ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" травня 2014 р. Справа № 918/303/14

Господарський суд Рівненської області у складі судді Корсуна В. Я., розглянувши матеріали справи за позовом Приватного підприємства «ОККО-Нафтопродукт» до Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання частково недійсним рішення адміністративної колегії Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25 грудня 2013 року № 92 у справі № 03-1/33-13

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 17 березня 2014 року № 17-03/14)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 15 січня 2014 року № 4)

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

Обставини справи: Приватне підприємство «ОККО-Нафтопродукт» звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, у якому просить визнати пункти 3, 4, 5, 6 Рішення адміністративної колегії Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25 грудня 2013 року № 92 у справі № 03-1/33-13, посилаючись на неповне зясування обставин та невідповідність вимогам чинного законодавства України.

Ухвалою господарського суду від 20 березня 2014 року позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 918/303/14, розгляд якої призначено на 04 квітня 2014 року.

Ухвалою господарського суду від 04 квітня 2014 року, за клопотанням відповідача, у звязку з неявкою його представника у судове засідання, розгляд даної справи було відкладено на 14 квітня 2014 року.

14 квітня 2014 року у судовому засіданні оголошено перерву до 24 квітня 2014 року.

24 квітня 2014 року ухвалою господарського суду розгляд справи № 918/303/14 було відкладено на 12 травня 2014 року, за клопотанням позивача, через неможливість забезпечити явку його представника у судове засідання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та запереченнях на відзив на позовну заяву, поданих 12 травня 2014 року, і наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив посилаючись на обставини, зазначені у поданому відзиві № 01/33-615-03 від 10 квітня 2014 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно дослідивши подані ними письмові докази, оцінивши їх у сукупності, господарський суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

В результаті розгляду матеріалів справи господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Пунктами 3, 4, 5, 6 Рішення адміністративної колегії Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25 грудня 2013 року № 92 у справі № 03-1/33-13 вирішено:

3. Визнати дії ПП «ОККО-Нафтопродукт», які полягають у встановленні у березні-травні 2013 року завищених, монопольно високих цін реалізації скрапленого газу, що реалізується у роздріб через АГЗС у територіальних межах м. Сарни та 7-ми кілометрової зони навколо вказаної територіальної одиниці, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 2 статті 50, пунктом 1 частини 2 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринках роздрібної торгівлі скрапленим газом для заправки автомобілів шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

4. Визнати дії ПП «ОККО-Нафтопродукт», які полягають у встановленні у березні-травні 2013 року завищених, монопольно високих цін реалізації скрапленого газу, що реалізується у роздріб через АГЗС у територіальних межах м. Березне та 7-ми кілометрової зони навколо вказаної територіальної одиниці, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 2 статті 50, пунктом 1 частини 2 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринках роздрібної торгівлі скрапленим газом для заправки автомобілів шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

5. За вчинене порушення, що зазначене в пункті 3 цього рішення, відповідно до абзацу першого частини 2 статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», на ПП «ОККО-Нафтопродукт» накласти штраф у розмірі 68 000 грн.

6. За вчинене порушення, що зазначене в пункті 4 цього рішення, відповідно до абзацу першого частини 2 статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», на ПП «ОККО-Нафтопродукт» накласти штраф у розмірі 68 000 грн.

Позивач отримав копію рішення 20 січня 2014 року та 19 березня 2014 року звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом про визнання рішення частково недійсним.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають, зокрема, рішення про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та про накладення штрафу.

Разом з тим, в силу ч. 1 ст. 60 Закону заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Статтею 41 Господарського кодексу України визначено, що законодавство, що регулює відносини, які виникають у зв'язку з недобросовісною конкуренцією, обмеженням та попередженням монополізму у господарській діяльності, складається з цього Кодексу, закону про Антимонопольний комітет України, інших законодавчих актів.

У вирішенні спору суд керується тими нормами відповідного законодавства, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно ст. 60 Закону рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржується до господарських судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Позивач вважає, що не допускав порушення антимонопольного законодавства у розумінні вказаного Закону, що ціни реалізації скрапленого газу, які встановлювалися на АГЗС «ОККО» в межах м. Сарни та м. Березне протягом березня травня 2013 року були ринковими, економічно обґрунтованими та такими, які можливо встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, а в оскаржуваному рішенні відповідач невірно кваліфікував дії позивача, оскільки не доведено факту встановлення ПП «ОККО-Нафтопродукт» таких цін роздрібної реалізації скрапленого газу в м. Сарни та м. Березне протягом березня травня 2013 року, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, не доведено негативного впливу ПП «ОККО-Нафтопродукт» на конкуренцію або ущемлення інтересів споживачів та інших субєктів господарювання при роздрібній реалізації скрапленого газу в межах м. Сарни та м. Березне протягом березня травня 2013 року та не відповідає дійсності твердження відповідача про встановлення максимальних цін.

Розпорядженням адміністративної колегії Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 52 від 31 травня 2013 року розпочато розгляд справи № 03-1/33-13 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку приватного підприємства «ОККО-Нафтопродукт».

За результатами проведеного дослідження відповідачем встановлено, що на АГЗС ПП «ОККО-Нафтопродукт» в територіальних межах Березнівського та Сарненського районів Рівненської області ціни реалізації скрапленого газу для заправки автомобілів були значно вищі від цін, встановлених на АГЗС того ж субєкта господарювання в м. Рівне. На зазначеному ринку, в межах Рівненської області, найбільшими суб'єктами господарювання, здатними впливати на цінову ситуацію в області є: ТОВ «Джерал-Ойл», ПП «ОККО-Нафтопродукт», ТзОВ «Золотий екватор» (з березня 2011 року), ТзОВ «Газовик» (через ПП «Пропан Плюс»).

З оскаржуваного рішення вбачається, що відділенням відповідно до Закону України «Про захист економічної конкуренції» та ОСОБА_3 визначення монопольного становища суб'єкта господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05 березня 2002 року № 49-р, було проведено дослідження становища ПП «ОККО-Нафтопродукт» на ринку роздрібної торгівлі скрапленим газом в якості моторного пального в територіальних межах м. Сарни та м. Березне Рівненської області та 7-ми кілометрової зони навколо вказаних територіальних одиниць протягом березня травня 2013 року.

З оскаржуваного рішення також вбачається, що в територіальних межах 7-ми кілометрової відстані від м. Сарни (у Сарненському районі) та м. Березне (в Березнівському районі) роздрібна торгівля скрапленим газом в якості моторного палива здійснюється, окрім позивача, в м. Сарни ФОП ОСОБА_3, в м. Березне ТзОВ «Газовик».

Часовими межами ринку визначено березень травень 2013 року. Протягом вказаного періоду часу сукупність товарно-грошових відносин між продавцями і покупцями в зазначених територіальних межах ринків скрапленого газу, що реалізовується через АГЗС (АЗС), не зазнала істотних змін.

Територіальними (географічними) межами ринку роздрібної торгівлі скрапленим газом в якості моторного палива визначено - м. Сарни, м. Березне Рівненської області та 7-ми кілометрову зону навколо вказаних територіальних одиниць.

Частка ПП «ОККО-Нафтопродукт» на ринку роздрібної торгівлі скрапленим газом в якості моторного палива розраховувалася за формулою у відповідності з вимогами п. 8.4 ОСОБА_3 і згідно відомостей відповідача становить 95,054 % в межах м. Сарни та 86,1 % в межах м. Березне Рівненської області та 7-ми кілометрової зони навколо вказаних територіальних одиниць.

Судом встановлено, що відділенням визначено часові межі ринку (для визначення монопольного становища) березень травень 2013 року, оскільки повний цикл обороту товару не перевищує одного місяця календарного року, протягом місяця у відповідь на значиме підвищення цін ПП «ОККО-Нафтопродукт» мало можливість вжити заходів щодо стабілізації пропозиції на ринку. Період вчинення порушення входить до періоду визначеного відділенням, тобто, періоду протягом якого позивач займав монопольне (домінуюче) становище на ринку.

За досліджуваний період позивачем було реалізовано в межах м. Сарни Рівненської області та 7-ми кілометрової зони 78,81 тонн скрапленого газу, в межах м. Березне Рівненської області та 7-ми кілометрової зони 50,96 тонн скрапленого газу. Результати проведеного дослідження цін на скраплений газ наведено відповідачем в оскаржуваному рішенні. Вбачається, що відділенням були враховані ціни реалізації на АГЗС позивача в м. Сарни, м. Березне та м. Рівне і встановлено, що ціна реалізації в м. Сарни у досліджуваному періоді була постійно максимальною, а ціни в м. Березне протягом березня квітня 2013 року були вищі ніж ціни в м. Рівне. На підставі вказаного відділенням встановлено, що ПП «ОККО-Нафтопродукт» встановлювало максимальні ціни на АГЗС в тих територіальних межах, в яких ринкова влада та частка субєкта господарювання є суттєвою: АГЗС в м. Сарни частка складала 95,054 % та м. Березне частка складала 86,1 %, в інших територіальних межах ціни були мінімальними в м. Рівне частка на ринку складала 31,48 %.

Вказане ціноутворення в різних територіальних межах відповідач пояснює як наявність конкуренції на одних товарних ринках та її відсутність на інших. Калькуляцій вартості реалізації скрапленого газу в якості моторного пального ПП «ОККО-Нафтопродукт» не складає. Тобто позивач встановлював максимальні відпускні ціни в тих територіальних межах, в яких він не зазнавав значної конкуренції або конкуренція взагалі була відсутня, в той час як на інших АГЗС (з наявною конкуренцією) застосовував мінімальні ціни реалізації скрапленого газу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Згідно з п. 2 ст. 50 вказаного Закону порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Для кваліфікації дій суб'єкта господарювання як правопорушення, передбаченого ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», не обов'язкове настання наслідків у вигляді ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання або споживачів, зокрема, заподіяння їм шкоди (збитків), а достатньо встановлення можливості настання таких наслідків.

При цьому вказані вище норми Закону такі дії субєкта господарювання визнають зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку без будь-якої вказівки на рентабельність чи нерентабельність ціни товару. Крім того нерентабельність ціни скрапленого газу на окремих АГЗС позивача у визначений період часу не може свідчити про збитковість підприємства в цілому протягом року.

Судом з'ясовано, що в оскаржуваному рішенні вказані докази встановлення завищених цін на скраплений газ протягом березня травня 2013 року на АГЗС ПП «ОККО-Нафтопродукт» в територіальних межах м. Сарни, м. Березне Рівненської області та 7-ми кілометрової зони навколо даних міст у порівнянні з іншими АГЗС позивача у вказаний період часу, в рішенні досліджено динаміку цін, обставини і мотиви їх підвищення, співвідношення дій суб'єкта господарювання з поведінкою інших вказаних вище учасників товарного ринку.

Згідно із ч. 2 ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за порушення, передбачене п. 2 ст. 50 вказаного Закону накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, ОСОБА_3 визначення монопольного становища суб'єкта господарювання на ринку. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку.

Господарський суд у вирішенні спору не повинен здійснювати дослідження ринків товарів, у тому числі товарні та територіальні межі ринку, питання формування цін на ринках товарів тощо, визначати власними силами монопольне (домінуюче) становище суб'єктів господарювання на ринку, оскільки відповідні функції здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України.

Для виявлення ознак монопольного становища позивача на визначених територіальних (географічних) межах ринку у визначених часових межах відповідно до п. 2 ОСОБА_3 визначення монопольного становища суб'єкта господарювання на ринку та зловживання останнім своїм монопольним (домінуючим) становищем Антимонопольний комітет України провів наступні дії: встановив обєкт аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища субєкта господарювання ПП «ОККО-Нафтопродукт» у порівнянні з іншими вказаними вище товариствами, визначив конкретний товар скраплений газ для заправки автомобілів, який продається ПП «ОККО-Нафтопродукт» та іншими вказаними вище субєктами господарювання, склав перелік основних продавців скрапленого газу, визначив товарні та територіальні (географічні) межі ринку, встановив проміжок часу, стосовно якого має визначатися становище субєктів господарювання на ринку визначивши часові межі ринку, обсяг товару, який обертається на ринку, а також дослідив динаміку встановлення цін на скраплений газ на різних АГЗС позивача.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне зясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, питання наявності чи відсутності в діях субєкта господарювання ознак зловживання монопольним (домінуючим) становищем та повноти зясування обставин, які мають значення для справи судом досліджено в системному аналізі з діями субєкта господарювання, встановленими Антимонопольним комітетом України та вимогами ст. ст. 12, 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» і відповідними положеннями ОСОБА_3 визначення монопольного становища суб'єкта господарювання на ринку.

Оскільки відповідачем у повному обсязі проведено аналіз ринку послуг наданих позивачем, зясовано обставини, які мають значення для справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним прийнятого адміністративною колегією Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України рішення від 25 грудня 2013 року № 92 у справі № 03-1/33-13 та про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору покладаються на позивача на підставі ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32 - 34, 43, 44, 49, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Суддя В. Я. Корсун

Повний текс рішення виготовлено та підписано 19 травня 2014 року