ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року Справа № 910/9497/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіЄвсікова
О.О.суддів:Кролевець О.А. Попікової О.В.
(доповідач у справі) за участю
представників: від позивача:Сапсай В.М.
дов. від 4.12.2012р. від
відповідача:Бугаєнко Ю.М. дов. від
15.05.2012р. № 0464від третіх осіб 1) ОСОБА_4
дов. від 18.08.2005р. 2) не з'явились (про
дату, час та місце судового розгляду
повідомлено належним чином)
розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "ПЗУ Україна" на
рішення Господарського суду м. Києва
від 21.07.2014р. та на постанову Київського
апеляційного господарського суду від
21.10.2014р.у справі№ 910/9497/14 Господарського
суду м. Києва за позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Ярославь-Авто" доПриватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "ПЗУ Україна"за участю третіх
осіб 1. Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_6 2. ОСОБА_7 простягнення 28185,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ярославь-Авто"
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "ПЗУ Україна" про стягнення 28
185,13 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 21.07.2014р. (суддя Босий
В.П.), залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 21.10.2014р.
(головуючий суддя Дикунська С.Я., судді
Алданова С.О., Коршун Н.М.) позовні
вимоги задоволено частково. Присуджено
до стягнення з відповідача на користь
позивача страхове відшкодування у
розмірі 20051,93грн., витрати на проведення
оцінки заподіяної шкоди в розмірі 980
грн., пеню в розмірі 1512,11грн. В іншій
частині в задоволенні позову
відмовлено.

Рішення та постанова обґрунтовані
приписами статей 1166, 1187, 1188 Цивільного
кодексу України, статей 22, 29, 33, 34, 37
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", з огляду на те,
що відповідач не виконав зобов'язання
як страховик щодо виплати страхового
відшкодування.

Не погодившись з рішенням та
постановою відповідач звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати, прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

В обґрунтування своєї правової позиції
скаржник посилається на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, зокрема
приписів статей 29, 34, 37 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів". При цьому скаржник наголошує
на тому, що за відсутності інформації
про інших потерпілих в заяві
страхувальника, не мав фізичної змоги
направити протягом 10 робочих днів
свого представника для огляду
пошкодженого майна, що призвело до
неможливості страховика встановити
факт дорожньо-транспортної пригоди,
причини та обставини її настання або
розмір заподіяної шкоди. Зауважує на
тому, що на момент звернення позивача
транспортний засіб було
відремонтовано, а тому відсутні
підстави для виплати відповідачем
страхового відшкодування за полісом №
АВ/1707809. Окрім цього скаржник зазначає,
що до вичерпного переліку витрат,
передбачених статтею 29 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", не віднесено витрати на
проведення експертизи.

Розглянувши касаційну скаргу,
заслухавши пояснення представника
позивача та відповідача, перевіривши
наявні матеріали справи на предмет
правильності юридичної оцінки
обставин справи, повноти їх
встановлення в судових рішеннях і
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає залишенню
без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 24.03.2012 р. в м.
Києві на перехресті пр. Маяковського -
пр. Ватутіна, сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу Subaru Forester,
державний номерний знак НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_7 та транспортного
засобу "Богдан А 091", державний номерний
знак НОМЕР_2, власником якого є ТОВ
"Ярославь - Авто", та який знаходився у
користуванні фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6, внаслідок
якої автомобілі отримали пошкодження.

Постановою Деснянського районного
суду міста Києва від 26.04.2012р. у справі
№3-2161, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого статтею 124 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення та встановлено, що
дорожньо-транспортна пригода сталася в
результаті порушення вказаною особою
вимог пункту 16.6 Правил дорожнього руху
України.

Цивільно-правову відповідальність
власника автомобіля Subaru Forester державний
номерний знак НОМЕР_1, застраховано у
відповідача на підставі полісу №
АВ/1707809, згідно з яким франшиза дорівнює
1 000 грн. а ліміт відповідальності
страховика за шкоду, завдану майна,
становить 50 000,00 грн.

Предмет спору у даній справі становить
вимога про стягнення відповідно до
вимог Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" страхового
відшкодування, витрат на проведення
оцінки заподіяння шкоди та пені за
прострочення виконання відповідачем
зобов'язання з виплати страхового
відшкодування.

Згідно положень частини 2 статті 1187
Цивільного кодексу України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
1188 Цивільного кодексу України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

За приписами статті 3 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів"
передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 36.4 статті 36
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" виплата
страхового відшкодування (регламентна
виплата) здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього
Закону), лікування потерпілих та інші
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

За приписами статті 6 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Отже, необхідною умовою для здійснення
виплати страхового відшкодування у
випадку заподіяння третім особам
майнової шкоди внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, є
наявність укладеного між власником
транспортного засобу та страховиком
відповідного договору (полісу)
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
цього власника.

Згідно з пунктом 33.1.4 статті 33 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

Пунктом 33.3 статті 33 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що водії та
власники транспортних засобів,
причетних до дорожньо-транспортної
пригоди, власники пошкодженого майна
зобов'язані зберігати пошкоджене майно
(транспортні засоби) у такому стані, в
якому воно знаходилося після
дорожньо-транспортної пригоди, до тих
пір, поки його не огляне призначений
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
представник (працівник, аварійний
комісар або експерт), а також
забезпечити йому можливість провести
огляд пошкодженого майна (транспортних
засобів). Особи, зазначені в цьому
пункті, звільняються від обов'язку
збереження пошкодженого майна
(транспортних засобів) у такому стані, в
якому воно знаходилося після
дорожньо-транспортної пригоди, у разі
якщо не з їхньої вини протягом десяти
робочих днів після одержання
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду його уповноважений
представник не прибув до
місцезнаходження такого пошкодженого
майна.

Судами встановлено, що 27.03.2012р.
страхувальник ОСОБА_7 повідомив
відповідача заявою про настання
24.03.2012р. страхового випадку -
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу.

У відповідності до пунктів 34.1-34.3 статті
34 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" страховик
зобов'язаний протягом двох робочих
днів з дня отримання повідомлення про
настання події, що містить ознаки
страхового випадку, розпочати її
розслідування, у тому числі здійснити
запити щодо отримання відомостей,
необхідних для своєчасного здійснення
страхового відшкодування, а також
протягом 10 робочих днів з дня отримання
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду страховик (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ) зобов'язаний направити свого
представника (працівника, аварійного
комісара або експерта) на місце
настання страхового випадку та/або до
місцезнаходження пошкодженого майна
для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків.

Суди встановивши, що відповідач
протягом десяти робочих днів після
одержання ним повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду не
направив свого уповноваженого
представника для з'ясування причин
настання страхового випадку та
визначення розміру збитків, дійшли
обґрунтованого висновку, що позивач
вправі був самостійно обрати
аварійного комісара або експерта для
визначення розміру шкоди, після чого
здійснювати його відновлювальний
ремонт.

Відповідно до висновку експертного
дослідження №7010, складеного 29.03.2012р.
суб'єктом оціночної діяльності
Закритим акціонерним товариством
Український центр після аварійного
захисту "Експерт-Сервіс", загальна
вартість відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу, завданого власнику
транспортного засобу "Богдан А 091",
державний номерний знак НОМЕР_2,
становить 21 051,93 грн.

Доводи скаржника стосовно того, що
невиконання з боку позивача вимог п.33.3
статті 3 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" є підставою для
відмови у задоволенні позову,
визнаються касаційною інстанцією
необґрунтованими, оскільки позивач
звільняється від обов'язку збереження
пошкодженого майна (транспортних
засобів) у такому стані, в якому воно
знаходилося після
дорожньо-транспортної пригоди, у разі
якщо не з його вини протягом десяти
робочих днів після одержання
страховиком повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду його
уповноважений представник не прибув до
місцезнаходження такого пошкодженого
майна, а також якщо представник
страховика (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не
з'явився у визначений строк потерпілий
має право самостійно обрати аварійного
комісара або експерта для визначення
розміру шкоди та в такому разі має
право на відшкодування витрати на
проведення експертизи.

При цьому касаційна інстанція визнає
помилковим посилання скаржника на
вимоги пункту 37.1.3 статті 37 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" щодо наявності підстав для
відмови у здійсненні страхового
відшкодування з огляду на таке.

Зі змісту статті 34 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" вбачається, що після
повідомлення про настання
дорожньо-транспортної пригоди,
страховик зобов'язується самостійно
розпочати розслідування страхового
випадку, зокрема, направлення запитів
про відомості, пов'язанні з страховим
випадком до правоохоронних органів,
закладів охорони здоров'я та інших
установ.

Враховуючи викладене та зважаючи на те,
що Постановою Деснянського районного
суду міста Києва від 26.04.2012р. у справі
№3-2161 встановлено факт
дорожньо-транспортної пригоди, причини
та обставини її настання, а розмір
заподіяної шкоди визначено незалежною
експертною установою Закритим
акціонерним товариством Український
центр після аварійного захисту
"Експерт-Сервіс" у висновку експертного
дослідження від 29.03.2012р. №7010, судовою
колегією відхиляються посилання
скаржника на неможливість
встановлення ним зазначених фактів.

Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

За наведених обставини касаційна
інстанція вважає обґрунтованими
висновки судів першої та апеляційної
інстанції стосовно наявності підстав
для задоволення позову про стягнення з
відповідача на користь позивача 20 051,93
грн. ( сума вартості відновлювального
ремонту з урахуванням коефіцієнту
фізичного зносу згідно звіту експерта
у розмірі 21051,93 грн. - 1000 грн. франшизи) та
витрат на проведення оцінки заподіяної
шкоди у розмірі 980 грн.

Відповідно пункту 36.5 статті 36 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" за кожен день прострочення
виплати страхового відшкодування
(регламентної виплати) з вини
страховика (МТСБУ) особі, яка має право
на отримання такого відшкодування,
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Строк виконання грошового зобов'язання
страховика за полісом ОСЦПВВНТЗ по
виплаті особі, яка має право на
отримання страхового відшкодування,
такого відшкодування становить 90 днів
з моменту отримання відповідної заяви.

Згідно частини 6 статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Стосовно позовних вимог про стягнення
пені, касаційна інстанція визнає
правомірним висновки судів щодо
часткового задоволення позовних вимог
про стягнення пені у розмірі 1512,11 грн.,
нарахованої за період прострочення з
28.08.2012 р. по 27.02.2013 р. В іншій частині пеня
нарахована безпідставно.

Враховуючи викладене та зважаючи на
встановлені судами попередніх
інстанцій обставини, колегія суддів
погоджується з висновками судів
стосовно наявності правових підстав
для задоволення позову в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача суму страхового
відшкодування у розмірі 20051,93 грн.,
витрат на проведення оцінки заподіяної
шкоди у розмірі 980 грн., пені у розмірі
1512,11 грн. а також для відмови у іншій
частині позовних вимог.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Враховуючи межі перегляду справи в
касаційній інстанції, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що доводи, викладені заявником
у касаційній скарзі, не спростовують
висновки судів першої та апеляційної
інстанцій щодо наявності підстав для
часткового задоволення позову.

При цьому перевіривши у відповідності
до частини другої статті 1115
Господарського процесуального кодексу
України юридичну оцінку обставин
справи, повноту їх встановлення в
рішенні та постанові, колегія суддів
дійшла висновку, що місцевим та
апеляційним судами в порядку статті 43
Господарського процесуального кодексу
України всебічно, повно і об'єктивно
розглянуто всі обставини справи, їм
дана належна юридична оцінка, порушень
норм чинного законодавства не
вбачається, у зв'язку з чим підстави для
задоволення касаційної скарги та
скасування чи зміни оскаржуваних
судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "ПЗУ Україна" залишити без
задоволення.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 21.07.2014р. та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 21.10.2014р. у
справі № 910/9497/14 залишити
без змін.

Головуючий суддя
О.О. Євсіков

Судді:
О.А. Кролевець

О.В. Попікова