ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2014 р.Справа № 922/4574/13

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Рудяк Т.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "АВК", м. Харків
до ТОВ "Євроіндастрі", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2 за дов.

відповідача - не з"явився

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "АВК", м. Харків звернулось із позовом до ТОВ "Євроіндастрі", м. Харків про стягнення заборгованості у сумі 421 536,18 грн. за договором №002/2/09Х від 12.01.2013 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, надав витребувані ухвалою суду документи, які долучені до матеріалів справи.

15.01.2014 року позивач подав уточнену позовну заяву, у якій усунуто виявлені при первісному зверненні із позовом описки.

Уточнена позовна заява приймається судом до розгляду в порядку ст.22 ГПК України.

Представник відповідача в призначене судове засідання не зявився, витребуваних судом документів не надав, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, ухвалою суду, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень на позов, в звязку з чим справа розглядається в порядку статті 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами справи.

Суд, розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне:

12.01.2013 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВК" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євроіндастрі" (відповідач) було укладено договір № 002/2/09Х.

Відповідно до п. п 1.1. Договору, предметом Договору є правовідносини сторін з постачання товару в асортименті та за цінами згідно специфікацій або/та накладних, які є невід"ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п. п 1.2 Договору, постачальник зобов'язується передати у встановлений цим Договором строк товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму на умовах цього Договору.

На виконання своїх зобов'язань за Договором, Продавець передав Покупцю товарно-матеріальних цінностей всього на суму 421536,18грн., що підтверджується складеними та підписаними обома сторонами видатковими накладними, а саме:

- видаткова накладна № РН-101 від 05.05.2009р.;

- видаткова накладна № РН-102 від 20.05.2009р.;

- видаткова накладна № РН-113 від 01.06.2009р.;

- видаткова накладна № РН-114 від 18.06.2009р.

- видаткова накладна№ РН-0000313 від 11.06.2013р.;

- видаткова накладна № РН-0000314 від 27.06.2013р.;

Відповідно до п. п. 3.1 Договору, розрахунок здійснюється у розмірі повної вартості поставленої партії товару шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, який вказаний у реквізитах Постачальника в цьому договорі на умовах не пізніше 15 календарних днів з дати поставки товару покупцю за видатковими накладними.

Станом на момент винесення рішення у справі заборгованість у сумі 421 536,18 грн. залишається не погашеною.

Виходячи з умов договору встановлюється наступний строк, з якого відповідач порушує свої зобов'язання по сплаті товару:

- за видатковою накладною № РН-101 від 05.05.2009р. - з 20.05.2009р.;

- за видатковою накладною № РН-102 від 20.05.2009р. - з 05.06.2009р.;

- за видатковою накладною № РН-113 від 01.06.2009р. - з 16.06.2009р.;

- за видатковою накладною № РН-114 від 18.06.2009р. - з 03.07.2009р.;

- за видатковою накладною № РН-0000313 від 11.06.2013р. - з 26.06.2013р.;

- за видатковою накладною № РН-0000314 від 27.06.2013р. - з 12.07.2013р.;

Надаючи правову оцінку вище викладеним обставинам суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованості за поставлений товар не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Враховуючи, що сума основного боргу відповідачем не оспорена, відповідач не надав суду доказів про погашення заборгованості, а також, враховуючи, що відповідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином та у встановлений строк, позовні вимоги позивача в сумі 421 536,18 грн., суд вважає обґрунтованими та такими, що підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1,12,22,33,43,49,75,82-85 ГПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроіндастрі" (61051, м. Харків, вул. Заводу Комсомолець,40, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВК" (61091, АДРЕСА_1, ) суму основного боргу у розмірі 421 536,18 грн. та 8 431,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.01.2014 р.

Суддя ОСОБА_1

справа №922/4574/13