язань, встановив таке.

11.09.2013 року рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 918/1213/13 позов ТОВ "Приват Лізинг" задоволено, стягнуто з ПП "Агро-Експрес-Сервіс" на користь ТОВ "Приват Лізинг" 130 382,89 грн. процентів за користування чужими коштами за договором поставки сільськогосподарської техніки на умовах розстрочення платежів № 1310/ХМ від 24.09.2010 року.

Нарахування вказаних процентів відбувалося на підставі, зокрема абз. 1 ч. 5 ст. 694 ЦК України та п. 2.5.1. договору поставки сільськогосподарської техніки на умовах розстрочення платежів № 1310/ХМ від 24.09.2010 року за період з 01.09.2011 року по 23.12.2011 року.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду України від 03.12.2013 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 05.03.2014 року, рішення місцевого господарського суду скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Як встановлено зазначеними судовими рішеннями, позивач позиціонує спірну суму як проценти за користування чужими грошовими коштами, право на нарахування яких виникає з моменту прострочення оплати товару. Вказане стверджується тим, що обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на норми ст.ст. 536, 610, 611, абз. 1 ч. 5 ст. 694 ЦК України, якими визначається відповідальність у випадку порушення зобов'язання.

У свою чергу, п. 2.5. договору (з урахуванням додатку № 3 від 12.10.2010 року) відповідає положенню абз. 2 ч. 5 ст. 694 ЦК України, згідно з яким договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем. Тобто, проценти в даному випадку не є способом захисту прав продавця у випадку прострочення оплати товару, а є платою за користування кредитом.

Таким чином, позивачем у справі № 918/1213/13 невірно визначено правову природу зобов'язання, невірно встановлено підставу нарахування відсотків (правомірне чи неправомірне користування чужими коштами), невірно оформлено первинні документи, якими обґрунтовується нарахування відсотків та їх відображення.

У подальшому, рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 918/1215/14 від 12.09.2014 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.10.2014 року, позов ТОВ "Приват Лізинг" задоволено, стягнуто з ПП "Агро-Експрес-Сервіс" на користь ТОВ "Приват Лізинг" 130 383,09 грн. процентів, що нараховані на розстрочений платіж за договором поставки сільськогосподарської техніки на умовах розстрочення платежів № 1310/ХМ від 24.09.2010 року.

Нарахування вказаних процентів відбувалося на підставі абз. 2 ч. 5 ст. 694 ЦК України та п. 2.5.1. договору поставки сільськогосподарської техніки на умовах розстрочення платежів № 1310/ХМ від 24.09.2010 року за період з 01.09.2011 року по 23.12.2011 року.

З наведеного вбачається, що у справі № 918/1213/13 стягнення 130 382,89 грн. процентів, нарахованих за період з 01.09.2011 року по 23.12.2011 року, відбувалося за неправомірне користування чужими коштами, тобто як відповідальність за порушення виконання зобов'язання (абз. 1 ч. 5 ст. 694 ЦК України), а у справі № 918/1215/14 стягнення 130 382,09 грн. процентів, нарахованих за період з 01.09.2011 року по 23.12.2011 року, відбувалося за правомірне користування чужими коштами, тобто як плату за користування кредитом ( абз. 2 ч. 5 ст. 694 ЦК України).

У силу вимог ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У свою чергу, у цій справі стягнення 91 123,29 грн. процентів здійснюється на підставі абз. 1 ч. 5 ст. 694 ЦК України, ст. 536 ЦК України (останній абзац 5, 7 стор. позовної заяви, абз. 2, 3, 4, 6, 8,10 стор. 2 заяви про збільшення розміру позовних вимог від 17.11.2014 року), тобто за прострочення виконання зобов'язання (неправомірне користування чужими грошовими коштами).

Суд, проаналізувавши вимоги позивача у справі № 918/1213/13 та у цій справі, встановив, що сторонами у них є одні і ті ж особи: на стороні позивача - ТОВ "Приват Лізинг", на стороні відповідача - ПП "Агро-Експрес-Сервіс"; предметом позовних вимог є стягнення процентів: у справі № 918/1213/13 у розмірі 130 382,89 грн., нарахованих за період з 01.09.2011 року по 23.12.2011 року, а у цій справі - 91 123,29 грн., нарахованих за період з 30.09.2011 року по 22.12.2011 року, тобто період нарахування у справі № 918/1213/13 є ширшим і охоплює (включає) в себе період нарахування у цій справі; фактичною підставою для нарахування є порушення виконання зобов'язань за договором поставки сільськогосподарської техніки на умовах розстрочення платежів № 1310/ХМ від 24.09.2010 року, зокрема п. 2.5.1., а матеріально-правовою підставою - абз. 1 ч. 5 ст. 694 ЦК України.

Отже, станом на дату розгляду даної справи є рішення господарського суду, яке набрало законної сили, між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Припинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 2 ст. 80 ГПК можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку.

Враховуючи, що оскільки станом на час розгляду цієї справи уже є рішення господарського суду у справі № 918/1213/13 між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, яке набрало законної сили, отже провадження у справі в частині стягнення 91 123,29 грн. процентів, нарахованих на прострочений платіж, підлягає припиненню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Стосовно стягнення 3% річних в розмірі 10 934,79 грн., нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України, то судом встановлено таке.

Як зазначалося, за п. 2.4 договору (з урахуванням додатку № 3 від 12.10.2010 року) сторони погодили, що авансовий платіж у розмірі 47,37% в сумі 1 800 000,00 грн., що еквівалентно 170 668,64 євро, покупець проводить до 30.09.2010 року. Другий платіж у розмірі 2,63% в сумі 104 517,93 грн., що еквівалентно 9 481,60 євро, покупець проводить до 22.08.2011року. Кінцевий платіж у розмірі 50% в сумі 1 985 838,57 грн., що еквівалентно 180 150,22 євро, покупець проводить до 29.09.2011 року.

Відповідач взятий на себе обов'язок по сплаті кінцевого платежу, встановленого п.2.4 договору, у розмірі 50% в сумі 1 985 838,57 грн., що еквівалентно 180 150,22 євро, виконав несвоєчасно, повністю розрахувавшись з постачальником лише 23.12.2011 року, що стверджується платіжними дорученнями № 14582 від 30.09.2011 року на суму 180 838,57 грн., № 16274 від 08.12.2011 року на суму 1 000 000,00 грн., №№ 16405, 16507,16353 від 14.12.2011 року на суму 120 000,00 грн., на суму 30 000,00 грн., на суму 50 000,00 грн. відповідно, № 16 418 від 15.12.2011 року на суму 100 000,00 грн., № 16420 від 16.12.2011 року на суму 150 000,00 грн., № 16465 від 22.12.2011 року на суму 200 000,00 грн., № 16 483 від 23.12.2011 року на суму 154 999,99 грн.

У силу вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти річних, про які йдеться у ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених ст. 536 названого Кодексу.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у ст. 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами.

Якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (ст. 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Суд, здійснивши перерахунок 3% річних, встановив, що їхній розмір становить 10 912,62 грн. (при заявленому - 10 934,79 грн.) (розрахунок додається), отже останні підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, відповідачем у справі подано заяву про застосування позовної давності щодо заявлених позовних вимог про стягнення 3%.

Судом з наявних матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 04.10.2014 року, що стверджується штемпелем на конверті, проставленим підприємством звязку. При цьому на описі вкладення в цінний лист проставлена дата 30.09.2014 року.

За ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

До вимог про стягнення сум процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (п.п. 3.4., 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом з умов договору та наявних матеріалів справи встановлено, що 3% річних нараховані позивачем на кінцевий платіж у розмірі 50% в сумі 1 985 838,57 грн., що еквівалентно 180 150,22 євро.

Як зазначалося, його оплата мала бути здійснена у строк до 29.09.2011 року, тобто кінцева дата платежу - 28.09.2011 року.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи викладене, перебіг позовної давності для нарахування 3% річних на кінцевий платіж в розмірі 1 985 838,57 грн. розпочав свій перебіг 29.09.2011 року (наступний день після строку виконання зобов'язання) і, відповідно, закінчився 29.09.2014 року.

Таким чином, позивач мав право на звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача 3% річних, нарахованих за період з 30.09.2011 року по 22.12.2011 року, починаючи з 29.09.2011 року по 29.09.2014 року.

Отже, позивачем подано позовну заяву про стягнення 3% річних після спливу позовної давності.

Судом також досліджено обставини, пов'язані із вчиненням відповідачем дії, що свідчать про визнання ним сум, що є предметом даного спору.

Так, ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що мало місце переривання перебігу позовної давності щодо основної суми заборгованості, зокрема шляхом проведення часткових проплат, остання з яких мала місце 23.12.2011 року.

Водночас, визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами (підп. 4.4.1. п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак, можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги (п. 5.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

З наявних матеріалів справи та пояснень присутніх представників сторін судом не встановлено обставин, пов'язаних із вчиненням відповідачем дії, що свідчать про визнання ним 3% річних.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 10 912,62 грн.

Щодо клопотання позивача про зупинення провадження у справі, то ч. 1 ст. 79 ГПК України пов'язує обов'язок зупинення із неможливістю розгляду цієї справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи. У той же час неможливість такого розгляду відсутня, оскільки вже є рішення господарського суду, яке набрало законної сили, між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. Отже, вказане клопотання є безпідставним.

Так само суд не приймає до уваги пояснення відповідача про те, що у зв'язку з поданням позивачем заяви про збільшення розміру позовних вимог від 17.11.2014 року відбулася зміна підстав та предмету позовних вимог, оскільки, як вбачається з позовної заяви, остання містить матеріально-правове обґрунтування з посиланням на ст. 625 ЦК України (як на підставу позову) (стор. 7 позовної заяви), а також вимогу про стягнення 3% річних (предмет позову)(стор. 8 позовної заяви).

Судом також встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж це передбачено чинним законодавством.

Так, за подання позовної заяви, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17.11.2014 року, позивач повинен був сплатити 2 041,16 грн. судового збору.

Згідно з платіжним дорученням № 103844 від 29.09.2014 року та квитанцією від 17.11.2014 року позивачем сплачено 2 065,48 грн. судового збору, що на 24,32 грн. більше від встановленого Законом України «Про судовий збір» розміру.

Відповідно до п. 1.ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У даному випадку судовий збір повертається в розмірі зайво сплаченої суми. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (ч.ч. 2, 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).

Щодо судового збору в розмірі 2 041,16 грн., то згідно зі ст. 49 ГПК України останній покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову про стягнення 3% річних в розмірі 10 934,79 грн. відмовити.

2. Провадження у справі в частині стягнення 91 123,29 грн. припинити.

3. Ухвалою суду повернути Товариству з обмеженою відповідальністю Приват Лізинг" (вул. Ломоносова,54 а, оф. 5, м. Київ, 03191, ) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 24,32 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 20.11.2014 року.

Суддя О.В. Андрійчук