КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2014 р. Справа№ 911/2968/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Чорної Л.В.

при секретарі: Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2, представник за
довіреністю №1998 від 25.06.2014р.;

від відповідача: ОСОБА_3, представник за
довіреністю №1350 від 25.11.2014р.;

Розглянувши апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на рішення Господарського суду
Київської області від 16.09.2014р.
(підписано - 07.10.2014р.)

у справі №911/2968/14 (суддя: Третьякова О.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення 15 429,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду
Київської області передані вимоги
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
(надалі - позивач) до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 (надалі -
відповідач) про стягнення 15 429,96 грн., з
яких 12654,99 грн. основного боргу, 1298,70 грн.
пені, 256,05 грн 3% річних, 1220,22 грн.
інфляційних втрат.

Позивач в обґрунтування заявлених
позовних вимог посилається на
невиконання відповідачем грошових
зобов'язань за Договором франчайзингу
№15/02-13 від 15.02.2013р., право вимоги за яким
у позивача виникло на підставі
Договору №18/06-14 від 18.06.2014 про заміну
сторони в зобов'язанні.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від від 18.07.2014р. позовну заяву
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 та
порушено провадження у справі №911/2968/14.

Через канцелярію Господарського суду
Київської області Позивачем в порядку
ст.22 ГПК України подано клопотання б/№
від 08.09.2014 (за вх. суду №18676/14 від 08.09.2014)
про зміну розміру позовних вимог,
відповідно до якого до стягнення з
Відповідача заявлено 15196,13 грн, з яких
12654,99 грн основного боргу, 911,69 грн
пені, 312,22 грн 3% річних та 1317,23 грн
інфляційних втрат. Враховуючи, що
сукупна сума вимог змінилася в сторону
зменшення, таке клопотання судом
першої інстанції розцінювалося як
зменшення позовних вимог і розгляд
справи відбувався за новою ціною
позову.

Відповідач у судові засідання не
з'явився, відзиву на позовну заяву та
витребуваних судом документи не подав,
про причини неявки суд не повідомив, а
тому справа розглядалася за наявними
у ній матеріалами відповідно до ст. 75
ГПК України.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 16.09.2014р. у справі
№911/2968/14 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 12
654,99 грн. основного боргу, 911,69 грн. пені,
312,22 грн. 3% річних, 1317,23 грн. інфляційних
втрат, 1827,00 грн. витрат по сплаті
судового збору та 4 200,00 грн. витрат на
оплату послуг адвоката.

Не погодившись із мотивами та
висновками суду першої інстанції,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, у якій просив
визнати поважною причини пропуску ним
строку на апеляційне провадження
та поновити цей строк, прийняти
апеляційну скаргу до провадження, за
наслідками якого рішення суду у
даній справі скасувати, прийняте нове
рішення, яким відмовити повністю у
задоволенні позову до відповідача
повністю.

В якості підстав для скасування
судового рішення апелянт зазначив ,що
місцевим господарським судом були
неповно з'ясовані обставини справи і
не встановлено, за які рекламні
послуги відповідач повинен
сплачувати рекламне відрахування на
користь позивача, а також якими
доказами підтверджується надання цих
послуг, адже у період з лютого 2013р. по
червень 2014р. позивач не виставляв
рахунків на їх оплату.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на
рішення Господарського суду Київської
області від 16.09.2014р. у справі №911/2968/14
передано на розгляд колегії суддів
Київського апеляційного
господарського суду у складі: Кропивна
Л.В. (головуючий), Смірнова Л.Г., Чорна
Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.11.2014р. у
справі №911/2968/14 (колегія суддів у
складі: головуючий суддя - Кропивна
Л.В. (доповідач), судді: Смірнова Л.Г.,
Чорна Л.В.) апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 прийнято до
провадження, а її судовий розгляд
призначено на 03.12.2014р.

02.12.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому останній просив суд відмовити у
задоволенні апеляційної скарги, а
оскаржуваний судовий акт залишити без
змін.

03.12.2014р. у судовому засіданні колегією
суддів оголошено перерву до 10.12.2014р.

10.12.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшло клопотання про долучення
доказів до матеріалів справи.

У судове засідання 10.12.2014р. з'явились
представники сторін.

Представник відповідача підтримав
доводи апеляційного оскарження і
просив скасувати рішення
Господарського суду Київської області
від 16.09.2014р. у справі №911/2968/14 та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю, а представник позивача
заперечував проти доводів апеляційної
скарги та просив суд залишити
оскаржуваний судовий акт без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, між товариством з обмеженою
відповідальністю "Світ Злагоди" (далі -
Компанія) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі -
Франчайзі) укладено Договір
франчайзингу №15/02-13 від 15.02.2013 (далі -
Договір).

Абзацом А п.1. Договору сторони
погодили, що у відповідності до даного
Договору, Компанія надає Франчайзі, а
Франчайзі приймає 1 (одну) франшизу
"FitCurves" з метою заснування та здійснення
на її підставі господарської
діяльності на умовах, в порядку та в
строки, встановлені даним Договором, а
також з метою використання торгових
марок "Curves", знаків для товарів і послуг,
логотипів та емблем, розроблених та
пов'язаних з корпорацією "Curves International,
Inc.".

Як зазначається в абз. А п.3. Договору
всі платежі, що мають бути здійснені
Франчайзі на користь Компанії згідно з
даним Договором та на його підставі,
здійснюються шляхом міжбанківських
перерахувань грошових коштів.

В п.10."Роялті та рекламні відрахування"
Договору сторони погодили, що
Франчайзі зобов'язується здійснювати
щомісячно на користь Компанії,
рекламне відрахування. Розмір
щомісячного рекламного відрахування
становить таку суму гривень, яка
становитиме не менше еквіваленті 89
доларів США згідно комерційного курсу
гривні до долару США на дату оплати.
Комерційний курс гривні до долару США
визначається на дату оплати згідно
курсу продажу встановленого АТ
Укрсиббанк або Ощадбанк, якщо
неможливо виконання першої умови (абз.А
п.10. Договору).

Згідно з абз. А п.2. Договору строк дії
даного Договору становить 10 років,
починаючи з дати підписання сторонами
Договору.

Правовідносини ,які виникли між
сторонами, підлягають регулюванню
Главою 76 Книги 5 Цивільного кодексу
України.

На підставі Договору №18/06-14 від 18.06.2014
про заміну сторони в зобов'язанні,
укладеного між товариством з обмеженою
відповідальністю "Світ Злагоди" та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 ( ас
59-60) , до останньої перейшло право
вимоги до Відповідача про оплату суми
боргу з щомісячного рекламного
відрахування відповідно до пункту А
розділу 10 "Роялті та рекламні
відрахування" Договору франчайзингу №
15/02-13 від 15 лютого 2013 р. , за період з
15.02.2013 по 18.06.2014 у загальній сумі 12654,99
грн., а також право на вимогу штрафних
санкцій і збитків, заподіяних
невиконанням чи неналежним виконанням
Відповідачем своїх зобов'язань зі
сплати щомісячного рекламного
відрахування відповідно до пункту А .
розділу 10 "Роялті та рекламні
відрахування" Договору франчайзингу №
15/02-13 від 15 лютого 2013 р.

Предметом позову є примусове
стягнення з Відповідача
передбачених Договором франчайзингу №
15/02-13 від 15 лютого 2013р. щомісячних
рекламних відрахувань за період
користування у період з лютого 2013 по
червень 2014 торгових марок "Curves", знаків
для товарів і послуг, логотипів та
емблем, розроблених та пов'язаних з
корпорацією "Curves International, Inc." у
розмірі 12654,99 грн.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з вірним висновком
місцевого господарського суду про те,
що Відповідач повинен був
виконувати зобов'язання по сплаті
рекламних відрахувань кожного 15 числа
відповідного місяця.

Згідно зі ст.514 Цивільного кодексу
України до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором.

Як передбачено ст.516 Цивільного кодексу
України заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків.

Відповідач був належним чином
повідомлений про переуступку права
вимоги, оскільки Позивачем на адресу
боржника було направлено копію
Договору №18/06-14 від 18.06.2014 про заміну
сторони в зобов'язанні та
претензію-повідомлення №20/06 від 20.06.2014
та №02/07 від 02.07.2014 про сплату
заборгованості в розмірі 12654,99 грн,, що
підтверджується доданими до
матеріалів справи копіями фіскального
чеку УДППЗ "Укрпошта" №5190 від 23.06.2014 з
відповідним описом вкладення у цінний
лист.

Однак, як випливає з матеріалів
справи та пояснень сторін, Відповідач
платіж новому кредитору не здійснив
і доказів виконання цих зобов'язань
первісному кредитору не надав.

Враховуючи, що факт порушення
договірних зобов'язань щодо оплати
рекламного відрахування за спірний
період Відповідачем не заперечено та
належним чином не спростовано, тоді як
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін, судова колегія
погоджується із висновком місцевого
господарського суду про
обґрунтованість вимог позову у
частині стягнення з Відповідача 12654,99
грн заборгованості у зв'язку з
невиконання ним зобов'язань зі сплати
щомісячного рекламного відрахування,
у розмірі передбаченому пунктом А .
розділу 10 "Роялті та рекламні
відрахування" Договору франчайзингу №
15/02-13 від 15 лютого 2013 р.

Доводи апелянта про неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин
справи і не встановлення ним характеру
та виду рекламних послуг, наданих
відповідачу та доказів, які це
підтверджують, підлягають
відхиленню за неспроможністю, адже за
умовами Договору франчайзингу № 15/02-13
від 15 лютого 2013 р. роялті та рекламні
відрахування є платежі, які франчайзі
зобов'язаний сплачувати за комплекс
виключних прав, що належать
правоволодільцю, у т.ч. не використання
торгових марок, знаків для товарів і
послуг, логотипів та емблем,
розроблених та пов'язаних з
корпорацією "Curves International, Inc.".

Крім суми боргу, Позивач заявляв до
стягнення з Відповідача 911,69 грн. пені,
312,22 грн 3% річних та 1317,23 грн.
інфляційних втрат.

Як зазначено в ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

За змістом ч.1 ст.216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Абзацем Е п.10. Договору сторони
погодили, що в разі прострочення сплати
компанії будь-якого щомісячного
платежу роялті, місячного рекламного
платежу або будь-якого іншого
обов'язкового платежу чи внеску більше
ніж на 5 днів, Франчайзі зобов'язаний в
порядку та умовах, передбачених
розділом 3А даного Договору, сплатити
пеню в розмірі такої суми гривень, яка
становитиме не менше еквіваленту 35,00
доларів США згідно комерційного курсу
гривні до долару США на дату оплати, або
іншу суму пені, встановлену чинним
законодавством, якщо сума такої пені
менша за встановлену в даному розділі.
Комерційний курс гривні до долару США
визначається на дату оплати згідно
курсу продажу встановленого АТ
Укрсиббанк або Ощадбанк, якщо
неможливо виконання першої умови.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу
України передбачено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Розрахунок пені виконаний Позивачем за
загальний період прострочки з 16.03.2013 по
08.09.2014 на суми фактичної
заборгованості, що існували в спірний
період, з урахуванням часткової
проплати Відповідачем, кінцевих
термінів виконання ним обов'язку по
сплаті обумовлених Договором платежів,
періодів та щомісячних сум прострочки
та вимог ч.6 ст.232 ГК.

Враховуючи, що наведені нарахування
пені в розрахунках Позивача
відповідають вимогам чинного
законодавства, Відповідачем не
заперечені та не спростовані, слід
погодитися з висновками суду першої
інстанції про наявність підстав
для стягнення з Відповідача 911,69 грн
пені .

Крім того, згідно з абз. Е п.10. Договору в
разі прострочення сплати компанії
будь-якого обов'язкового платежу на
строк більше 30 днів, на прострочену
суму нараховуються відсотки за
максимально допустимою ставкою, що
встановлена чинним законодавством,
починаючи з першого дня після
закінчення 30 днів з моменту, коли
прострочена сума повинна бути сплачена
компанії.

Оскільки сторонами у Договорі не
визначений розмір відсотків, що
нараховується на прострочену суму,
застосування Позивачем при
нарахуванні відсотків річних
положень ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, що відображено в розрахунку,
поданому до позову, слід визнати
правильним.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи, що наведені нарахування 3%
річних та інфляційних втрат в
розрахунках Позивача за період з 16.03.2013
по 08.09.2014 на суми фактичної
заборгованості, що існували в спірний
період, сроки виконання Відповідачем
обов'язків по сплаті обумовлених
Договором платежів, періодів та
щомісячних сум прострочки,
Відповідач по суті не заперечив,
судова колегія, перевіривши
правильність виконаних розрахунків,
не вбачає підстав для скасування
рішення першої інстанцнії, яким
вимоги Позивача про стягнення з
Відповідача 312,22 грн 3% річних та 1317,23
грн інфляційних втрат задоволені у
заявленому Позивачем розміру.

Вірним є також здійснений місцевим
господарським розподіл судових
витрат за розгляд справи у суді
першої інстанції з віднесенням
відповідно до ст.49 ГПК України
понесених Позивачем витрат по сплаті
судового збору на Відповідача по
справі.

Крім того, Позивач у позовній заяві
просив покласти на Відповідача
витрати, пов'язані з оплатою послуг
адвоката в розмірі 4200,00 грн.

Відповідно до ст.44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно правової позиції, викладеної в
п.6.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" № 7 від
21.02.2013, витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

У разі неподання відповідних
документів у господарського суду
відсутні підстави для покладення на
іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та
частини п'ятої статті 49 ГПК у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України „Про адвокатуру та
адвокатську діяльність"), а не будь-якої
особи, яка надавала правову допомогу
стороні у справі.

Розподіл інших, ніж судовий збір, але,
які віднесені до судових витрат
здійснюється за загальними правилами
частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при
задоволенні позову вони покладаються
на відповідача, при відмові в позові -
на позивача, а при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. За тими ж правилами
здійснюється й розподіл сум цих витрат
у розгляді господарським судом
апеляційних і касаційних скарг.
Вирішуючи питання про такий розподіл,
господарський суд має враховувати, що
розмір відшкодування судових витрат,
не пов'язаних зі сплатою судового
збору, не повинен бути неспіврозмірним,
тобто явно завищеним порівняно з ціною
позову. У зв'язку з цим суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи (п. 6.5. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" № 7 від
21.02.2013р.).

Відповідно до Договору №01/07/14-01 від
01.07.2014, укладеного між Позивачем та
адвокатом ОСОБА_8, останній здійснював
підготовку позовної заяви, за якою
порушено провадження у справі №911/2968/14.
Надання послуг адвокатом підтверджено
актом наданих послуг №01 від 04.07.2014.

ОСОБА_8 є адвокатом, про що свідчить
свідоцтво про право на зайняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від
17.06.2009, копія якого додана до матеріалів
позовної заяви.

Понесення Позивачем витрат в сумі 4200,00
грн, пов'язаних з оплатою послуг
адвоката, підтверджуються квитанцією
№1154/з9 від 16.07.2014, копія якого міститься
в матеріалах справи.

Враховуючи наведене, предмет даного
спору, час, який адвокат витратив на
підготовку матеріалів у даній справі,
та повне задоволення позовних вимог,
розмір понесених Позивачем витрат на
оплату послуг адвоката є обґрунтованим
і співрозмірним з проведеною роботою
адвоката і ціною позову.

Судова колегія не може погодитися з
доводи апелянта, що рішення суду
першої інстанції підлягає
скасуванню, оскільки прийнято
господарським судом без участі
Відповідача у справі з таких мотивів.

Ухвали Господарського суду Київської
області від 18.07.2014 та 02.09.2014
направлялись Відповідачу з
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення на
адресу (08292, АДРЕСА_1), зазначену
Позивачем у позові, яка відповідає
адресі, зазначеній в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, про що
свідчить здійснений Позивачем витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців від
26.06.2014 за №18905883, однак ухвала від 18.07.2014
повернута за закінченням терміну
зберігання, а повідомлення про
вручення Відповідачу ухвали від 02.09.2014
станом на день вирішення спору
господарському суду не поверталось.

У відповідності до п.3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час та місце
розгляду справи у разі виконання судом
вимог ч.1 ст.ст. 64, 87 Господарського
процесуального кодексу України. За
змістом зазначеної ст.64 Господарського
процесуального кодексу України,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

За таких обставин, судова колегія не
знайшла підстав для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції
та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий
збір за розгляд справи у суді
апеляційної інстанції покладається на
відповідача (апелянта).

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення
Господарського суду Київської області
від 16.09.2014р. у справі №911/2968/14 залишити
без задоволення, а рішення
Господарського суду Київської області
від 16.09.2014р. у справі №911/2968/14 - без змін.

2.Матеріали справи №911/2968/14 повернути до
місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя
Л.В. Кропивна

Судді
Л.Г. Смірнова

Л.В. Чорна