ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2014 р. Справа №917/1801/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01001

до Комунального підприємства "Теплоенерго", вул.Чапаєва, 68, м.Кременчук, Полтавська область,39600

про стягнення 977828,49грн.

Суддя Кльопов І.Г.

Представники:

від позивача: не з"явився

від відповідача: Колода Л.В.

У судовому засіданні 20.11.2014р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за Договором №13/3199-БО-24 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. у розмірі 977828,49грн., у т.ч. 692320,98грн. - сума основного боргу, 162281,71грн. - пеня, 33753,73грн. - 3% річних, 89472,07грн. - інфляційні нарахування.

Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у відзиві на позов та доповненнях до відзиву суму основного боргу у розмірі 692320,98грн. визнає, проти позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат заперечує, посилаючись на те, що позивачем неправильно підраховані заявлені до стягнення суми, оскільки акт приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків між сторонами, а також просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 70%, посилаючись на те, що у відповідача відсутня пряма вина у несвоєчасному виконанні договірних зобов"язань перед позивачем.

Позивач проти зменшення пені заперечує.

23.09.2014р. відповідач заявив клопотання про призначення судової економічної експертизи. Суд відхилив дане клопотання з огляду на його безпідставність.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

28 грудня 2012 року між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (Позивач, Компанія, Постачальник) та Комунальним підприємством «Теплоенерго» (Відповідач, Покупець) був укладений договір № 13/3199-БО-24 купівлі-продажу природного газу (договір) .

Відповідно до розділу 1 Договору Продавець зобов'язується передати Покупцеві природний газ, надалі - газ. Виключно для виробництва теплової енергії яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

На виконання п.2.1 Договору, Позивач поставив протягом січня - грудня 2013 року, а Відповідач прийняв природний газ вартістю 11 419 649,66 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу від 30.09.13 за газ спожитий у січні 2013 року, від 30.09.13 за газ спожитий у лютому 2013 року, від 30.09.13 за газ спожитий у березні 2013 року, від 30.09.13 за газ спожитий у квітні 2013 року, від 30.09.13, від 31.10.13, від 30.11.12 від 31.12.13р.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач частково розрахувався за природний газ

Внаслідок неналежного виконання прийнятих на себе зобов"язань щодо оплати, у відповідача виникла заборгованість у сумі 692 320,98 грн., що підтверджується сальдо підприємства та випискою по операціях по підприємству та стало підставою позивачу для звернення до господарського суду з відповідним позовом.

У відзиві на позов від 23.09.2014р. відповідач суму боргу у розмірі 692 320,98 грн. визнає.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У ст. ст. 216, 217, 218 Господарського кодексу України зазначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2 Договору купівлі-продажу передбачено, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1. цього Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем пункту 6.1. умов цього Договору, він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3 Договору передбачено, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 33753,73грн. - 3% річних, 89472,07грн. - інфляційні нарахування та 162 281,71 грн. - пені.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України, якими передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору. Порядок та умови проведення розрахунків сторони визначили у п. 6.1. Договору, відповідно до якого, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, а п. 3.4 Договору визначає порядок та умови передачі газу.

За таких обставин, відсутні підстави вважати Акт приймання-передачі газу датою розрахунку за поставлений природний газ.

Посилання відповідача щодо нарахування інфляційних витрат, а саме не врахована дефляція, що мала місце у серпні місяці 2013р., спростовується наступним.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Поставка газу відбувалася у січні, лютому, березні, квітні, вересні, жовтні, листопаді та грудні 2013р.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за газ, отриманий у квітні 2013р. відповідач погасив заборгованість 25.06.2013р., а тому враховуючи, що оплата була здійснена після 15 червня до нарахувань інфляційних втрат взятий індекс інфляції за липень 2013р.

Враховуючи, що у липні-серпні 2013р. була відсутність заборгованості відповідача перед позивачем, позивач не проводив нарахування інфляційних втрат за вказаний місяць та не врахував дефляційні процеси.

Враховуючи наявність прострочення виконання відповідачем сплати основного боргу у визначений Договором строк, судд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача втрат від інфляційних процесів у розмірі 89472,07 грн. та 3% річних у розмірі 33753,73грн. підтверджені матеріалами справами та розраховані у відповідності до умов Договору і вимог чинного законодавства.

Відповідач надав клопотання, в якому просив суд зменшити розмір пені на 70 %, посилаючись на те, що у відповідача відсутня пряма вина у несвоєчасному виконанні договірних зобов"язань перед позивачем, та на думку відповідача, спостерігається явна несповрозмірність розміру штрафних санкцій наслідкам порушення зобов"язання, під якими розуміється ступінь виконання зобов"язання боржником, причини невиконання та заходи, вжиті боржником для належного виконання; форма вини боржника та інші обставини, що зазначені у клопотанні заслуговують на увагу і є підставами для зменшення розміру пені.

Позивач, в свою чергу, надав заперечення на клопотання відповідача про зменшення пені , в якому зазначив, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий стан не є винятковим випадком в розумінні п. 3 ст. 83 ГПК України та підставою для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню.

Частина 233 Господарського кодексу України передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вказана норма кореспондується з пунктом 3 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В пункті 2.4 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 29.04.94 р. № 02-5/293 "Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань" та пункті 3.9.2 роз'яснення Вищого арбітражного суду від 18.09.1997р. № 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. З ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони ( в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін та оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема із розміром збитку.

Крім того, як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій так розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Враховуючи викладене, клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій з посиланням на тяжкий фінансовий стан підприємства, приймаючи до уваги заперечення позивача, суд дійшов висновку про необхідність використання такого права, про часткове задоволення клопотання відповідача та про зменшення пені на 20%

Відповідно до п. 3.16.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р., судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" (вул.Чапаєва, 68, м.Кременчук, Полтавська область, 39600, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ( вул. Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01001, ) суму основного боргу у розмірі 692 320,98 грн., пеню у розмірі 129825,37грн., 3% річних у розмірі 33 753,73 грн., інфляційні втрати у розмірі 89 472,07 грн. та 19556,57грн. судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову - відмовити

Повний текст рішення складено: 24.11.2014р.

Суддя Кльопов І.Г.