ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2014 р.
Справа № 914/2669/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «МС БУД», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Р-Інжиніринг»,
м.Городок Львівської області

про стягнення 229749,00грн.

за зустрічною позовною заявою:
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Р-інжиніринг»,
м.Городок Львівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «МС БУД», м.Київ

про стягнення 58164,61грн.

Головуючий суддя Щигельська О.І.

Суддя Ділай У.І.

Суддя Кидисюк Р.А.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Тибінка В.Я. - адвокат,
представник за довіреністю

Суть спору: позов заявлено Товариством
з обмеженою відповідальністю «МС БУД»,
м.Київ до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Р-Інжиніринг»,
м.Городок Львівської області про
стягнення 229749,00грн. пені.

Ухвалою суду від 25.07.2014р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду в судовому засіданні на
13.08.2014р. Ухвалою суду від 08.08.2014р.
порушено провадження у справі за
зустрічним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Р-Інжиніринг», м.Городок Львівської
області до Товариства з обмеженою
відповідальністю «МС БУД», м.Київ про
стягнення заборгованості в сумі
58164,61грн. та прийнято до розгляду
спільно з первісним позовом. Ухвалою
суду від 13.08.2014р. розгляд справи
відкладено на 06.10.2014 у зв'язку з неявкою
позивача за первісним позовом. Ухвалою
суду від 06.10.2014р. у зв'язку з неявкою
позивача за первісним позовом і за
клопотанням відповідача строк
вирішення спору продовжено на 15 днів та
розгляд справи відкладено на 20.10.2014р.
Ухвалами суду від 20.10.2014р. призначено
колегіальний розгляд справи та
відкладено її розгляд на 12.11.2014р.
Внаслідок автоматизованого розподілу,
проведеного у відповідності до ст.2-1
ГПК України, у склад колегії увійшли
головуючий суддя Щигельська О.І., судді:
Ділай У.І., Кидисюк Р.А. Ухвалою суду від
12.11.2014р. розгляд справи відкладено на
03.12.2014р. у зв'язку з неявкою сторін.
Ухвалою суду від 03.12.2014р. розгляд справи
відкладено на 17.12.2014р. у зв'язку з
неявкою позивача. Ухвалою суду від
17.12.2014р. розгляд справи відкладено на
22.12.2014р. у зв'язку із неявкою позивача.

Представнику відповідача роз'яснено
права згідно ст.ст.20, 22 ГПК України.

Позивач явки повноважного
представника в судове засідання
22.12.2014р. повторно не забезпечив,
документів, витребуваних ухвалами суду
від 25.07.2014р., 08.08.2014р., 13.08.2014р., 06.10.2014р.,
20.10.2014р., 12.11.2014р., 03.12.2014р. та 17.12.2014р., в
тому числі відзиву на зустрічну
позовну заяву не подав, поважності
причин неявки суду не повідомив, хоча
про час і місце проведення судового
засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому
засіданні 22.12.2014р. проти позову
заперечив з мотивів, наведених у
поданому ним відзиві (вх.№33911/14 від
06.08.2014р.). Ствердив зокрема, що порушення
встановлених договором строків
виконання робіт зумовлене
несвоєчасною поставкою матеріалів
замовником, а також порушенням
генеральним підрядником умов договору
в частині оплати за фактично виконані
роботи. Зважаючи на вказані обставини
підтримав заяву про зменшення розміру
нарахованої позивачем пені.

Просив зменшити розмір пені, заявленої
ТзОВ «МС БУД» до стягнення, до 322,04грн.,
про що подав відповідне клопотання
(вх.№5838/14 від 09.12.2014р.).

Позовні вимоги за зустрічним позовом
підтримав повністю з підстав, вказаних
у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що
в листопаді 2013 року відповідачу надано
акт №2 приймання виконаних будівельних
робіт, який останнім не підписано, а
виконані за ним роботи на суму 58164,61грн.,
не зважаючи на звернення позивача із
відповідними вимогами, не оплачені, що
зумовило звернення до суду із позовною
заявою. Просив позов задоволити.

У відповідності до ст.75 ГПК України, суд
вважає за можливе розглянути справу за
наявними в ній матеріалами, в яких
достатньо доказів для прийняття
рішення по суті спору, у відповідності
до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України, судом
створювались сторонам необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, у зв'язку із чим
передбачені у ст.77 ГПК України підстави
для відкладення розгляду справи не
вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх
сукупності, заслухавши пояснення
представника відповідача, судом
встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «МС БУД» (генеральний
підрядник за договором, позивач по
справі) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Р-інжиніринг»
(субпідрядник за договором, відповідач
по справі) укладено договір №84-ОВ на
виконання монтажних робіт від 05.11.2012р.,
за яким субпідрядник зобов'язався на
свій ризик виконати з власних
матеріалів власними засобами та здати
генеральному підряднику в установлені
даним договором строки роботи на
монтаж трубопроводів теплопостачання
припливних установок Цеху технічних
фабрикатів на об'єкті будівництва -
Комплексу про забою курчат-бройлерів
«птахофабрики «Вінницький бройлер», що
розташований на землях Ладижинської
міської ради за межами м.Ладижин,
Вінницької області, а генеральний
підрядник - прийняти та оплатити
виконані субпідрядником роботи на
умовах, передбачених даним договором
(п.1.1).

Відповідно до п.2.1 договору, загальна
вартість робіт з урахуванням
матеріалів відповідно з даним
договором становить 274000,00грн., у тому
числі ПДВ 20% - 45666,67грн.

Згідно з п.3.1 договору, субпідрядник
зобов'язався розпочати виконання робіт
05.11.2012р. та виконати і передати їх
генеральному підряднику в термін до
28.12.2012р.

Позивач стверджує, що на момент
звернення до суду із позовною заявою
ТзОВ «Р-інжиніринг» виконано робіт на
суму 74651,74грн., що підтверджується
підписаним представниками сторін та
скріпленим їх печатками актом №1
приймання виконаних будівельних робіт
від 11.10.2013р.

Оскільки договором передбачена
відповідальність субпідрядника перед
підрядником за недодержання
встановлених договором строків
виконання робіт, ТзОВ «МС БУД»
звернулось до суду із позовом про
стягнення із відповідача 229749,00грн.
пені.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є
зокрема договори та інші правочини.

На підставі ч.1 ст.837 ЦК України, за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
зобов'язанням другої сторони
(замовника), а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.875 ЦК України,
за договором будівельного підряду
підрядник зобов'язується збудувати і
здати у встановлений строк об'єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно-кошторисної
документації, а замовник
зобов'язується надати підрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Згідно з ч.1 ст.838 ЦК України, підрядник
має право, якщо інше не встановлено
договором, залучити до виконання
роботи інших осіб (субпідрядників),
залишаючись відповідальним перед
замовником за результат їхньої роботи.
У цьому разі підрядник виступає перед
замовником як генеральний підрядник, а
перед субпідрядником - як замовник.

Як встановлено ч.1 ст.883 ЦК України,
підрядник відповідає за недоліки
збудованого об'єкта, за прострочення
передання його замовникові та за інші
порушення договору (за недосягнення
проектної потужності, інших
запроектованих показників тощо), якщо
не доведе, що ці порушення сталися не з
його вини.

Згідно з ч.4 ст.612 ЦК України,
прострочення боржника не настає, якщо
зобов'язання не може бути виконане
внаслідок прострочення кредитора.

Так, у поданому відзиві ТзОВ
«Р-інжиніринг» посилається на
прострочення кредитора, зокрема в
частині несвоєчасної поставки
необхідних матеріалів, як підставу
порушення строку виконання
передбачених договором робіт.

Відповідно до ч.1 ст.879 ЦК України,
матеріально-технічне забезпечення
будівництва покладається на
підрядника, якщо інше не встановлено
договором будівельного підряду.
Договором, а саме п.4.14, визначено, що
субпідрядник зобов'язаний виконати
роботи з використанням власних
ресурсів.

Проаналізувавши долучену відповідачем
до матеріалів справи кореспонденцію, у
якій зазначено про виконання робіт із
матеріалу замовника, суд приходить до
висновку, що зазначені у ній положення
не мають сили договору, а отже не
встановлюють права та обов'язки для
контрагентів. Відтак, суд не приймає до
уваги посилання відповідача на те, що
порушення строків виконання робіт
зумовлене несвоєчасною поставкою
матеріалів замовником, оскільки в
матеріалах справи відсутні належні та
допустимі докази, які би свідчили про
те, що на замовника покладено обов'язок
надання матеріалів для проведення
робіт.

Суд звертає увагу, що умовами договору,
передбачено лише можливість
покладення такого обов'язку на
генерального підрядника. Так,
відповідно до п.4.46.1 договору, в разі
постачання матеріалів генеральним
підрядником субпідрядник зобов'язаний
замовити такі матеріали за десять днів
до дати поставки. Проте, в матеріалах
справи відсутні докази, які би свідчили
про здійснення ТзОВ «Р-інжиніринг»
замовлень на поставку необхідних для
виконання робіт матеріалів у
встановленому договором порядку.

Щодо тверджень позивача про те, що
нарахування пені за порушення не
грошового зобов'язання є таким, що
суперечить чинному законодавству, суд
зазначає, що відповідно до ч.1 ст.230 ГК
України, штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч.4 ст.231 ГК України, у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.ч.2 ст.883 ЦК України, за
невиконання або неналежне виконання
обов'язків за договором будівельного
підряду підрядник сплачує неустойку,
встановлену договором або законом, та
відшкодовує збитки в повному обсязі.

Відповідно до п.15.2 договору, за
недодержання передбачених даним
договором строків виконання робіт
субпідрядник виплачує генеральному
підряднику пеню в розмірі 0,15% від
загальної вартості робіт, доручених
субпідряднику для виконання згідно
договірних цін до даного договору, за
кожен день затримки робіт.

Проаналізувавши зазначені норми у їх
системному зв'язку, суд приходить до
висновку, що нарахування пені можливе
за неналежне виконання будь-яких
обов'язків за договором будівельного
підряду, в тому числі й не грошових, за
умови закріплення такого порядку
відповідальності у договорі.

Суд також звертає увагу, що відповідно
до ст.3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та п.2
ст.343 ГК України, розмір пені не повинен
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. У преамбулі Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
визначено, що цей Закон регулює
договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань.

Пленумом Вищого господарського суду
України у п.1.1 Постанови №14 від 17.12.2013р.
роз'яснено, що грошовим, за змістом
статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), є виражене в
грошових одиницях (національній валюті
України чи в грошовому еквіваленті в
іноземній валюті) зобов'язання
сплатити гроші на користь іншої
сторони, яка, відповідно, має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Грошовим слід вважати
будь-яке зобов'язання, що складається в
тому числі з правовідношення, в якому
праву кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій кореспондує
обов'язок боржника сплатити гроші на
користь кредитора. Зокрема, грошовим
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона зобов'язана
оплатити поставлену продукцію,
виконану роботу чи надану послугу в
грошах, а друга сторона вправі вимагати
від першої відповідної оплати, тобто в
якому передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору.

Відтак, у ч.2 ст.343 ГК України, де
зазначено, що платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, так
само йдеться про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання. Відтак, зазначені
обмеження не поширюються на
відповідальність за невиконання чи
неналежне виконання іншого, не
грошового зобов'язання, яка
встановлена у п.15.2 договору.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Однак, у п.15.8 договору сторони дійшли
згоди, що нарахування штрафних санкцій
припиняється тільки після виконання
зобов'язання в натурі.

Суд відхиляє твердження відповідача
про те, що позивачем при проведенні
розрахунків не вірно встановлено
період, за який проведено нарахування
неустойки: від 29.12.2012р. по 10.07.2014р.
включено, оскільки 11.10.2013р. сторонами
підписано акт №1 приймання виконання
будівельних робіт, зважаючи на те, що
вказаним актом підтверджується лише
часткове виконання робіт. Доказів
виконання субпідрядником визначеного
договором зобов'язання в натурі до
матеріалів справи не долучено.

Проаналізувавши долучений до позовної
заяви розрахунок неустойки, суд
приходить до висновку, що позовна
вимога про стягнення з відповідача
229749,00грн. пені обґрунтована
матеріалами справи, відповідачем не
спростована та підлягає до
задоволення.

Щодо заяви відповідача про зменшення
розміру пені, суд зазначає, що
відповідно до п.3 ч.1 ст.83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Як визначено ст.233 ГК України, якщо
порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Пленумом Вищого господарського суду
України у п.3.17.4 Постанови №18 від
26.12.2011р. роз'яснено, що вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи вищенаведене, а також
вжиття відповідачем заходів до
належного виконання зобов'язання, в
тому числі належне виконання п.4.25
договору та інформування генерального
підрядника про хід виконання робіт та
обставини, що перешкоджають їх
виконанню, часткове виконання взятих
на себе за договором зобов'язань,
причини, що перешкоджають належному
виконанню зобов'язань, відсутність
доказів, які би свідчили про заподіяння
позивачу значної шкоди внаслідок
неналежного виконання зобов'язань, в
тому числі й відсутність претензій зі
сторони замовника за основним
договором, а також те, що розмір
неустойки практично дорівнює вартості
робіт, виконання яких передбачено
договором, суд, враховуючи майнові
інтереси сторін, приходить до висновку,
що заява ТзОВ «Р-інжиніринг» про
зменшення розміру пені підлягає
частковому задоволенню. Суд вважає за
можливе зменшити розмір присудженої до
стягнення пені на 70% та задоволити
позовні вимоги в цій частині в розмірі
68924,70грн.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог,
відтак, витрати зі сплати судового
збору слід покласти на відповідача в
повному обсязі.

При проведенні розподілу
господарських витрат судом враховано
роз'яснення, надане Пленумом Вищого
господарського суду України у п.4.3
Постанови №7 від 21.02.2013р., за яким у разі
коли господарський суд на підставі
пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір
неустойки (штрафу, пені), витрати
позивача, пов'язані зі сплатою судового
збору, відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Що стосується вимог зустрічного
позову, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у
листопаді 2013 року ТзОВ «Р-інжиніринг»
надано ТзОВ «МС БУД» акт №2 приймання
виконаних будівельних робіт на суму
58164,61грн., який генеральним підрядником
не підписано.

Відповідно до ст.882 ЦК України,
замовник, який одержав повідомлення
підрядника про готовність до передання
робіт, виконаних за договором
будівельного підряду, або, якщо це
передбачено договором, - етапу робіт,
зобов'язаний негайно розпочати їх
прийняття (ч.1). Передання робіт
підрядником і прийняття їх замовником
оформляється актом, підписаним обома
сторонами. У разі відмови однієї із
сторін від підписання акта про це
вказується в акті і він підписується
другою стороною. Акт, підписаний однією
стороною, може бути визнаний судом
недійсним лише у разі, якщо мотиви
відмови другої сторони від підписання
акта визнані судом обґрунтованими (ч.4).
Замовник має право відмовитися від
прийняття робіт у разі виявлення
недоліків, які виключають можливість
використання об'єкта для вказаної в
договорі мети та не можуть бути усунені
підрядником, замовником або третьою
особою (ч.6).

Таким чином, зважаючи на викладене
вище, суд приходить до висновку, що
обставини, на які посилається ТзОВ «МС
БУД» у своєму листі вих.№102 від 18.03.2014р.
як на причину відмови підписання акту
виконаних робіт є необґрунтованими, а
відтак, відповідачем порушено взяте на
себе за договором зобов'язання.

В силу ст.853 ЦК України замовник
зобов'язаний прийняти роботу, виконану
підрядником відповідно до договору
підряду, оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої зави, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно з ч.4 ст.879 ЦК України оплата
робіт провадиться після прийняття
замовником збудованого об'єкта
(виконаних робіт), якщо інший порядок
розрахунків не встановлений за
погодженням сторін.

Відповідно до п.12.2.1 договору,
генеральний підрядник здійснює оплату
за фактично виконані роботи. Сума
проміжних оплат по даному договору 100 %
від вартості виконаних згідно
проміжного акту робіт. Проміжні оплати
здійснюються не частіше одного разу на
місяць. Таким чином, строк виконання
зобов'язання за проміжним актом
виконаних робіт в частині оплати за
фактично виконані роботи умовами
договору № 84-ОВ не визначено.

Проте, судом встановлено, що ТзОВ
«Р-інжиніринг» зверталось до ТзОВ «МС
БУД» з вимогою № 41 від 11.03.2014р., яка
відповідачем отримана.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відтак, відповідач повинен був
оплатити виконані роботи, однак, на
момент вирішення спору по суті доказів
оплати заборгованості за виконані ТзОВ
«Р-інжиніринг» роботи відповідачем не
надано.

Як встановлено ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Аналогічні
норми містяться і в Господарському
кодексі України.

У відповідності до ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Суд, враховуючи вищенаведені норми
законодавства та умови договору, у
зв'язку з відсутністю доказів оплати
заборгованості відповідачем, прийшов
до висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 58164,61грн.
обґрунтована матеріалами справи,
відповідачем не спростована та
підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог, а
відтак, витрати зі сплати судового
збору слід покласти на відповідача в
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 60, 75, 82, 83, 84, 85,
116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Р-інжиніринг»
(Львівська область, м.Городок,
вул.Людкевича, буд.14; ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «МС БУД» (м.Київ,
вул.Святошинська, буд.34-А; ) 68924,70грн. пені та 4594,98грн. судового
збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

4. Зустрічний позов задоволити
повністю.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «МС БУД» (м.Київ,
вул.Святошинська, буд.34-А; ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Р-інжиніринг»
(Львівська область, м.Городок,
вул.Людкевича, буд.14; )
58164,61грн. основного боргу та 1827,00грн.
судового збору.

6. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

7.Строк і порядок оскарження рішення
суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 29.12.2014р.

Головуючий суддя
Щигельська О.І.

Суддя
Ділай У.І.

Суддя
Кидисюк Р.А.