ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"24" березня 2014 р.Справа № 9/81/5022-1094/2012
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевко В.Л. розглянувши заяву Державного підприємства "Кременецьке лісове господарство", вул. Акімова, 26, м. Кременець, Тернопільської області від 11.03.2014р. №б/н (вх. №6379 від 12.03.2014р.) про розстрочку виконання рішення з врахуванням долученого Доповнення до заяви від 21.03.2014р. (вх.№6942 від 24.03.2014р.) по справі №9/81/5022-1094/2012:

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укрпродінвест", вул. Шевченка, 13, м. Кременець, Тернопільської області, 47003

до відповідача Державного підприємства "Кременецьке лісове господарство", вул. Акімова, 26, м. Кременець, Тернопільської області, 47000

про стягнення заборгованості в сумі 50 550 грн. 59 коп.

За участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача (заявника): ОСОБА_2 довіреність від 29.10.2013р.

Сторони про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку.

Суть справи: в провадженні господарського суду Тернопільської області знаходилась справа за позовом - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укрпродінвест", вул. Шевченка, 13, м.Кременець, Тернопільської області звернулося до господарського суду з позовом до відповідача - Державного підприємства "Кременецьке лісове господарство", вул. Акімова, 26, м.Кременець, Тернопільської області про стягнення заборгованості в сумі 50 550 грн. 59 коп.

Рішенням господарського суду Тернопільської області №9/81/5022-1094/2012 від 19.11.2013р., зокрема, п. 2 резолютивної частини, вирішено стягнути з Державного підприємства "Кременецьке лісове господарство", вул. Акімова, 26, м. Кременець, Тернопільської області, 47000 (ідент. код 00993047) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укрпродінвест", вул. Шевченка, 13, м. Кременець, Тернопільської області, 47003 (ідент. код 32291548) - 50 550 (пятдесят тисяч пятсот п'ятдесят) грн. 59 коп. боргу, 1609 (одну тисячу шістсот дев'ять) грн. 50 коп. судового збору.

24.02.2014р. на виконання Рішення господарського суду Тернопільської області від 19.11.2013р., видано наказ.

12 березня 2014 року Державне підприємство "Кременецьке лісове господарство", вул. Акімова, 26, м. Кременець, Тернопільської області (далі по тексту також заявник) звернулося із заявою від 11.03.2014р. №б/н (вх. №6379 від 12.03.2014р.) про розстрочку виконання рішення по справі №9/81/5022-1094/2012.

Заявник (відповідач) в судове засідання з'явився, подану заяву підтримав повною мірою. Одночасно, подав доповнення до заяви про розстрочку виконання рішення №б/н від 21.03.2014р. (вх.№6942 від 24.03.2014р.) з додатками, а саме: копією рішення Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 11 лютого 2014 року, довідкою про показники господарсько-економічної діяльності підприємства, довідкою про сплату коштів за договором сервітуту.

Позивач - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укрпродінвест" явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив. Разом з цим, позивач надіслав на адресу суду відзив на заяву про розстрочку виконання рішення від 14.03.2014р. № 21 (вх. № 6651 від 18.03.2014р.), згідно якого проти задоволення заяви про розстрочку виконання рішення заперечує у повній мірі.

Розглянувши матеріали справи, заяву Державного підприємства "Кременецьке лісове господарство" від 11.03.2014р. №б/н (вх. №6379 від 12.03.2014р.) про розстрочку виконання рішення по справі №9/81/5022-1094/2012, з врахуванням доповнень від 21.03.2014р. №б/н (вх.№6942 від 24.03.2014р.) заперечення на неї ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укрпродінвест", суд приходить до висновку, що дана заява задоволенню не підлягає. При цьому суд керувався наступним.

Відповідно до вимог статті 124 Конституції України, статті 115 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набули законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України і виконуються у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України та Законом України „Про виконавче провадження.

Із змісту ч. 1,2,3 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання. При відстрочці або розстрочці виконання рішення, ухвали, постанови господарський суд на загальних підставах може вжити заходів до забезпечення позову. Про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку. В необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю.

Із змісту п. 7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р., №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час від набрання рішенням законної сили до його фактичного повного виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Згідно п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012, № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Заяву про надання відстрочки, розстрочки, зміну способу і порядку виконання рішення слід розглядати за правилами ГПК у межах розглянутої господарським судом справи. Зокрема, заявник повинен подати докази надіслання другій стороні копії цієї заяви і доказів на її обґрунтування, сторони мають бути повідомлені про час і місце розгляду заяви (п. 7.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012, № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Також, слід зазначити, що ГПК України не містить вимог до змісту заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання. Проте зі змісту коментованої статті 121 ГПК України вбачається, що заява повинна містити: викладення обставин та обґрунтування причин, що унеможливлюють чи утруднюють виконання рішення; зазначення того, що просить заявник - розстрочити чи відстрочити виконання рішення, яким чином змінити спосіб і порядок виконання рішення; вказівку, в разі необхідності, про надіслання ухвали про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання установі банку або державному виконавцю. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Як вбачається із поданої заяви про надання розстрочки, як на одну із підстав у наданні розстрочки заявник в її обґрунтування посилається на рішення адміністративної колегії Антимонопольного комітету у Тернопільській області від 11.02.2014р. № 04, справа №718-ЗМС, яким встановлено порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення завищено необґрунтованої ціни на вартість користування договором сервітуту від 15.06.2010р. В силу зазначеного рішення АМКУ, на думку заявника, встановлено, що ціна за договором сервітуту необґрунтовано завищена. Крім того, заявник стверджує, що на ціну сервітуту нараховано і щомісячну індексацію та три відсотки річних. Також, звертає увагу на те, що стрілочним переводом користуються і інші підприємства з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ Україна" та ДП "Агроцентр ЄвроХім-Україна" торговий підрозділ ВАТ МХК "ЄвроХім", при цьому за твердженням заявника ці дві "потужні" компанії користувались та користуються стрілочним переводом безкоштовно.

Заявник також вважає, що у процесі оскарження договору сервітуту ТОВ "Укрпродінвест" не надав жодних належних документів, що підтвердили б затрати понесені на утримання стрілочного переводу. На відсутність намірів вкладати кошти на утримання стрілочного переводу в майбутньому вказує факт продажі стрілочного переводу іншому підприємству.

Вищезазначене, на думку заявника, свідчить про те, що кошти стягнуті за договором сервітуту в загальній сумі 160 000грн. за трьома виконавчими провадженнями є надприбутком для ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укрпродінвест" та результатом відсутності належної юридичної служби на державному підприємстві.

Проте, розглянувши подані в обґрунтування своїх вимог заявником докази, суд не вважає, що вони є такими, що підтверджують винятковість обставин, які унеможливлюють чи утруднюють виконання рішення суду у даній справі.

Так, вказані пояснення, на думку суду, є спробою переоцінки зі сторони заявника доказів та обставин справи, які уже частково розглядались господарським судом у межах справ де предметом розгляду було визнання договору сервітуту від 15.06.2010р. недійсним чи стягнення заборгованості за даним договором, зокрема, і в межах даної справи №9/81/5022-1094/2012.

Одночасно, має місце і посилання заявником на нові обставини та подання ним нових доказів, зокрема посилання на рішення адміністративної колегії Антимонопольного комітету у Тернопільській області від 11.02.2014р. № 04 як на новий доказ. Проте, суд розцінює зазначене, як спробу заявника звернути увагу на ознаки недійсності Договору сервітуту, що уже є предметом розгляду у справі № 921/21/14-г за позовом Державного підприємства "Кременецьке лісове господарство" до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укрпродінвест" про визнання недійсним Договору установлення сервітуту від 15.06.2010 року і не є, на думку суду, тією винятковою обставиною, що може слугувати підставою для розстрочення виконання рішення у даній справі.

При цьому, суд має за необхідне зазначити, що визнання недійсним Договору у межах справи № 921/21/14-г згідно прийнятого рішення не змінить негайно з набранням ним законної сили змісту рішення і виданого на підставі нього наказу у даній справі №9/81/5022-1094/2012. А лише може слугувати підставою для перегляду рішення №9/81/5022-1094/2012 від 19.11.2013р. за нововиявленими обставинами в порядку розділу ХІІІ ГПК України. А у випадку прийняття за наслідками такого перегляду протилежного за змістом рішення чинному, таке може слугувати підставою для повороту виконання рішення в порядку ст. 122 ГПК України.

Щодо посилань заявника на важке фінансове становище та специфічний статус заявника, то суд має за необхідне зазначити наступне.

Як уже зазначалось судом, із змісту ст. 121 ГПК України у сукупності з іншими положеннями кодексу до заяви про надання розстрочки мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Заявник згідно поданої заяви вказує на те, що ДП "Кременецьке лісове господарство" є унітарним державним підприємством, що в силу ряду обставин надає йому специфічного статусу на господарському ринку. При цьому на ринку в сучасних економічних умовах враховуючи кризу державного та місцевого бюджету, для заявника склалась важка фінансова ситуація повязана з економічною кризою. Так, виконання ряду контрактів державного замовлення зупинено через відсутність бюджетних коштів.

А тому заявник стверджує, що стягнення коштів за договором сервітуту без розстрочки виконання рішення безумовно призведе до зупинення діяльності ДП "Кременецьке лісове господарство".

Разом з цим, вказуючи на важке фінансове становище ДП "Кременецьке лісове господарство" заявник не подав доказів про існування такого. Не подано ним і доказів про існування укладених контрактів та зупинення їх виконання.

Одночасно, докази, які ним подані свідчать навпаки про те, що у 2014р. ДП "Кременецьке лісове господарство" сплачувались до бюджету кошти у вигляді податків, а також шляхом сплати 18.03.2014р. заборгованості за судовим наказом №921/661/13-г/11 у розмірі 43612,76грн.

Зазначене свідчить про те, що кошти на сплату необхідних обовязкових платежів у 2014р. у ДП "Кременецьке лісове господарство" все таки були наявними.

У свою чергу, інших доказів, які б підтверджували важкий фінансовий стан ДП "Кременецьке лісове господарство", а також доказів стосовно того, що є підстави вважати, що ДП "Кременецьке лісове господарство" загрожує банкрутство, зокрема, доказів про відсутність коштів на банківських рахунках і майна у ДП "Кременецьке лісове господарство", на яке можливо було б звернути стягнення, зі сторони заявника суду не подано, а судом самостійно не здобуто.

У своїх твердженнях заявник лише висловлює припущення щодо того, що за наслідком стягнення коштів за договором сервітуту без розстрочки виконання рішення це призведе до зупинення діяльності державного підприємства, наслідком чого буде значне скорочення робочих місць, невиплата заробітної плати, податків та соціальних зборів.

Не вважає суд належним чином обґрунтованим зі сторони заявника і строк розстрочки виконання рішення протягом 10-ти років, заявлений у заяві ДП "Кременецьке лісове господарство".

Відповідно до приписів статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що обставини вказані в заяві від 11.03.2014р. №б/н (вх. №6379 від 12.03.2014р.) про розстрочку виконання рішення з врахуванням долученого доповнення до заяви від 21.03.2014р. (вх.№6942 від 24.03.2014р.) по справі №9/81/5022-1094/2012, не є достатньо обґрунтовані поданими доказами для надання розстрочки виконання рішення в порядку статті 121 ГПК України. А тому у задоволенні заяви поданої ДП "Кременецьке лісове господарство" суд відмовляє повністю.

Одночасно, суд має за необхідне зазначити, що із аналізу змісту статті 121 ГПК України відмова у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення не позбавляє заявника після усунення обставин, які стали підставою для відмови у задоволенні заяви звернутись з іншою заявою до суду повторно в порядку статті 121 ГПК України.

Про таке сказано і у п. 7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р., №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", згідно якої не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.33,43,86,121 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви від 11.03.2014р. №б/н (вх. №6379 від 12.03.2014р.) про розстрочку виконання рішення з врахуванням долученого Доповнення до заяви від 21.03.2014р. (вх.№6942 від 24.03.2014р.) по справі №9/81/5022-1094/2012, Державному підприємству "Кременецьке лісове господарство", відмовити.

2. Ухвалу направити сторонам по справі.

Суддя В.Л. Гевко