РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/22043/14 22.12.14

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Амкодор-Укроспецмаш"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена Енергія Т"

про стягнення 311 206,77 грн.

за участю представників:

від позивача:Барсегян М.Х.- представник за довіреністю б/н від 10.06.2014 р.
від відповідача:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Амкодор-Укроспецмаш" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена Енергія Т" про стягнення заборгованості у сумі 311 206,77 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки № 2011-9 від 10.06.2011 р. в частині своєчасної оплати поставленого товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у сумі 311 206,77 грн.

У позові Товариство з обмеженою відповідальністю "Амкодор-Укроспецмаш" просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена Енергія Т" заборгованість за поставлений, але неоплачений товар у сумі 311 206,77 грн., яка складається з суми основного боргу - 250 532,10 грн., пені - 22 867,56 грн., інфляційної складової боргу у сумі 32 979,81 грн. та 3 % річних - 4 827,30 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, через канцелярію суду подав клопотання щодо розгляду справи за відстуності свого представника та відзив, в якому зазначив, що заборгованість виникла у зв'язку з тяжким фінансовим становищем. Просив до вимог про стягнення пені застосувати строк позовної давності та відстрочити виконання рішення суду на 6 місяців.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.06.2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Амкодор-Укроспецмаш" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зелена Енергія Т" (покупець) був укладений договір поставки № 2011-9.

Згідно з п 1.1 вказаного договору в порядку та умовах, зазначених цим договором, постачальник бере на себе зобов'язання здійснювати поставку товару в кількості, найменуванні, вартості та у строки згідно з додатками та специфікаціями, які є невід'ємною частиною цього договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити зазначений товар. Місце поставки товару постачальником: вул. Шевченка, буд 1, село Горностайпіль Іванківського району, Київської області, ТОВ «Зелена енергія Т».

Датою поставки товару вважається дата, зазначена в акті приймання-передачі, підписаному сторонами за договором. Поставка товару супроводжується також накладною, довіреністю покупця та рахунком, у встановленій формі. Поставка товару здійснюється партіями згідно з додатками, які є невід'ємною частиною цього договору (п.п. 2.2, 2.5 договору).

Загальна ціна товару, що поставляється за цим договором, складається із сум вказаних в усіх підписаних сторонами додатках на кожну із партій товару. Розрахунки за цим договором здійснюються шляхом безготівкового перерахунку коштів покупцем на поточний рахунок постачальника у два етапи: 50 % вартості товару передплачується покупцем впродовж 10 днів із дня підписання кожного додатку сторонами, решта 50 % вартості поставки оплачується покупцем впродовж 10 днів із дня підписання акта приймання -передачі товару (п.п. 3.1, 3.2 договору).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін ( п. 8.1 договору).

Як встановлено судом, на виконання вказаного договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Амкодор-Укроспецмаш" поставило відповідачу товар на суму 7 284 900,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 161 від 16.12.2011 р., № 163 від 22.12.2011 р., № 30 від 29.02.2012 р., № 158 від 27.06.2012 р., № 196 від 31.07.2012 р. та актами прийому-передачі товару від 16.12.2011 р., від 22.12.2011 р., від 01.03.2012 р., від 18.07.2012 р., від 27.07.2012 р. та податковими накладними.

Разом з тим, відповідач зі свого боку зобов'язання за домовленістю виконав неналежним чином, оплату поставленого товару позивачу здійснив частково - на суму 6 926 997,00 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача.

28.05.2013 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою № 110 щодо сплати решти вартості поставленого товару на суму 357 903,00 грн.

У відповідь на вказану вимогу відповідач повідомив позивача листом № 536-01/01 від 20.08.2013 р., що не заперечує щодо вказаної заборгованості та просить розстрочити її на 10 місяців з помісячною оплатою у розмірі 35 790,30 грн., відповідно до графіка погашення заборгованості. У подальшому вказана заборгованість була оплачена відповідачем на суму 107 370,90 грн.

Таким чином, судом встановлено, що у відповідача наявна заборгованість за поставлений товар за договором № 2011-9 від 10.06.2011 р. у сумі 250 532,10 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Частиною 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки доказів належної оплати товару відповідачем не надано, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості за договором № 2011-9 від 10.06.2011 р. у сумі 250 532,10 грн., є такими, що підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 22 867,56 грн. за період з 01.10.2013 р. по 07.10.2014 р.

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 5.3 договору за прострочення в оплаті товару покупець виплачує постачальникові за вимогою останнього пеню в розмірі 0,3 % (не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" приписом ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Згідно з п. 3.2 договору, період нарахування пені має бути встановлений за кожний день прострочення виконання зобов'язання після 10 днів із дня підписання акта приймання - передачі товару.

Як вбачається з матеріалів справи останній акт приймання-передачі був підписаний 27.07.2012 р., отже період нарахування пені розпочався з 06.08.2012 р., а закінчився - 06.02.2013 р., як це передбачено ч. 2 ст. 232 ГК України.

Відповідач у своїй заяві просив суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов'язання щодо поставки товару.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно абз. 2 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Статтею 258 Цивільного Кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 2 вказаної норми ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Враховуючи п. 3.2 договору, суд зазначає, що строк позовної давності в частині вимог про стягнення з відповідача пені сплинув 06.02.2013 р., а з даним позовом до суду ТОВ "Амкодор-Укроспецмаш" звернулось 13.10.2014 року, що підтверджується відбитком печатки суду на позовній заяві, а, отже, з пропуском строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення пені у сумі 22 867,56 грн. за період з 01.10.2013 р. по 07.10.2014 р. задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на нові умови договору щодо строків сплати заборгованості, встановлені графіком відповідача у листі від 20.08.2013 р. суд не приймає, оскільки матеріали справи не містять доказів погодження позивачем нових умов договору, зокрема, листів-погоджень або двостороннього погодження наданого відповідачем графіку.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у сумі 32 979,81 грн. за період з 01.10.2013 р. по 07.10.2014 р. та 3 % річних у сумі 4 827,30 грн. за період з 01.09.2013 р. по 07.10.2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства та умови укладеного сторонами правочину, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Провівши розрахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 32 979,81 грн. за період з 01.10.2013 р. по 07.10.2014 р. та 3 % річних у сумі 4 827,30 грн. за період з 01.09.2013 р. по 07.10.2014 р.

Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду на шість місяців у зв'язку із скрутним фінансовим становищем, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України суд при наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони у виняткових випадках, залежно від обставин справи може, серед іншого, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Пунктом 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 р. визначено, що вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, підставою для розстрочки, відстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні виключні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Наведену відповідачем підставу для розстрочення виконання судового рішення відповідач у судовому засіданні не довів та не надав доказів його скрутного фінансового становища, у зв'язку з чим суд, відмовляє відповідачу у відстроченні виконання рішення.

Крім того, суд виходить з того, що фінансове становище відповідача не спростовує факту допущеного ним прострочення в оплаті поставленого товару та не звільняє його від виконання зобов'язань.

Згідно з ч. 5 ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 32-34, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Амкодор-Укроспецмаш" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена Енергія Т" про стягнення заборгованості у сумі 311 206,77 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена Енергія Т" (04074, м. Київ, вул. Шахтарська, буд. 9, ідентифікаційний код 37445374) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Амкодор-Укроспецмаш" (03083, м. Київ, вул. Червонопрапорна, 28, ідентифікаційний код 37250239) основну заборгованість у сумі 250 532 (двісті п'ятдесят тисяч п'ятсот тридцять дві) грн. 10 коп., інфляційну складову боргу в сумі 32 979 (тридцять дві тисячі дев'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 81 коп., 3 % річних в сумі 4 827 (чотири тисячі вісімсот двадцять сім) грн. 30 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена Енергія Т" (04074, м. Київ, вул. Шахтарська, буд. 9, ідентифікаційний код 37445374) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Амкодор-Укроспецмаш" (03083, м. Київ, вул. Червонопрапорна, 28, ідентифікаційний код 37250239) витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 766 (п'ять тисяч сімсот шістдесят шість) грн. 79 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 22 грудня 2014 року.

Повний текст рішення підписаний 29 грудня 2014 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя К.І. Головіна