м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Комунального підприємства
«Центр обслуговування споживачів
Шевченківського району»
До Фізичної особи-підприємця
Литвиненко Тамари Олександрівни
Про стягнення 29 052,45 грн.
Суддя Ващенко Т.М.
Представники сторін:
Від позивача: Денисюк В.В. представник
за довіреністю № 89-Д від 25.12.13.
Від відповідача: Костянецький М.В.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Комунального підприємства «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» (далі -
позивач) до Фізичної особи-підприємця
Литвиненко Тамари Олександрівни (далі -
відповідач) про стягнення 29 052,45 грн., а
саме: 15 140,26 грн. - основного боргу, 8 293,17
грн. - збитків від інфляції, 5 619,02 грн. - 3%
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на те, що відповідачем
не виконано свої зобов'язання по оплаті
комунальних послуг за період з 16.09.10. по
15.03.12. за відсутності укладеного
договору на постачання комунальних
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.11.14. порушено провадження у
розгляду на 25.11.14.
24.11.14. позивачем через відділ
діловодства суду було подано письмові
пояснення по справі.
За результатами судового засідання
25.11.14. розгляд справи на підставі ст. 77
ГПК України було відкладено на 11.12.14.,
про що судом було прийнято відповідну
10.12.14. представником відповідача через
відділ діловодства суду було подано
письмовий відзив на позовну заяву, в
якому Фізична особа-підприємець
Литвиненко Тамара Олександрівна проти
позову заперечує з підстав, викладених
в відзиві та заявляє клопотання про
застосування строку позовної давності
до частини суми основної
заборгованості в розмірі 15 140,26 грн.
В судовому засіданні 11.12.14. на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено
перерву до 23.12.14., про що сторони були
повідомлені під розписку.
В судовому засіданні 23.12.14.
представником позивача було подано
письмові заперечення на відзив
відповідача та підтримано позовні
вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому
засіданні 23.12.14. проти позову
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення
В судовому засіданні 23.12.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
Відповідно до рішення Київської
міської ради від 22.09.11. № 24/6240 "Про
питання діяльності комунальних
підприємств, що належать до
комунальної власності територіальної
громади міста Києва", Комунальне
підприємство по утриманню житлового
господарства Шевченківської районної
у м. Києві ради перейменоване на
Комунальне підприємство "Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району".
Відповідно до п. 2.1. Статуту позивача
його створено з метою отримання
прибутку від господарської діяльності,
спрямованої на задоволення суспільних
потреб, надання послуг населенню у
сфері житлово-комунального
господарства в якості виконавця цих
У відповідності до п. 1.3. і п. 4.1. Порядку
визначення виконавця
житлово-комунальних послуг в житловому
фонді, затвердженого наказом
Державного комітету України по
питаннях житлово-комунального
господарства № 60 від 25.04.03., виконавцем
житлово-комунальних послуг може бути
суб'єкт господарювання, предметом
діяльності якого є надання відповідних
житлово-комунальних послуг, і який може
забезпечити виконання зобов'язань,
визначених в ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги», якою
визначено, що виконавець зобов'язаний
здійснювати контроль за технічним
станом; інженерного устаткування
будинків, квартир, приміщень; своєчасно
проводити підготовку житлового
будинку і його технічного устаткування
до експлуатації в осінньо-зимовий
період; містити в належному технічному
стані, здійснювати технічне
обслуговування і ремонт
внутрішньобудинкових мереж, приймати
заходи по ліквідації аварійних
ситуацій, усунення порушень якості
послуг в строк, встановлений договором
або законодавством та ін.
Спір у справі виник в зв'язку з тим, що
відповідачем не виконано свої
зобов'язання по оплаті комунальних
послуг за період з 16.09.10. по 15.03.12. (у
відповідності до наданого позивачем
розрахунку фактично по січень 2012 року
включно) за відсутності укладеного
договору на постачання комунальних
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.
Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.
Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
Згідно зі ст. ст. 11, 629 Цивільного
кодексу України договір є однією із
підстав виникнення зобов'язань та
обов'язковим для виконання сторонами.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського
кодексу України відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями і громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
Кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
Господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).
Статтею 174 Господарського кодексу
України встановлено, що господарські
зобов'язання можуть виникати:
безпосередньо із закону або іншого
нормативно-правового акта, що регулює
господарську діяльність; з акту
управління господарською діяльністю; з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать; внаслідок
заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом
господарювання, придбання або
збереження майна суб'єкта або суб'єктом
господарювання за рахунок іншої особи
без достатніх на те підстав; у
результаті створення об'єктів
інтелектуальної власності та інших дій
суб'єктів, а також внаслідок подій, з
якими закон пов'язує настання правових
наслідків у сфері господарювання.
Приписами ст. 175 Господарського кодексу
України визначено, що
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.
Приписами ст. 175 Господарського кодексу
України визначено, що
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.
Приписами ст. 19 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
передбачено, що підставою виникнення
правовідносин щодо надання
житлово-комунальних послуг є виключно
Пунктом 1.5 Методичних рекомендацій
щодо участі суб'єктів підприємницької
діяльності в утриманні будинків і
прибуткової території, схвалених та
рекомендованих до затвердження
рішенням науково-технічної ради
Держбуду від 01.08.01. № 39 і затверджених
Наказом Державного комітету
будівництва, архітектури та житлової
політики України 05.09.01. № 176 визначено,
що всі умови участі суб'єктів
підприємницької діяльності у
розрахунках утримання будинку,
прибудинкової території та оплати
комунальних послуг згідно з вимогами
Закону України "Про підприємництво"
повинні передбачатись відповідним
договором між ними та: у першому
випадку власником нежилого
приміщення або встановленою ним
особою; у другому власником
нежитлового будинку в цілому або
встановленою ним особою.

Зазначене спростовує посилання
позивача на те, що оскільки
відповідачем отримано комунальні
послуги, то вони мають бути
відшкодовані відповідачем саме
позивачу, а відсутність між сторонами
договірних відносин не має жодного
правового наслідку

При цьому, приписи ст. 20 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги"
передбачають обов'язок споживача на
укладення договору на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовленого виконавцем на основі
типового договору.

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем та відповідачем не було
укладено договору про надання
відповідних комунальних послуг за
період з 16.09.10. по 15.03.12. (у відповідності
до наданого позивачем розрахунку
фактично по січень 2012 року включно).

Такого договору, за твердженням
позивача, не було укладено і з
власником приміщення за адресою: м.
Київ, вул. Багговутівська, 34А -
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ірма».

Крім того, матеріали справи містять
гарантійний лист від 2012 року
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ірма» (власника
приміщення за адресою м. Київ, вул.
Багговутівська,34А) на ім'я КП УЖГ
Шевченківської районної у м. Києві
ради, за яким у разі несплати або сплати
не в повному обсязі вартості
комунальних послуг орендарем (Фізичною
особою-підприємцем Литвиненко Тамарою
Олександрівною) за нежитлове
приміщення за адресою: м. Київ, вул.
Багговутівська, 34А, власник
зобов'язався оплатити вартість
спожитих та не оплачених орендарем
комунальних послуг.

Посилання позивача на те, що до 2010 року
договірні відносини щодо надання
комунальних послуг по нежитловому
приміщенню за адресою: м. Київ, вул.
Багговутівська, 34А існували між
відповідачем та Комунальним
підприємством «ЖЕК Татарка», по-перше,
не підтверджуються жодними доказами,
по-друге, не стосуються меж розгляду
даної справи, оскільки позивачем
пред'явлено до стягнення
заборгованість за період з 16.09.10.

Надані позивачем рахунки на оплату
стосуються комунальних послуг, наданих
в березні 2013 року, березні, квітні та
червні 2014 року, в той час, як позивачем
пред'явлено до стягнення
заборгованість за період з 16.09.10. по
15.03.12. (у відповідності до наданого
позивачем розрахунку фактично по
січень 2012 року включно).

Додатково судом враховано, що лише
01.02.12. між позивачем та відповідачем
було укладено Договір № Т-041 про
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної і
гарячої води і водовідведення, за яким
позивач зобов'язався надавати
відповідачу послуги з
централізованого опалення, постачання
холодної і гарячої води і
водовідведення у приміщенні за
адресою: м. Київ, вул. Багговутівська,
34А.

Далі, акт звірки взаєморозрахунків, на
який посилається позивач, та який
підписаний позивачем та відповідачем,
згідно Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» не є первинним
документом, а тому не є належним
доказом наявності заборгованості
відповідача перед позивачем за
пред'явлений до стягнення період та на
пред'явлену до стягненню суму, а жодної
первинно документації на
підтвердження наявності суму боргу
позивачем до матеріалів справи надано
не було.

При цьому судом враховано, що доведення
належними засобами доказування певних
обставин по справі, ГПК України
покладається саме на особу, яка на ці
обставини посилається (аналогічної
позиції дотримується Вищий
господарський суд України в постанові
№ 30/5009/2733/11 від 02.04.12.).

З огляду на викладене в сукупності суд
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову про стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованості за
спожиті комунальні послуги у сумі 15 140,26
грн. за недоведеністю.

Аналогічну правову позицію містить
постанова Вищого господарського суду
України від 09.02.12. у справі № 35/17-2674-2011.

Оскільки вимоги про стягнення 8 293,17 грн.
- збитків від інфляції, 5 619,02 грн. - 3%
річних є похідними від вимоги про
стягнення основного боргу, в
задоволенні якої судом відмовлено, в
суду відсутні правові підстави для
задоволення вимог позивача про
стягнення збитків від інфляції та 3%
річних.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Враховуючи вищевикладене, з наведеного
вбачається, що до господарського суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється.

Відповідно до ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Отже, необхідною умовою для звернення
до суду із відповідним позовом є
порушення прав та охоронюваних законом
інтересів особи - позивача у справі, в
даному випадку - Комунального
підприємства «Центр обслуговування
споживачів Шевченківського району»

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, позивачами належними засобами
доказування не доведено суду порушення
з боку відповідача законних та
охоронюваних інтересів позивача, а
саме, наявність у позивача обов'язку
сплачувати відповідачу грошові кошти
за спожиті комунальні послуги.

Враховуючи все викладене вище в
сукупності, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

Щодо клопотання відповідача про
застосування строку позовної давності
суд зауважує, що за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення (2.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.13.).

З урахуванням зазначеного, відповідно
до ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, витрати по сплаті
судового збору покладаються на
позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 26.12.14.

Суддя
Т.М.
Ващенко