ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2014 р. Справа №918/528/14

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Приватного підприємства "Сейф"

до Державного підприємства "Рівнеторф"

про стягнення коштів у сумі 444 500 грн. 00 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 15 травня 2014 року;

від відповідача - ОСОБА_3, довіреність №259 від 01 липня 2014 року.

В судовому засіданні 03 липня 2014 року, відповідно до ст.85 Господарського процесуально кодексу України (далі ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30 квітня 2014 року Приватне підприємство "Сейф" (далі ПП "Сейф", позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Державного підприємства "Рівнеторф" (далі ДП "Рівнеторф", відповідач) про стягнення коштів у сумі 444 500 грн. 00 коп., а саме: 100 000 грн. грошової компенсації за технологічний засіб - вистилочну машину та 344 500 грн. відшкодування доходів, які відповідач міг одержати від незаконного користування технологічним засобом - вистилочною машиною за період з 09 червня 2009 року по 09 листопада 2013 року.

Ухвалою суду від 30 квітня 2014 року позовну заяву №03 від 30 квітня 2014 року прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №918/528/14, розгляд якої призначено на 15 травня 2014 року.

12 травня 2014 року від відповідача надійшов відзив №172 від 12 травня 2014 року на позов, яким просить суд частково відмовити у задоволенні позову, а саме в стягненні 344 500 грн. за незаконне користування технологічним засобом вистилаючою машиною. Крім того, просить призначити оціночну експертизу технологічного засобу вистилаючої машини. (а.с.21-24).

15 травня 2014 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 26 травня 2014 року.

26 травня 2014 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 16 червня 2014 року.

30 травня 2014 року від позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення на виконання вимог ухвали суду від 30 квітня 2014 року надійшов лист з додатками №05 від 27.05.2014 року про долучення до матеріалів справи документів, а саме: оригіналів поштової квитанції та опису вкладення у цінний лист про направлення копії позовної заяви відповідачу.

16 червня 2014 року від позивача надійшла заява №05 від 23 травня 2014 року про уточнення позовних вимог. (а.с.44-47). Вказана заява прийнята судом до розгляду.

У судовому засіданні 16 червня представник відповідача подала клопотання №231 від 16.06.2014 року про призначення товарознавчої експертизи. (а.с.59)

Ухвалою суду від 16 червня 2014 року у позивача витребувані документи необхідні для проведення експертизи.

19 червня 2014 року від позивача надійшов лист №7 від 18 червня 2014 року про відсутність витребуваних документів. (а.с.64)

01 липня 2014 року від представника відповідача надійшло клопотання про витребування нових доказів та продовження розгляду спору.

01 липня 2014 року від позивача надійшла заява №9 від 27 червня 2014 року про уточнення ціни позову. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Крім того, позивачем 01 липня 2014 року подано клопотання №8 від 27 червня 2014 року про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою суду від 01 липня 2014 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

У судовому засіданні суд розглянув клопотання відповідача про призначення експертизи та відмовив у його задоволенні з наступних підстав.

Пунктом 5 Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» №4 від 23.03.2013 (далі Постанова №4) визначено, що питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

З положень зазначеного пункту Постанови Пленуму вбачається, що вирішенні до призначення судової експертизи господарський суд, зокрема, повинен визначити об'єкти, що підлягають експертному дослідженню, визначити обсяг необхідних та достатніх для експертного дослідження матеріалів, здійснити перевірку (огляд) матеріалів, які підлягають направленню на експертизу, з точки зору їх повноти та придатності для проведення експертизи, в тому числі з урахуванням належного відображення ознак об'єктів і зразків, а за невідповідності матеріалів цим критеріям - вжити заходів до усунення недоліків матеріалів шляхом витребування додаткових документів і матеріалів у сторін та інших осіб.

Згідно з пунктами 3.2., 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30.12.2004№ 144/5, далі - Інструкція) до експертної установи (експерту) надаються: документ про призначення експертизи (залучення експерта), об'єкти, зразки для порівняльного дослідження та, за клопотанням експерта, матеріали справи (протоколи оглядів з додатками, протоколи вилучення речових доказів тощо), у разі коли об'єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об'єкта, його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз.

Визначення обсягу необхідних та достатніх для експертного дослідження матеріалів і перевірка (огляд) матеріалів, які підлягають направленню на експертизу, з точки зору їх повноти та придатності для проведення експертизи, здійснюється господарським судом, за необхідності за участю представників сторін у справі (пункт 11 Постанови №4 від 23.03.2013).

Ухвалою суду 16.05.2014 суд витребував від позивача документи, необхідні для проведення експертизи, а саме: рахунки, товарно-транспортні накладні, описи, фотознімки з зображенням обєкта дослідження, експлуатації документи, гарантійний талон, касовий та товарні чеки, інструкцію з експлуатації, технічний паспорт, а в разі їх відсутності матеріали, в яких буде конкретно зазначена дата придбання та вартість, за якою було придбано обєкт дослідження.

Проте, листом від 18.06.2014 за вих. №7 ПП «Сейф» повідомило, що у нього відсутні будь-які документи з визначеного судом переліку, а також інші документи з яких можна було б дізнатися дату придбання та вартість технологічного засобу устилаючу машину. (а.с.64)

З огляду на зазначене, суд відмовляє у призначенні експертизи, оскільки матеріали придатні та достатні для проведення експертного дослідження суду не надані.

У судовому засіданні 01 липня 2014 року оголошено перерву до 03 липня 2014 року.

03 липня 2014 року від представника позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

03 липня 2014 року від представника позивача надійшли заперечення по справі.

03 липня 2014 року від відповідача надійшов відзив №262 від 03 липня 2014 року на позов, яким просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. (а.с.74)

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, а також заявах про уточнення позовних вимог та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні засідання 03 липня 2014 року заперечив проти задоволення позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2008 року між ПП Сейф (далі Орендодавець) та ДП Рівнеторф (далі Орендар) укладено Договір оренди технологічного засобу (далі Договір), відповідно до умов якого Орендодавець передає Орендарю в строкове платне користування технологічний засіб: вистилаючу машину, а Орендар приймає вказаний технологічний засіб і використовує його за призначенням. Відповідно до п.2.1. вище вказаного договору Орендодавець зобовязується передати зазначену вистилаючу машину Орендареві в справному технічному стані, передачу здійснити в с.Новородчиці Острозького району Рівненської області та оформивши її відповідним Актом приймання передачі. Відповідно до п.2.3. Договору Орендар зобовязався прийняти зазначену вистилаючу машину в с.Новородчиці Острозького району Рівненської області по вказаному в п.2.1 Акту приймання-передачі.

09.06.2008 року на виконання умов п.2.1. договору між ПП Сейф та ДП Рівнеторф складено Акт приймання-передачі, згідно якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування вистилаючу машину в справному стані, придатну для використання за цільовим призначенням.

Відповідно до ч.3 абз. 2 п.2.3. договору Орендар зобовязався своєчасно здійснювати орендні платежі. Відповідно до п.4.1. орендна плата становить 6 000 грн. 00 коп. за червень місяць; 8000 грн. 00 коп. за липень місяць; 8000 грн. 00 коп. за серпень місяць; 4000 грн. 00 коп. за вересень місяць, всього 26 000 грн. 00 коп. і здійснюється перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок орендодавця до 5 числа поточного місяця.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 09 червня 2009 року по справі №3/65 за позовом ПП "Сейф" до ДП "Рівнеторф" про стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 34 480 грн. 40 коп. та повернення незаконно утримуваного технологічного засобу - вистилаючої машини позов задоволено частково. Стягнуто з ДП Рівнеторф на користь ПП Сейф грошову заборгованість по орендній платі в розмірі 26000 грн. 00 коп., пеню в розмірі 1524 грн. 70 коп., 3% річних в розмірі 780,00 грн., штраф в розмірі 2 000,00 грн., 303 грн. 04 коп. витрат по оплаті держмита та 103 грн. 69 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Зобовязано ДП Рівнеторф повернути ПП Сейф технологічний засіб - вистилаючу машину.

На примусове виконання вказаного вище рішення в частині зобовязання ДП Рівнеторф повернути ПП Сейф технологічний засіб - вистилаючу машину 12 вересня 2012 року судом видано наказ.

Як стверджує позивач у позовній заяві вищевказане рішення виконано судом лише в частині стягнення грошової заборгованості.

06 липня 2012 року ПП "Сейф" звернулося до ДП "Рівнеторф" з претензією №17 від 06 липня 2014 року з вимогою повернути орендоване майно, або відшкодувати вартість утриманого технологічного засобу в розмірі 100 000 грн. та доходів від цього майна в розмірі 234 000 грн. ( а.с.15-16).

Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області наказ господарського суду Рівненської області №3/65 від 12 вересня 2012 року повернуто стягувачу в зв'язку з відсутністю у боржника визначеного у виконавчому документі майна. (а.с.17)

У зв'язку з зазначеним, позивач просить суд стягнути з відповідача вартість орендованого майна у розмірі 100 000 грн. та доходи, які він міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було би порушене (упущену вимогу) в розмірі 234 000 грн.

Статтею 387 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 04.12.2012 у справі №26/133).

Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та ін. Власник вправі витребувати своє майно від особи у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні.

Згідно статті 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Отже, за віндикаційним позовом може бути витребувана лише індивідуально визначена річ, оскільки призначенням такого позову є повернення лише того майна, яке було у власності особи.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України унормовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

При цьому, стаття 1213 ЦК України встановлює обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Судом встановлено, що при договір оренди технологічного засобу від 01.06.2008 припинив свою дію 15.09.2008 року, тобто правова підстава користування та володіння відповідачем орендований майном відпала, у звязку з чим суд вважає за можливе застосування до спірних правовідносин статей 1212, 1213 ЦК України.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, зокрема, факти, що підтверджують право власності на витребуване майно.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Проте, в порушення статей 33, 34 ст.34 ГПК України позивач не надав суду доказів наявності права власності на індивідуально визначене майно: технологічний засобу - вистилаючу машину та в матеріалах справи відсутні належні докази того, що саме спірне майно було передано за договором технологічного засобу, укладеним 01.06.2008 року між ПП Сейф та ДП Рівнеторф.

Будь яких документів, що підтверджували би набуття за позивачем права власності на технологічний засобу - вистилаючу машину, як то накладні та товарні чеки на придбання такого майна, а також бухгалтерських відомостей (найменування, індивідуальні номери чи інші відмінні ознаки), які відповідали б відомостям у товарних чеках та накладних, що дало би можливість індивідуально визначити спірне майно, суду не надано.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не надані документи що підтверджують належність на праві власності спірного майна позивачу, а також докази вартості спірного майна, тому вимога позивача про стягнення 100 000 грн. грошової компенсації за технологічний засіб - вистилаючої машини задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про відшкодування доходів, які відповідач міг одержати від незаконного користування технологічним засобом - вистилаючою машиною за період з 09 червня 2009 року по 09 листопада 2013 року у розмірі 344 500 грн., суд зазначає наступне.

Положеннями статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України (далі ГК України) до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4 ст. 623 ЦК України).

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. При цьому, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Збитки повинні мати реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

При цьому, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

У відповідності до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом при розгляді справи встановлено недоведення позивачем складу цивільного правопорушення у діях ДП Рівнеторф, а відтак, відсутність у спірних правовідносинах підстав для застосування до нього такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.

Доводи позивача про можливість отримання ним доходів у розмірі 344 500 грн. від передачі технологічного засобу - вистилаючої машини за період з 09 червня 2009 року по 09 листопада 2013 року в оренду є лише припущеннями.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про відшкодування доходів (упущеної вигоди), які відповідач міг одержати від незаконного користування технологічним засобом - вистилаючою машиною у розмірі 344 500 грн., оскільки позивачем не доведено, як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Позивач не довів суду належними доказами своїх вимог до відповідача, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Оскільки у позові відмовлено, понесені у справі судові витрати відповідно до статей 44, 49 ГПК України слід покладати на позивача.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 81-1, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено та підписано 04.07.2014 р.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1- до справи;

2- позивачу рекомендованим (33018, АДРЕСА_1);

3- відповідачу рекомендованим (33014, м.Рівне, вул. С.Бандери, 30-А).