ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.07.2014 Справа № 905/987/14

Колегія суддів господарський суду Донецької області у складі: головуючого судді Макарової Ю.В., судді Осадчої А.М. та судді Кучерявої О.О., при секретарі судового засідання Гречух В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Приватного акціонерного товариства «Макіївкокс», м.Макіївка, Донецька область,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецьквуглезбагачення», м.Донецьк,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ЦЗФ «Пролетарська», м.Макіївка

про стягнення 203' 352грн.64коп.

за участю уповноважених представників:

від Позивача: Буланий М.С. (довіреність №07-8043 від 31.12.2013р.), Гузєєв О.О. (довіреність №07-8042 від 31.12.2013р.);

від Відповідача: не з'явився

від Третьої особи: не з'явився

в судовому засіданні 20.03.2014р. відповідно до ст. 77 ГПК України

оголошувалася перерва до 10.04.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Макіївкокс», м.Макіївка, Донецька область, (далі - позивач) звернулося до господарського суду Донецької області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецьквуглезбагачення», м.Донецьк, (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за надані послуги з доставки та розморожуванню 40 вагонів з вантажем у розмірі 203' 352грн.64коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором №43 від 23.01.2012р. щодо оплати отриманих від позивача послуг.

Ухвалою від 10.03.2014р. суд за клопотанням позивача залучив до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю ЦЗФ «Пролетарська» м.Макіївка.

20.03.2014р. від відповідача надійшов відзив по справі, у якому позовні вимоги відповідач не визнав. Позиція по спору мотивована тим, що посилання позивача на договір №43 від 23.01.2012р. є безпідставними, оскільки вказаний договір не є укладеним через непогодження сторонами такої істотної умови договору як вартість (ціна) послуг. Відповідач також зазначає, що обов'язок здійснити оплату послуг настає тільки після підписання актів виконаних робіт, однак враховуючи, що вказана у позивачем у актах виконаних робіт вартість послуг складена на підставі неузгодженої ціни послуг, а тому акти не могли бути підписані з боку відповідача.

Через канцелярію господарського суду 09.04.2014р. позивач надав заперечення на відзив відповідача, в якому стверджує, що у зв'язку зі специфікою послуг було неможливо заздалегідь розрахувати вартість цих послуг, вважає, що за умовами п. 2.2.договору № 43 від 23.01.2012р. фактично ціна договору була узгоджена сторонами на рівні звичайних цін на подібні послуги.

За клопотанням представника позивача, строк розгляду справи відповідно до ст. 69 ГПК України був продовжений на 15 днів.

Розпорядженням голови господарського суду від 22.04.2014р. у справі було призначено колегіальний розгляд справи, а саме у складі головуючого судді Макарової Ю.В, суддів Кучерявої О.О. та судді Осадчої А.М.

22.04.2014р. від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення по справі, відповідно до яких спірні акти не були підписані відповідачем через неузгодженість ціни послуг, в тому числі відповідач не погоджується з визначеною позивачем вартістю послуг. Відповідач звертає увагу також на те, що за твердженнями самого позивача лист №251 від 14.02.2012р. отриманий ПАТ «Макіївкокс» електронною поштою, що не відповідає умовам п.6.3 договору, оригінал вказаного листа відповідачем не знайдений.

Розпорядженням голови господарського суду Донецької області від 15.05.2014р. у зв'язку із знаходженням судді Кучерявої О.О. на лікарняному її замінено на суддю Чернову О.В.

Розпорядженням голови господарського суду Донецької області від 01.07.2014р. у зв'язку із знаходженням судді Чернова О.В. у відпустці, її замінено на суддю Кучерява О.О.

28.05.2014р. через канцелярію господарського суду позивачем було подано в тому числі клопотання №07-2831 ВІД 27.05.2014р. про залучення ТОВ "ЦЗФ "Пролетарська" м.Макіївка в якості відповідача по справі.

Судова колегія залишила клопотання про залучення ТОВ "ЦЗФ "Пролетарська", м.Макіївка у якості відповідача по справі без задоволення, оскільки підставою позову є виникнення заборгованості за надані позивачем за договором № 43 від 23.01.2012р. послуги, відповідно до вказаного договору замовником послуг є саме відповідач по справі, а не ТОВ "ЦЗФ "Пролетарська".

У зв'язку з неявкою представників відповідача та третьої особи до судового засідання, через невиконанням третьою особою вимог ухвал суду, суд неодноразово відкладав розгляд справи, востаннє на 01.07.2014р.

Представники позивача в судове засідання 01.07.2014р. з'явились, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представники відповідача, третьої особи в судове засідання 01.07.2014р. не з'явилися, вимоги в тому числі ухвали суду від 04.06.2014р. не виконали.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Численними рішеннями Європейського суду з прав людини у справах проти України визнано порушення пункту 1 статті 6 "Право на справедливий суд" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що, зокрема, полягало у тому, що національними судами не забезпечено розгляд справи заявника в "розумний строк" через затримки у провадженні, в основному з вини судів першої інстанції.

Відсутність представників відповідача та третьої особи в судовому засіданні не може перешкоджати здійсненню судом правосуддя в установлені законом строки. В матеріалах справи відсутні докази неможливості розгляду справи без участі представника відповідача та третьої особи.

Представники позивача під час судового засідання 01.07.2014р. повідомили про відсутність будь-яких додаткових доказів в обґрунтування власної позиції по суті спору.

З врахуванням вищенаведеного, суд визнав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України складено протокол судового засідання.

Вислухавши в судових засіданнях представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві позивач посилається на те, що Приватне акціонерне товариство «Макіївкокс» у виконання умов договору №43 від 23.01.2012р. в січні-лютому 2012 року надало послуги Товариству з обмеженою відповідальністю «Донецьквуглезбагачення», м.Донецьк з доставки та розморожування 40 вагонів з вантажем відповідача, відправником вказаних вагонів було Товариство з обмеженою відповідальністю ЦЗФ «Пролетарська», м.Макіївка.

Так, в матеріалах справи наявний договір №43 від 23.01.2012р. про надання послуг, відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених договором, виконавець (ПАТ «Макіївкокс» м. Макіївка) зобов'язаний за завданням замовника (ТОВ «Донецьквуглезбагачення» м. Донецьк) протягом встановленого договором строку надавати замовнику за оплату наступні послуги: послуги з доставки та розморожування вагонів з вантажем, а замовник зобов'язується оплачувати надані послуги.

За умовами п. 1.2. договору об'єм та строки надання послуг, які надаються за даним договором, узгоджуються сторонами у додаткових угодах (додатках) до договору.

Вартість послуг за договором, узгоджується сторонами та зазначається в розрахунку вартості відповідних послуг, які є невід'ємною частиною цього договору (п. 2.1. договору).

Згідно з п. 2.2. договору сторони підтверджують, що вони володіють достатньою інформацією про надані послуги, а також о цінах, які склалися на ринку ідентичних (однорідних) послуг та визнають, що ціна, вказана у даному договорі відповідає рівню звичайних цін.

За умовами п. 2.3 договору оплата вартості наданих послуг здійснюється замовником протягом 10-ти днів з моменту підписання акта приймання наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

Надання послуг оформлюється сторонами шляхом підписання Акту приймання наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін протягом 3-х робочих днів після фактичного надання послуг (п. 2.4. договору). Моментом надання послуг є дата складання Акту приймання наданих послуг (п.2.5. договору).

Відповідно до п.6.3 договору документи, підписані керівниками, завірені печаткою та передані другій стороні факсовим зв'язком, визнаються сторонами повноцінними юридичними документами з наступною передачею оригіналів поштою протягом 5-ти календарних днів після підписання факсимільним зв'язком.

За умовами п. 6.1. договору, договір вступає в силу з дати його підписання та діє до 31 грудня 2013 року, а за фінансовими зобов'язаннями - до повного його виконання.

Сторони у п. 6.4. договору дійшли згоди, що будь-які доповнення та додатки до договору мають силу, якщо вони виконані у письмовому вигляді та підписані уповноваженими представниками обох сторін.

Договір №43 від 23.01.2012р. підписаний з боку позивача головою правління, з боку відповідача директором без будь-яких заперечень, скріплений печатками сторін.

В матеріалах справи також наявний Додаток № 1 до договору № 43 від 23.01.2012р., відповідно до якого виконавець у січні-лютому 2012 року надає замовнику послуги з доставки та розморожуванню сорока вагонів з рядовим вугіллям замовника, строки надання послуг - не більш 5 днів з моменту надходження вагонів на ст.. Мишино, замовник бере на себе зобов'язання прийняти надані послуги та оплатити їх.

За умовами п. 4, п. 5 Додатку № 1 до договору, даний Додаток є невід'ємною частиною договору № 43 від 23.01.2012р., всі інші пункти договору залишаються без змін.

Додаток № 1 до договору підписаний сторонами у двосторонньому порядку без будь-яких заперечень, скріплений печатками сторін.

У підтвердження виконання умов договору №43 від 23.01.2012р. в січні-лютому 2012 року позивач посилається на додані до позову засвідчені копії вагонних листів: №254»М» від 27.01.2012р., 260-М від 28.01.2012р., №274»М» від 29.01.2012р., №285-М від 30.01.2012р. та 435-М від 15.02.2012р. та прийомоздаточних відомостей від 27.01.2012р., від 28.01.2012р., від 29.01.2012р., від 30.01.2012р. та від 15.02.2012р., відповідно до яких на адресу позивача від відправника - третя особа були направлені 40 вагонів для розморожування вантажу. За твердженнями позивача, вантаж у вказаних вагонах був розморожений та відправлений після розігріву на адресу третьої особи згідно вагонних листів: №254 від 28.01.2012р., №260 від 29.01.2012р., №274 від 30.01.2012р., №285М від 02.02.2012р. та 435 від 16.02.2012р.

Як свідчать матеріали справи, на адресу відповідача позивачем були направлені розрахунок вартості послуг, акти прийому наданих послуг від 31.01.2012р. та від 29.02.2012р. та податкові накладні, а також виставлені на загальну суму 203' 352грн.64коп. рахунки: №54у від 31.01.2012р. на суму 21537,16грн., №55У/А від 29.02.2012р. на суму -12916,01грн., №56у/А від 29.02.2012р. на суму - 1765,48грн., №91у від 29.02.2012р. на суму 58215,78грн., №92у від 29.02.2012р. на суму 3999,68грн., №93у від 29.02.2012р. на суму 19521,78грн.

Як стверджує позивач у позові, неодноразово направлені на адресу відповідача розрахунки вартості послуг, акти прийому наданих послуг відповідачем не були підписані.

Посилаючись на те, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором №43 від 23.01.2012р., а саме не здійснив оплату спірних послуг у розмірі 203' 352грн.64коп, позивач звернувся з позовом до суду за захистом порушеного права.

Відповідач проти позовних заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

За результатами розгляду даної справи, виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд дійшов до наступних висновків.

Зважаючи на статус сторін та характер правовідносин, останні, згідно ст.ст.1-3 Господарського кодексу України регламентуються його положеннями та іншими актами законодавства, зокрема, Цивільним кодексом України.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Предмет і підстава позову сприяють з'ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов'язку.

Із змісту позову та матеріалів справи вбачається, що предметом позову є вимога позивача щодо виконання відповідачем зобов'язання, яке виникло в силу договору про надання послуг №43 від 23.01.2012р., сплатити вартість послуг за період січень-лютий 2012 року у розмірі 203' 352грн.64коп., а підставою позову є невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо оплати отриманих послуг з доставки та розморожуванню 40 вагонів з вантажем.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

При цьому, згідно ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При цьому, за змістом п.3 ст.180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір, в силу ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України, вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Правовою підставою заявлених позовних вимог позивач визначає саме договір про надання послуг № 43 від 23.01.2012р.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами в добровільному порядку, без заперечень та зауважень був підписаний договір № 43 від 23.01.2012р., відповідно до умов п.2.1. якого сторони дійшли згоди, що вартість послуг за договором узгоджується сторонами та зазначається в розрахунку вартості відповідних послуг, які є невід'ємною частиною цього договору. Тобто, істотні умови договору в частині ціни договору повинні були бути викладені у розрахунку вартості відповідних послуг.

Відповідно до п. 6.4. вказаного договору, будь-які доповнення та додатки до договору мають силу, якщо вони виконані у письмовому вигляді та підписані уповноваженими представниками обох сторін.

Таким чином, істотна умова договору як ціна повинна бути оформлена належним чином в якості невід'ємної частини договору, підписана уповноваженими особами обох сторін, скріплена печатками підприємств.

Проте, дослідивши наявні в матеріалах справи розрахунки вартості послуг, які надані у січні 2012 року відповідно до договору № 43 від 23.01.2012р. на суму 121615грн. 40коп. з ПДВ та розрахунок вартості послуг, які надані у лютому 2012 року відповідно до договору № 43 від 23.01.2012р. на суму 81737грн. 24коп., судова колегія встановила, що вказані розрахунки підписані в односторонньому порядку лише з боку Приватного акціонерного товариства «Макіївкокс», отже не можуть розцінюватися судом як погодження сторонами у двосторонньому порядку такої істотної умови договору як ціна.

Доказів того, що сторони у двосторонньому порядку узгодили вартість послуг з розморожування 40 спірних вагонів з вантажем матеріали справи не містять. Таким чином судова колегія дійшла висновку, що всупереч нормам законодавства сторони при укладанні договору № 43 від 23.01.2012р. в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов договору, а саме стосовно ціни.

З огляду на зазначене суд вважає, що договір про надання послуг № 43 від 23.01.2012р. є неукладеним.

Зокрема, судова колегія відзначає наступні обставини справи.

Як вже зазначалося, у якості доказів фактичного виконання сторонами умов договору №43 від 23.01.2012р. в січні-лютому 2012 року позивач додав до позову засвідчені копії вагонних листів: №254»М» від 27.01.2012р., №260-М від 28.01.2012р., №274»М» від 29.01.2012р., №285-М від 30.01.2012р. та №435-М від 16.02.2012р., №254 від 28.01.2012р., №260 від 29.01.2012р., №274 від 30.01.2012р., №285М від 02.02.2012р. та №435 від 16.02.2012р., прийомоздаточні відомості від 27.01.2012р., від 28.01.2012р., від 29.01.2012р., від 30.01.2012р. та від 15.02.2012р.

Дослідивши вагонні листи №254»М» від 27.01.2012р., №260-М від 28.01.2012р., №274»М» від 29.01.2012р., №285-М від 30.01.2012р. та №435-М від 16.02.2012р., суд встановив, що відправником зазначених у них вагонів зазначене ТОВ ЦЗФ «Пролетарська», отримувачем ПАТ «Макіївкокс», у розділі найменування вантажу зазначено вугілля «КС» Кузбассразрезвугілля.

Дослідивши вагонні листи №254 від 28.01.2012р., №260 від 29.01.2012р., №274 від 30.01.2012р., №285М від 02.02.2012р. та №435 від 16.02.2012р., суд встановив, що відправником зазначених у них вагонів зазначене ПАТ «Макіївкокс», отримувачем ТОВ ЦЗФ «Пролетарська», у розділі найменування вантажу зазначено вугілля «КС» Кузбассразрезвугілля.

Будь-які відомості стосовно того, що вказані у вищезазначених вагонних листах та прийомоздаточних відомостях вагони з вантажем мають відношення саме до відповідача, матеріали справи не містять.

Як вже зазначалося, за клопотанням позивача суд ухвалою суду від 10.04.2014р. в порядку ст. 27 ГПК України залучив до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю ЦЗФ "Пролетарська".

З метою повного та всебічного дослідження обставин справи в їх сукупності, створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи, а також для правильного вирішення спору, суд неодноразово ухвалами від 10.04.2014р., 22.04.2014р., 15.05.2014р. зобов'язав третю особу надати суду письмові обґрунтовані пояснення: щодо відношення до обставин справи, виходячи з предмету та підстав позову, з наданням доказів своїх стверджень щодо наявності або відсутності факту надання послуг позивачем відповідачу з розмороження вагонів з вантажем; відносно власника вантажу у 40 вагонах, які направлялись ТОВ ЦЗФ "Пролетарська" на адресу позивача для розморожування в січні-лютому 2012р. відповідно до наявних в матеріалах справи вагонних листів.

Однак, незважаючи на те, що третя особа була належним чином повідомлена про час та дату судових засідань, ТОВ «ЦЗФ «Пролетарська» вимог ухвал суду не виконала, участь своїх представників у судових засіданнях не забезпечила, про поважність причин неявки представників та невиконання вимог суду суд не повідомлений.

До матеріалів справи відповідачем також долучений адресований голові правління ПАТ «Макіївкокс» лист вих. №251 від 14.02.2012р. за підписом директора ТОВ «Донецьквуглезбагачення» м.Донецьк, відповідно до змісту якого відповідач просить позивача надати згідно договору № 43 від 23.01.2012р. послуги з розморожування 8 вагонів з рядовим вугіллям, який прибув на адресу ТОВ «ЦОФ» Пролетарська» (а.с. 134, том 1; а.с. 3, том 2).

Під час судових засідань представник позивача підтвердив факт отримання вказаного листа від відповідача електронною поштою.

Відповідно до п. 6.3 договору № 43 від 23.01.2012р. документи, підписані керівниками, завірені печаткою та передані другій стороні факсовим зв'язком, визнаються сторонами повноцінними юридичними документами з наступною передачею оригіналів поштою протягом 5-ти календарних днів після підписання факсимільним зв'язком.

Однак, зазначений лист не містить відбитку печатки ТОВ «Донецьквуглезбагачення», доказів його передачі позивачу факсовим зв'язком матеріали справи не містять.

Разом з цим судова колегія відзначає, що за змістом листа вих. №251 від 14.02.2012р. відповідач просить позивача надати послуги з розморожування 8 вагонів з вугіллям без зазначення їх ідентифікуючих ознак, в той же час відповідно до наявних в матеріалах справи вагонних листів на адресу відповідача надійшло 40 вагонів з вантажем. Тобто, викладене не дає підстав стверджувати, що відповідач вчинив дії з виконання спірного договору саме відносно вагонів, які зазначені у вагонних листах та прийомоздаточних відомостях.

Враховуючи викладене, судова колегія не приймає у якості належного доказу виконання сторонами умов договору № 43 від 23.01.2012р. лист вих. №251 від 14.02.2012р.

За умовами договору № 43 від 23.01.2012р., надання послуг оформлюється сторонами шляхом підписання уповноваженими представниками сторін Акту приймання наданих послуг, який і є підставою для проведення розрахунків між сторонами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи акти прийому наданих послуг від 31.01.2012р. та від 29.02.2012р., судова колегія встановила, що вказані документи підписані в односторонньому порядку лише з боку Приватного акціонерного товариства «Макіївкокс».

На запит суду в порядку ст. 38 ГПК України 12.05.2014р. від Державної податкової інспекції у Київському районі надійшли декларацій з ПДВ за перше півріччя 2012 року та додаток №5 з розшифровкою податкових зобов'язань, подані до інспекції Товариством з обмеженою відповідальністю "Донецьквуглезбагачення", дослідивши які суд не встановив відомостей відображення відповідачем податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагента - позивача.

Як вбачається з представленої відповідачем довідки вих. №356 від 03.04.2014р. за підписом директора та головного бухгалтера ТОВ "Донецьквуглезбагачення", станом на 03.04.2014р. кредиторська заборгованість перед ПАТ «Макіївкокс» згідно договору № 43 від 23.01.2012р. в сумі 203' 352грн.64коп. в бухгалтерському обліку відповідача відсутня (а.с. 106, том 1).

Враховуючи вищевикладене, факт виконання сторонами умов договору № 43 від 23.01.2012р. позивачем не доведений належними та допустимими у розумінні ст.ст.33-36 ГПК України доказами, наявними в матеріалах справи.

Отже, позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості у розмірі 203'352грн.64коп. саме за договором № 43 від 23.01.2012р.

Заяви про зміну предмету або підстав позову згідно вимог ч. 4 ст. 22 ГПК України до суду від позивача не надходили.

Оскільки підстави для задоволення позовних вимог відсутні, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати у зв'язку з відмовою у задоволенні позову покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180, 181 Господарського кодексу України ст.ст. 627, 628, 638 Цивільного кодексу України, ст..ст. 32-34, 36, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Макіївкокс», м.Макіївка, Донецька область, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецьквуглезбагачення», м.Донецьк, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ЦЗФ «Пролетарська», м.Макіївка, про стягнення заборгованості за надані послуги з доставки та розморожуванню 40 вагонів з вантажем у розмірі 203' 352грн.64коп. - відмовити.

У судовому засіданні 01.07.2014р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Повний текст рішення складено та підписано 04.07.2014р.

Головуючий суддя Ю.В. Макарова

Суддя А.М. Осадча

Суддя О.О. Кучерява