м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Товарної біржі «Всеукраїнська біржа
до Публічного акціонерного
товариства «Терра Банк»
про визнання недійсним кредитного
Суддя В.О. Демидов
За участю представників:
від позивача: Боклан А.А., довіреність
від 04.12.2014; Довбишева Г.В., довіреність
від відповідача: Дмітрішин Д.М.,
довіреність № 286 від 24.11.2014; Миронюк Д.С.,
довіреність від 22.12.2014 № 303;
25.11.2014 позивач звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Терра Банк» про визнання
недійсним укладеного сторонами у
справі кредитного договору № КЛ/14/4-34
від 24.02.2014, відповідно до умов якого
відповідачем позивачеві було надано
кредит у розмірі 138800000,00 грн. на умовах
В обґрунтування позовних вимог позивач
послався на порушення під час
укладення спірного правочину вимог
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
відповідно до ст. 38 якого якщо банк
уклав кредитні договори, умови яких
передбачають надання клієнтам переваг
(пільг), прямо не встановлених для них
законодавством чи внутрішніми
документами банку, то такі правочини є
нікчемними. За доводами позивача
кредитний договір забезпечений на суму
4200000,00 грн. відповідно до умов договору
застави майнових прав № МП/14/6-34 від
28.02.2014, тобто на суму, що значно менше
суми кредиту. Як зазначає позивач,
укладення договору кредиту із ним з
боку відповідача без вимагання
рівноцінного забезпечення порушує
права вкладників відповідача, а тому
спірний договір слід визнати
Письмовим відзивом від 12.12.2014 на
позовну заяву відповідач просить суд
припинити провадження у справі,
посилаючись на те, що позивач звернувся
до суду за захистом права, яке йому не
належить, позивач не є належним
позивачем у справі, а тому у справі
відсутній предмет спору. В
обґрунтування своїх доводів
відповідач також зазначив, що 21.08.2014
правлінням Національного банку
України прийнято постанову № 518 «Про
віднесення Публічного акціонерного
товариства «Терра Банк» до категорії
неплатоспроможних». Наказом Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
21.08.2014 № 148 призначено уповноважену
особу вказаного Фонду - Ірклієнка Юрія
Петровича, який відповідно до положень
ст. 37 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
має повне і виняткове право
повідомляти сторони за договорами,
зазначеними у ч. 2 ст. 38 названого
Закону, про нікчемність цих договорів
та вчиняти дії щодо застосування
наслідків нікчемності правочинів.
В судовому засіданні 04.12.2014 позивачем
суду надане письмове клопотання про
залучення до участі у справі як третіх
осіб, що не заявляють самостійних вимог
на предмет спору, Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб, а також
Генеральну прокуратуру України.
Клопотання про залучення третіх осіб
мотивоване позивачем фактом
запровадження тимчасової
адміністрації у ПАТ «Терра Банк»
рішенням Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб від 21.08.2014 № 72 строком на
три місяці, а в подальшому - продовження
тимчасової адміністрації до 22.12.2014. За
доводами позивача повернення
заборгованості за кредитним договором
має на меті в першу чергу захист
кредиторів неплатоспроможного банку в
особі Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб. Вимогу щодо залучення до
участі у справі Генеральної
прокуратури України позивач
обґрунтовує фактом відкриття
кримінального провадження № 0000441
та залучення до вказаного
кримінального провадження заяви
Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
щодо можливого кримінального
правопорушення (зокрема, стосовно
обставин надання кредиту позивачеві).

Відповідно до ст. 27 Господарського
процесуального кодексу України треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, можуть вступити
у справу на стороні позивача або
відповідача до прийняття рішення
господарським судом, якщо рішення з
господарського спору може вплинути на
їх права або обов'язки щодо однієї з
сторін. У заявах про залучення третіх
осіб і у заявах третіх осіб про вступ у
справу на стороні позивача або
відповідача зазначається, на яких
підставах третіх осіб належить
залучити або допустити до участі у
справі.

Позивачем належним чином не
обгрунтовано підстави для залучення до
участі у справі Генеральної
прокуратури, оскільки здійснення
кримінального провадження вказаним
державним органом ніяким чином не
тягне за собою участь органу
прокуратури у спірних правовідносинах
між сторонами, що виникли за
результатами укладення кредитного
договору.

Вимога про залучення до участі у справі
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб також належним чином не
обґрунтована позивачем ані нормативно,
ані документально, адже вказаний Фонд
має чіткі визначені законом
повноваження та функції щодо
відповідача у справі, реалізація яких є
виключним правом Фонду і не залежить
від рішення у даній справі.

За таких обставин у задоволенні
клопотання про залучення третіх осіб
слід відмовити за необґрунтованістю.

В судовому засіданні 04.12.2014 на підставі
положень ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено перерву до 22.12.2014, 14 годин 30
хвилин.

Після перерви в судове засідання 22.12.2014
прибули представники сторін у справі.

Розглянувши подані докази, вислухавши
представників учасників судового
процесу господарський суд міста Києва
встановив такі фактичні обставини.

24.02.2014 між позивачем у справі як Банком
та відповідачем як Позичальником
укладений кредитний договір № КЛ/14/4-34 (
далі за текстом - договір), відповідно
до умов пункту 1.1 якого Банк відкрив
Позичальнику відновлювальну відкличну
кредитну лінію з загальним лімітом в
сумі 138800000,00 грн., а позичальник
зобов'язався повернути кредит та
сплатити проценти за користування
кредитом в межах строку кредитування,
встановленого у п. 1.3 договору (до
24.12.2014), в розмірі 24% річних та
сплачувати інші платежі, передбачені
договором.

Відповідно до умов пункту 1.3.2 договору
Позичальник у будь-якому випадку
зобов'язаний повернути кредит у
повному обсязі до 24.12.2014 включно.

Пунктом 2.1 договору його сторони
встановили, що кредитний договір
забезпечується усім належним
Позичальнику майном та ліквідним
майном, що буде передане в забезпечення
зобов'язань за договором у строк до
28.02.2014 включно.

24.02.2014 відповідачем позивачеві
перераховано 123959660,42 грн. у рахунок
виконання зобов'язань за договором
кредиту, що підтверджено наявною у
матеріалах справи банківською
випискою від 24.02.2014.

28.02.2014 ПАТ «Терра Банк» як
Заставодержателем та ТОВ
«Консалтингова компанія «Всесвіт»
укладений договір застави майнових
прав № МП/14/6-34 (далі за текстом - договір
застави), відповідно до умов пункту 1.1
якого договір застави забезпечує
вимоги Заставодержателя, що випливають
з кредитного договору № КЛ/14/4-34 від
24.02.2014, укладеного між
Заставодержателем та Товарною біржею
«Всеукраїнська біржа нерухомості»
(Позичальником), а також договорів про
внесення змін та доповнень, що укладені
та будуть укладені до нього в
майбутньому.

Відповідно до пункту 2.1 договору
застави предметом застави є майнові
права на грошові кошти, які належать
Заставодавцю за договором
банківського вкладу (депозиту) №
02/Д/14/02-34 «Пунктуальний» від 28.02.2014,
укладеним між Заставодавцем та ПАТ
«Терра Банк», строком дії до 27.02.2015 на
суму 30000000,00 грн.

Договором від 28.02.2014 № 1 про внесення
змін та доповнень до кредитного
договору сторони виклали внесли зміни
у редакцію пункту 2.1. договору та
зазначили, що кредит забезпечується
усім належним Позичальнику майном та
майновими правами на грошові кошти в
сумі 4200000,00 грн. відповідно до договору
застави майнових прав № МП/14/6-34 від
28.02.2014, укладеним між ПАТ «Терра Банк»
та ТОВ «Консалтингова компанія
«Всесвіт».

Договором від 16.04.2014 № 2 про внесення
змін та доповнень до кредитного
договору його сторони домовились
внести зміни до пункту 1.1 кредитного
договору та викласти його у такій
редакції: «Банк встановлює
Позичальнику відновлювальну відкличну
кредитну лінію (далі - кредит або
кредитна лінія) з загальним лімітом в
сумі 68110000 (шістдесят вісім мільйонів
стодесять тисяч) гривень 00 копійок;
Позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти за
користування кредитом в межах
кредитування, встановленого в. п. 1.3
договору, в розмірі 24% (двадцять чотири
проценти) річних та сплачувати інші
платежі, передбачені цим Договором».

Договором від 16.04.2014 № 1 про внесення
змін та доповнень до договору застави
сторони домовились про строки
повернення кредиту у розмірі 6811000,00 грн.
- не пізніше 24.12.2014.

Під час судового розгляду справи
позивачем не було надано доказів
повного або часткового повернення суми
кредиту та процентів за кредитним
договором.

До матеріалів справи позивачем надано
позовну заяву ПАТ «Терра Банк» від
15.10.2014 про стягнення з Товарної біржі
«Всеукраїнська біржа нерухомості»
заборгованості за кредитним договором
від 28.02.2014 № КЛ/14/4-34 у загальному
розмірі 40887850,42 грн., що складається з
38109660,42 грн. строкової заборгованості за
кредитом, 2628522,47 грн. - заборгованості з
процентів, 74448,22 грн. - пені за
несвоєчасну сплату процентів, 75219,31 грн.
- інфляційних нарахувань та 3% річних.

Таким чином, значну частину вимог
позову ПАТ «Терра Банк» складають
вимоги щодо стягнення з Товарної біржі
«Всеукраїнська біржа нерухомості»
процентів за користування кредитом, 3%
річних, інфляційних нарахувань на суму
заборгованості за кредитом та пені.

За вказаною позовною заявою 11.11.2014
господарським судом міста Києва
порушена справа № 910/24634/14.

21.08.2014 правлінням Національного банку
України прийнято постанову № 518 «Про
віднесення Публічного акціонерного
товариства «Терра Банк» до категорії
неплатоспроможних». Наказом Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
21.08.2014 № 148 призначено уповноважену
особу вказаного Фонду - Ірклієнка Юрія
Петровича, яким право представництва
інтересів відповідача у даній справі
довіреністю від 24.11.2014 № 286 надане
Дмітрішину Дмитру Миколайовичу.
Дмітрішиним Д.М. підписаний відзив на
позовну заяву у даній справі.

Встановивши фактичні обставини справи,
оцінивши доводи позивача та надані
докази у їх сукупності, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

На підставі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Правовідносини сторін у справі
врегульовані Цивільним кодексом
України і Господарським кодексом
України; Законами України: «Про банки і
банківську діяльність»; «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг»; «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
нормативно-правовими актами
Національного банку України, виданими
у межах його повноважень згідно із
Законом України «Про Національний банк
України».

В обґрунтування позовних вимог позивач
послався на порушення під час
укладення спірного правочину вимог
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
відповідно до ст. 38 якого якщо банк
уклав кредитні договори, умови яких
передбачають надання клієнтам переваг
(пільг), прямо не встановлених для них
законодавством чи внутрішніми
документами банку, то такі правочини є
нікчемними.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити вказаному кодексу,
іншим законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
Цивільного кодексу України,
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади
України, органів влади Автономної
Республіки Крим у випадках і в межах,
встановлених Конституцією України та
законом, а також моральним засадам
суспільства.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент його
вчинення стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6
статті 203 вказаного Кодексу.

За загальним правилом частини третьої
статті 215 Цивільного кодексу України
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

У підставу позовних вимог про визнання
спірного договору недійсним позивачем
покладено доводи про те, що спірний
кредитний договір забезпечений на суму
4200000,00 грн., тобто на суму, що значно
менше суми наданого відповідачем
кредиту. Як зазначає позивач, укладення
договору кредиту із ним з боку
відповідача без вимоги рівноцінного
забезпечення порушує права вкладників
відповідача, а тому спірний договір
слід визнати недійсним.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які
є обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Як свідчать матеріали справи, сторони
спірного договору дійшли згоди з усіх
істотних його умов.

Розмір забезпечення вимог, що
випливають з кредитного договору, у
кредитному договорі сторонами у
справі не визначався.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»
банк зобов'язаний при наданні кредитів
додержуватись основних принципів
кредитування, у тому числі перевіряти
кредитоспроможність позичальників та
наявність забезпечення кредитів,
додержуватись встановлених
Національним банком України вимог щодо
концентрації ризиків.

Проте цією нормою не встановлено, що
забезпеченість кредиту є істотною
умовою кредитного договору. Якщо
сторони, наприклад, досягли згоди щодо
забезпечення кредиту заставою, банк,
відповідно до зазначеної норми,
зобов'язаний перевірити наявність
предмета застави. Забезпеченість
виконання кредитного зобов'язання, так
само як і цільовий характер
використання кредитних коштів, може
розглядатися як істотні умови
договору, якщо сторони дійшли згоди про
це.

Порядок відмови від надання або
одержання кредиту встановлений ст. 1056
Цивільного кодексу України. Порядок
відмови від надання або одержання
кредиту встановлений ст. 1056 Цивільного
кодексу України. Кредитодавець має
право відмовитися від надання
позичальникові передбаченого
договором кредиту частково або в
повному обсязі у разі порушення
процедури визнання позичальника
банкрутом або за наявності інших
обставин, які явно свідчать про те, що
наданий позичальникові кредит
своєчасно не буде повернений.

Як свідчать наведені вище умови
укладеного сторонами договору кредиту,
відповідач за результатами оцінки
майнового стану позивача дійшов
висновку про можливість укладення
кредитного договору.

Спірний договір підписаний з боку
позивача повноважною особою без
будь-яких зауважень щодо свого,
можливо, незадовільного майнового
стану. Позивачем під час укладення
договору та під час отримання від
відповідача грошових коштів на
виконання кредитного договору не було
жодним способом, у жодному документі
викладено доводи про нікчемність
вказаного договору внаслідок
ймовірного надання позивачеві
неправомірних пільг.

Підставою звернення до суду з позовом
про визнання недійсним кредитного
договору позивач зазначив можливе
порушення укладенням спірного
договору прав третіх осіб, а саме
невизначеного кола вкладників
відповідача - фізичних осіб.

В силу приписів статей 15,16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу у разі їх порушення,
невизнання чи оспорювання.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Під час судового розгляду справи
позивачем не доведено факту порушення
або оспорювання його прав фактом
укладення між ним та відповідачем
спірного кредитного договору.

Норм закону, які б делегували
позивачеві право звернення до суду в
інтересах невизначеного кола
вкладників відповідача, позивач під
час розгляду справи не навів.

Як встановлено судом під час
розгляду справи, 21.08.2014 правлінням
Національного банку України прийнято
постанову № 518 «Про віднесення
Публічного акціонерного товариства
«Терра Банк» до категорії
неплатоспроможних». Наказом Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
21.08.2014 № 148 призначено уповноважену
особу вказаного Фонду - Ірклієнка Юрія
Петровича.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» (далі за текстом - Закон) Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб є
установою, що виконує спеціальні
функції у сфері гарантування вкладів
фізичних осіб та виведення
неплатоспроможних банків з ринку.

Фонд гарантує кожному вкладнику банку
відшкодування коштів за його вкладом
та фонд відшкодовує кошти в розмірі
вкладу, включаючи відсотки, нараховані
на день початку процедури виведення
Фондом банку з ринку, але не більше суми
граничного розміру відшкодування
коштів за вкладами, встановленого на
дату прийняття такого рішення,
незалежно від кількості вкладів в
одному банку (ст. 26 Закону).

Відповідно до ст. 36 Закону з дня
призначення уповноваженої особи Фонду
призупиняються всі повноваження
органів управління банку (загальних
зборів, спостережної ради і правління
(ради директорів) та органів контролю
(ревізійної комісії та внутрішнього
аудиту). Уповноважена особа Фонду від
імені Фонду набуває всі повноваження
органів управління банку та органів
контролю з дня початку тимчасової
адміністрації і до її припинення. На
період тимчасової адміністрації усі
структурні підрозділи, органи та
посадові особи банку
підпорядковуються у своїй діяльності
уповноваженій особі Фонду і діють у
визначених нею межах та порядку.

Положеннями ст. 37 Закону встановлено,
що уповноважена особа Фонду має право:

- вчиняти будь-які дії та приймати
рішення, що належали до повноважень
органів управління і органів контролю
банку;

- повідомляти сторони за договорами,
зазначеними у частині другій статті 38
Закону, про нікчемність цих договорів
та вчиняти дії щодо застосування
наслідків нікчемності договорів;

- заявляти від імені банку позови
майнового та немайнового характеру до
суду, у тому числі позови про винесення
рішення, відповідно до якого боржник
банку має надати інформацію про свої
активи;

- звертатися до правоохоронних органів
із заявою про вчинення кримінального
правопорушення в разі виявлення фактів
шахрайства та інших протиправних дій
працівників банку або інших осіб
стосовно банку;

Статтею 38 Закону визначені заходи щодо
забезпечення збереження активів банку,
запобігання втрати майна та збитків
банку:

1. Уповноважена особа Фонду зобов'язана
забезпечити збереження активів та
документації банку.

2. Протягом дії тимчасової
адміністрації уповноважена особа
Фонду зобов'язана забезпечити
перевірку правочинів (у тому числі
договорів), вчинених (укладених) банком
протягом одного року до дня
запровадження тимчасової
адміністрації банку, на предмет
виявлення правочинів (у тому числі
договорів), що є нікчемними з підстав,
визначених частиною третьою цієї
статті.

3. Правочини (у тому числі договори)
неплатоспроможного банку є нікчемними,
зокрема, з таких підстав:

- банк безоплатно здійснив відчуження
майна, прийняв на себе зобов'язання без
встановлення обов'язку контрагента
щодо вчинення відповідних майнових
дій, відмовився від власних майнових
вимог;

- банк до дня визнання банку
неплатоспроможним взяв на себе
зобов'язання, внаслідок чого він став
неплатоспроможним або виконання його
грошових зобов'язань перед іншими
кредиторами повністю чи частково стало
неможливим;

- банк прийняв на себе зобов'язання
(застава, порука, гарантія, притримання,
факторинг тощо) щодо забезпечення
виконання грошових вимог у порядку
іншому, ніж здійснення кредитних
операцій відповідно до Закону України
"Про банки і банківську діяльність";

- банк уклав кредитні договори, умови
яких передбачають надання клієнтам
переваг (пільг), прямо не встановлених
для них законодавством чи внутрішніми
документами банку;

- банк уклав правочини (у тому числі
договори), умови яких передбачають
платіж чи передачу іншого майна з метою
надання окремим кредиторам переваг
(пільг), прямо не встановлених для них
законодавством чи внутрішніми
документами банку.

Уповноважена особа Фонду протягом дії
тимчасової адміністрації, а також
протягом ліквідації повідомляє
сторони за договорами, зазначеними у
частині другій статті 38 цього Закону,
про нікчемність цих договорів та
вчиняє дії щодо застосування наслідків
нікчемності договорів.

Одночасно з цим відповідно до частини 6
ст. 38 Закону уповноважена особа Фонду
вживає передбачені законодавством
заходи щодо стягнення простроченої
заборгованості позичальників та інших
боржників банку.

До матеріалів справи позивачем надано
позовну заяву ПАТ «Терра Банк» від
15.10.2014 про стягнення з Товарної біржі
«Всеукраїнська біржа нерухомості»
заборгованості за кредитним договором
від 28.02.2014 № КЛ/14/4-34 у загальному
розмірі 40887850,42 грн., що складається з
38109660,42 грн. строкової заборгованості за
кредитом, 2628522,47 грн. - заборгованості з
процентів, 74448,22 грн. - пені за
несвоєчасну сплату процентів, 75219,31 грн.
- інфляційних нарахувань та 3% річних.

Таким чином, значну частину вимог
позову ПАТ «Терра Банк» складають
вимоги щодо стягнення з Товарної біржі
«Всеукраїнська біржа нерухомості»
процентів за користування кредитом, 3%
річних, інфляційних нарахувань на суму
заборгованості за кредитом та пені.

За вказаною позовною заявою 11.11.2014
господарським судом міста Києва
порушена справа № 910/24634/14.

Під час прийняття рішення у даній
справі судом враховано також те, що
уповноваженою особою Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
Ірклієнком Ю.П. право представництва
інтересів відповідача у даній справі
довіреністю від 24.11.2014 № 286 надане
Дмітрішину Дмитру Миколайовичу.
Дмітрішиним Д.М. підписаний відзив на
позовну заяву у даній справі.

Таким чином, уповноважена особа Фонду є
обізнаною про фактичні обставини
укладення спірного кредитного
договору та про існування даного спору.
Більше того, факт стягнення Банком в
судовому порядку з Товарної біржі
«Всеукраїнська біржа нерухомості»
заборгованості за кредитним договором
та інших нарахувань свідчить про
реалізацію уповноваженою особою Фонду
обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 38
Закону.

Наведеними вище положеннями Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» виключне право
звернення до суду з вимогами про захист
інтересів Банку та його вкладників
надано уповноваженій особі Фонду.
Відсутність такого права у позивача у
справі зумовлює необхідність відмови у
задоволенні позову про визнання його
недійсним з наведених позивачем
підстав.

З урахуванням викладеного у
задоволенні позову слід відмовити у
повному обсязі з покладенням на
позивача судових витрат у справі на
підставі положень ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити в
повному обсязі.

2. Судові витрати покласти на позивача .

В судовому засіданні 22.12.2014 відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку у строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане
29.12.2014.

Суддя
В.О. Демидов