м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
за позовом Державного підприємства
"Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом"
до Публічного акціонерного товариства
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Науково-технічний центр "АВС"
про стягнення грошових коштів
за участю прокуратури м.Києва
Головуючий суддя Полякова К.В.
Суддя Босий В.П.
Суддя Літвінова М.Є
Представники сторін:
від позивача: Слівінський М.О.
(довіреність № 67/10 від 15.04.14)
від відповідача: Смиковська І.П.
(довіреність № 246/2014 від 17.11.14)
від третьої особи: не з'явився,
від прокуратури: не з'явився,
Державне підприємство "Національна
атомна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом" звернулось до
Господарського суду міста Києва із
позовом до Публічного акціонерного
товариства "АВАНТ-БАНК" про стягнення
Позовні вимоги обгрунтовані
неналежним виконанням Публічним
акціонерним товариством "АВАНТ-БАНК"
договірних зобов'язань за Договором
акредитиву №А-Ю/13/2602 4579 від 26.03.2013,
укладеного між позивачем та
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.06.2014 порушено провадження у
розгляду на 07.08.2014 року.
23.07.2014 через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду м.
Києва від прокуратури м. Києва надійшло
повідомлення про вступ прокурора у
Відповідно до ч. 1, 4 статті 29 ГПК
України прокурор бере участь у
розгляді справ за його позовами, а
також може вступити за своєю
ініціативою у справу, порушену за
позовом інших осіб, на будь-якій стадії
її розгляду для представництва
інтересів громадянина або держави.
Прокурор, який бере участь у справі,
несе обов'язки і користується правами
сторони, крім права на укладення
28.07.2014 від позивача через відділ
діловодства та документообігу
Господарського суду м. Києва надійшли
письмові пояснення у справі.
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Науково-технічний центр "АВС" 31.07.2014
через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду м.
Києва звернулось із позовною заявою до
Державного підприємства "Національна
атомна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом" (позивача у справі
якості третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору на
стороні відповідача, на підставі ст.26
Господарського процесуального кодексу
01.08.2014 через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду м.
Києва від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Науково-технічний центр "АВС" надійшла
заява про забезпечення позову.
Позивач від через відділ діловодства
та документообігу Господарського суду
м. Києва надав 05.08.2014 письмові
заперечення на позовну заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Науково-технічний центр "АВС", а 06.08.2014 -
заяву про збільшення розміру позовних
вимог та письмові пояснення по справі.
07.08.2014 через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду м.
Києва від позивача надійшли доповнення
до позовної заяви, від відповідача -
відзив на позовну заяву та від
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Науково-технічний центр "АВС" надійшла
заява про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 07.08.2014 відмовлено у
задоволенні заяви Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельний дім "Науково-технічний
центр "АВС" про вступ у справу в якості
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору, та повернуто
позовні матеріали без розгляду. У
зв'язку із цим, також повернено заяви
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Науково-технічний центр "АВС" про
вжиття заходів забезпечення позову та
доповнення до позовної заяви.
Відповідно до клопотання позивача від
05.08.2014, фіксування судового процесу
здійснюється за допомогою
звукозаписувального технічного
За наслідками розгляду спору у
судовому засіданні 07.08.2014, суд залучив
до участі у справі Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельний дім "Науково-технічний
центр "АВС" в якості третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача,
та відклав розгляд справи на 12.08.2014
11.08.2014 через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду м.
Києва від позивача надійшли письмові
пояснення по справі.
У судове засіданні 12.08.2014 з'явились
представники позивача, відповідача та
третьої особи. Представник від
прокуратури у судове засідання не
з'явився, проте про дату, час та місце
проведення якого повідомлений
направленою на адресу прокуратури
міста Києва ухвалою суду від 07.08.2014
Разом з тим, виходячи із матеріалів
справи, суд дійшов висновку про
здійснення розгляду справи
колегіально у складі трьох суддів.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.08.2014 призначено
колегіальний розгляд справи у складі
трьох суддів.
Розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
12.08.2014 визначено для розгляду справи №
складі: головуючий суддя Полякова К.В.,
судді Босий В.П., Літвінова М.Є.
прийнято до свого провадження
вищезазначеною колегією суддів та
призначено справу до розгляду у
відкритому судовому засіданні на 26.08.2014
При цьому, Відповідно до пункту 3
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№ 6 "Про судове рішення", рішення може
прийматися тільки тим суддею (суддями),
який брав участь у розгляді справи з
його початку. В разі необхідності
заміни судді в процесі розгляду справи
або додаткового введення судді (суддів)
до складу суду розгляд справи, з огляду
на встановлений п. 3 ч. 4 ст. 47 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" принцип незмінності судді, слід
починати спочатку. При цьому заново
розпочинається й перебіг передбачених
статтею 69 Господарського
процесуального кодексу України
строків вирішення спору, а його
подальше продовження новим (зміненим)
складом суду здійснюється у випадках і
в порядку, передбачених частиною
третьою цієї статті.
18.08.2014 через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду
міста Києва позивачем подано до суду
письмові пояснення із наданням
відповідних доказів.
Третьою особою 22.08.2014 через відділ
діловодства та документообігу
господарського суду міста Києва подано
клопотання про зупинення провадження у
справі до розгляду іншої господарської
26.08.2014 відповідачем - Публічним
акціонерним товариством "Авант-Банк"
через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду
міста Києва подано до суду клопотання
про зупинення провадження у справі до
розгляду іншої справи.
До судового засідання 26.08.2014 прокурор
міста Києва не з'явився, , причини
неявки суду не повідомив, про дату, час
та місце проведення судового засідання
повідомлений належним чином, що
підтверджується наявною у матеріалах
справи роздруківкою з офіційного
джерела "Відстеження пересилання
поштових відправлень", з якої
вбачається, що поштове відправлення
вручене за довіреністю 11.08.2014 року.
Судова колегія, з'ясувавши думку сторін
про можливість розгляду справи за
відсутністю представників
прокуратури, перейшла до розгляду
справи.
У судовому засіданні 26.08.2014 представник
позивача надала пояснення по суті
спору, аналогічні тим, що викладені у
позовній заяві та просила задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача заперечував
проти позову з підстав, викладених у
відзиві на позовну заяву, та надав
додаткові документи для доручення до
матеріалів справи.
Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача,
заперечуючи проти позову, підтримав
позицію відповідача.
Під час судового засідання
представником відповідача наголошено
на необхідності зупинення провадження
у справі, про що ним подано клопотання
через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду
Клопотання ПАТ "Авант-Банк" про
зупинення провадження у справі №
рішенням у вказаній справі №910/18908/13
будуть встановлені обставини, які
вплинуть на оцінку доказів у справі №
910/12066/14.

Представник позивача заперечував
проти задоволення клопотання
відповідача про зупинення провадження
у справі № 910/12066/14, з тих підстав, що
предметом розгляду даного
господарського спору є стягнення
грошових коштів з банку за Договором
про відкриття покритого акредитиву
№А-Ю/143/2602 4579/43-14-8-13-23861 від 26.03.2013 та не є
пов'язаним із предметом розгляду
господарського спору у межах справи №
910/18908/13 про визнання недійсним
договору № ПУ-31927-ДЗ від 18.02.2013 на
постачання продукції, укладеного між
позивачем та третьою особою.

Представник третьої особи підтримав
позицію представника відповідача та
також просив зупинити провадження у
справі з огляду на наявність раніше
поданого ним клопотання (від 22.08.2014) про
зупинення провадження у справі №
910/12066/14 до розгляду справи № 910/18908/13.

Суд, з'ясувавши думку сторін щодо
заявленого клопотання відповідача про
зупинення провадження у справі, визнав
клопотання про зупинення провадження
до розгляду справи № 910/18908/13
обґрунтованим та постановив ухвалу
суду від 26.08.2014 про зупинення
провадження у справі.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду №910/12066/14 від 07.10.2014
скасовано ухвалу Господарського суду
міста Києва від 26.08.2014 у справі №910/12066/14
про зупинення провадження та
направлено матеріали справи №910/12066/14
для розгляду спору по суті.

Вищий господарський суд України
постановою від 11.11.2014 залишив без змін
постанову Київського апеляційного
господарського суду у справі №910/12066/14.

Ухвалою суду від 24.11.2014 справу №910/12066/14
призначено до розгляду у відкритому
судовому засіданні на 19.12.2014 року.

16.12.2014 через відділ діловодство та
документообігу Господарського суду
міста Києва від Черних П.Г. та Глушенок
Ю.І. надійшло клопотання про надання
дозволу на здійснення фотозйомки та
відеозапису під час судового
засідання.

На початку судового засідання 19.12.2014
суд, з'ясувавши думку представників
сторін щодо здійснення фотозйомки та
відеозапису, ухвалою суду від 19.12.2014
відмовив у наданні дозволу на
здійснення фотозйомки та відеозапису
під час судового засідання.

У подальшому, представником позивача
надані пояснення по суті спору із
врахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог, подану до суду
26.11.2014, позов просив задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні 19.12.2014 заперечував проти
задоволення позовних вимог, надавши
пояснення аналогічні тим, що викладені
у відзиві на позов.

Третя особа та прокуратура міста Києва
не направили своїх представників для
участі у судовому засіданні 19.12.2014, про
дату, дач та місце проведення судового
засідання повідомлені належним чином,
причини неявки суду не повідомили.

Під час судового засідання колегією
суддів прийнято до розгляду заяву
позивача про збільшення розміру
позовних вимог та роз'яснено, що
розгляд справи здійснюється із
врахуванням вказаної заяви.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін надані у судових
засіданнях, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.03.2013 між Державним підприємством
«НАЕК «Енергоатом» в особі
Відокремленого підрозділу
«Южно-Українська АЕС» (клієнт) та
Публічним акціонерним товариством
«АВАНТ-БАНК» (банк) укладено договір №
А-Ю/13/2602 4579 (далі - договір) про відкриття
покритого акредитиву на суму 78 000 000,00
грн., на строк 14 місяців з моменту
укладення цього договору та на умовах,
викладених в заяві про відкриття
документарного акредитива, що є
додатком № 1 до Договору.

Надалі, 26.03.2013 відповідачем одержана
заява про відкриття акредитива, яка
проведена ним 27.03.2013, що
підтверджується відповідними
відмітками банку на заяві.

Положеннями п.2.2. Договору передбачено,
що не пізніше 3 (трьох) банківських днів
з моменту прийняття банком заяви про
відкриття документарного акредитива
надати останньому грошові кошти,
необхідні для проведення платежу за
акредитивом, в валюті акредитива і в
розмірі не менш як сума акредитива.

На підставі вказаної вище заяви, 26.03.2013
на виконання п. 2.2 Договору акредитива
ДП «НАЕК «Енергоатом» перерахувало
Банку 78 000 000,00 грн., що підтверджується
виписками з банківського рахунку
позивача у ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ
«Авант-банк» та платіжними дорученнями
від 26.03.2013 № УПТК/3060 та № УПТК/3059.

Також позивачем сплачено комісію банку
за відкриття акредитива згідно
платіжного доручення від 04.06.2013 №
АЕС/6336 (копія наявна в матеріалах
справи).

Відповідно до п. 3.5 Договору банк
зобов'язаний після закінчення строку
дії акредитива повернути Клієнту
залишок грошових коштів, наданих ним
згідно із п. 2.2 цього Договору.

Так, строк дії акредитива закінчився
26.05.2014, у зв'язку з цим позивач звернувся
до відповідача з листами від 13.05.2014 №
51/6012, від 21.05.2014 № 38/6469, від 26.05.2014 № 51/6705 з
вимогою повернути вказані грошові
кошти на зазначені банківські
реквізити позивача.

Також, 27.05.2014 ДП «Енергоатом»
звернулось до ПАТ «Авант-Банк» із
претензією за №32/6748, в якій клієнт,
посилаючись на положення п.3.5. договору
та п.8.29 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, вимагає негайно перерахувати
ДП НАЕК «Енергоатом» 78 000 000,00 грн.

05.06.2014 відповідач листом № 750
підтвердив наявність своїх зобов'язань
з повернення 78 000 000,00 грн., проте, у
подальшому, грошові кошти не
перерахував, у зв'язку із чим ДП НАЕК
«Енергоатом» звернулось із даним
позовом до суду, додатково заявивши до
стягнення1 166 794,52 грн. 3% річних,
інфляційних втрат у розмірі 6 008 949,26
грн., 1,22 грн. штрафу, 4 573 150,68 грн.
процентів за користування чужими
коштами та 7 641 589,04 грн. збитків.

Відповідач у своєму відзиві
заперечує проти задоволення позову з
підстав відсутності предмету спору між
ПАТ «Авант -Банк» та ДП НАЕК
«Енергоатом», посилаючись на те, що,
оскільки, договір про відкриття
акредитиву відкритий безпосередньо ВП
«Южно-Українська АЕС», тому й
звертатися з вимогою про повернення
коштів має саме вказаний відокремлений
підрозділ.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

У силу частини 1 статті 193
Господарського кодексу України, норми
якої кореспондуються із нормами статей
525 та 526 Цивільного кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Частиною 2
вказаної статті визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Частиною 1 статті 626 ЦК України
визначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Нормами чинного законодавства України
визначено, що при здійсненні
безготівкових розрахунків
допускаються розрахунки із
застосуванням платіжних доручень,
акредитивів, розрахункових чеків
(чеків), розрахунки за інкасо, а також
інші розрахунки, передбачені законом,
банківськими правилами та звичаями
ділового обороту. Сторони у договорі
мають право обрати будь-який вид
безготівкових розрахунків на свій
розсуд. Безготівкові розрахунки
провадяться через банки, інші
фінансові установи (далі - банки), в яких
відкрито відповідні рахунки, якщо інше
не випливає із закону та не обумовлено
видом безготівкових розрахунків.
Порядок здійснення безготівкових
розрахунків регулюється цим Кодексом,
законом та банківськими правилами
(стаття 1088 Цивільного кодексу України).

У силу положень ст. 1093 Цивільного
кодексу України, у разі розрахунків за
акредитивом банк (банк-емітент) за
дорученням клієнта (платника) -
заявника акредитива і відповідно до
його вказівок або від свого імені
зобов'язується провести платіж на
умовах, визначених акредитивом, або
доручає іншому (виконуючому) банку
здійснити цей платіж на користь
одержувача грошових коштів або
визначеної ним особи - бенефіціара. У
разі відкриття покритого акредитива
при його відкритті бронюються грошові
кошти платника на окремому рахунку в
банку-емітенті або виконуючому банку.

Відповідно до ст. 1098 ЦК України
акредитив закривається у разі спливу
строку дії акредитива. Про закриття
акредитива виконуючий банк повідомляє
банк-емітент. Виконуючий банк
одночасно із закриттям акредитива
негайно повертає банку-емітентові
невикористану суму покритого
акредитива. Банк-емітент повинен
зарахувати повернені суми на рахунок
платника.

Згідно п. 8.29 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 № 22 (далі -
Інструкція), у день закінчення строку
дії акредитива, кошти за яким
заброньовані у виконуючому банку,
останній в кінці операційного дня
списує кошти з аналітичного рахунку
«Розрахунки за акредитивами» та
перераховує в банк-емітент на рахунок,
з якого вони надійшли.

Банк-емітент зараховує одержані кошти
на рахунок заявника акредитива та
списує потрібну суму з відповідного
позабалансового рахунку, що
призначений для обліку акредитивів.

З огляду на вищевикладене, враховуючи,
що позивач неодноразово звертався із
заявами про повернення грошових
коштів, у зв'язку із закінченням строку
дії акредитива, банк, у порушення п. 3.5
Договору, ст. 1098 ЦК України, п. 8.29
Інструкції, Банк, не виконав своє
зобов'язання щодо перерахування
клієнтові 78 000 000,00 грн., а тому суд
вважає обґрунтованою, правомірною та
документально доведеною вимогу ДП НАЕК
«Енергоатом» про стягнення з
відповідача на свою користь вказаної
грошової суми.

Одночасно, суд вважає безпідставними
заперечення ПАТ «Авант-Банк» про те, що
вимагати повернення грошових коштів у
розмірі 78 000 000,00 грн. фактично є правом
лише Відокремленого підрозділу
«Южно-Українська АЕС», з огляду на
нижченаведене.

За приписами ст. 92 Цивільного кодексу
України, юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону. Порядок створення органів
юридичної особи встановлюється
установчими документами та законом. У
випадках, встановлених законом,
юридична особа може набувати цивільних
прав та обов'язків і здійснювати їх
через своїх учасників. Орган або особа,
яка відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону
виступає від її імені, зобов'язана
діяти в інтересах юридичної особи,
добросовісно і розумно та не
перевищувати своїх повноважень.

Розділом 3 Статуту Державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія
«Енергоатом», затвердженого наказом
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України від 08.04.2013 №156,
закріплено право підприємства
створювати філії, представництва, інші
відокремлені підрозділи, які не мають
статусу юридичної особи і діють на
основі положень про них, затверджених
Підприємством.

Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 95 ЦК
України філією є відокремлений
підрозділ юридичної особи, що
розташований поза її
місцезнаходженням та здійснює всі або
частину її функцій. Філії та
представництва не є юридичними
особами. Вони наділяються майном
юридичної особи, що їх створила, і діють
на підставі затвердженого нею
положення. Керівники філій та
представництв призначаються юридичною
особою і діють на підставі виданої нею
довіреності.

Загальними положеннями Положення про
відокремлений підрозділ
«Южно-Українська атомна електрична
станція» Державного підприємства
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом», затвердженого
12.11.2010 президентом ДП НАЕК
«Енергоатом», встановлено, що
«Южно-Українська атомна електрична
станція» є відокремленим підрозділом
Державного підприємства «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом». Відокремлений підрозділ
не має статусу юридичної особи,
здійснює свою діяльність від імені
Компанії на підставі діючого
законодавства України.

Юридична особа самостійно відповідає
за своїми зобов'язаннями. Юридична
особа відповідає за своїми
зобов'язаннями усім належним їй майном.
(ч.1, 2 ст. 96 Цивільного кодексу України).

Проаналізувавши вищевикладене, суд
зазначає, що Державне підприємство
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом», як юридична
особа, самостійно відповідає за всіма
зобов'язаннями відокремленого
підрозділу «Южно-Українська атомна
електрична станція».

Статтею 614 ЦК України визначено, що
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 ЦК
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

З системного аналізу наведених
законодавчих норм, вбачається право
кредитора вимагати стягнення боргу,
враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних, як спосіб захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

За приписами п. 3.1., 3.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14
інфляційні нарахування на суму боргу,
сплата яких передбачена частиною
другою статті 625 ЦК України, не є
штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються
окремо за кожен період часу, протягом
якого діяв відповідний індекс
інфляції, а одержані таким чином
результати підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про
індексацію грошових доходів населення"
індекс споживчих цін (індекс інфляції)
обчислюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в
галузі статистики і не пізніше 10 числа
місяця, що настає за звітним,
публікується в офіційних періодичних
виданнях. На даний час індекс інфляції
розраховується Державною службою
статистики України і щомісячно
публікується, зокрема, в газеті
"Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені
друкованими засобами масової
інформації з посиланням на зазначений
державний орган відповідні показники
згідно з статтями 17, 18 Закону України
"Про інформацію" є офіційними і можуть
використовуватися господарським судом
і учасниками судового процесу для
визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.97 № 62-97; цього листа
вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 № 39, а
також в інформаційно-пошукових
системах "Законодавство" і "Ліга".

Відповідно до листа Верховного Суду
України від 03.04.1997 року №62-97
«Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ», якщо сума
боргу повинна бути сплачена в період з 1
по 15 числа відповідного місяця, то вона
індексується з рахунком цього місяця, а
якщо сума повинна бути сплачена з 16 по 31
число відповідного місяця, то вона
індексується з наступного місяця.

Враховуючи вище викладене, перевіривши
розрахунок інфляційної складової суми
боргу суд дійшов висновку, що вимога
позивача про стягнення інфляційних
втрат підлягає задоволенню у сумі
розміром 6 008 949,26 грн., тобто як
визначено законодавством, за весь час
прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд
визнав його обґрунтованим та таким, що
відповідає нормам чинного
законодавства України, а вимогу
позивача про стягнення з відповідача
суми 3% річних розміром 1 166 794,52 грн.
такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6.2 Договору акредитива,
при порушенні відповідачем зобов'язань
з цим договором, останній сплачує
позивачу за кожен випадок порушення
штраф в розмірі 0,1% мінімальної
заробітної плати, що діяла в період, за
який сплачується штраф.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Особа, яка порушила господарське
зобов'язання або правила здійснення
господарської діяльності, зобов'язана
сплатити стороні, права якої порушено,
штрафні санкції. Тобто у
правопорушника виникає так звана
штрафна відповідальність. Штрафна
відповідальність, на відміну від
відповідальності за завдання збитків,
має передусім караючу, а не
компенсаційну функцію.

Штрафні санкції це, зокрема,
господарські санкції у виді грошової
суми, та надає їх виключний перелік, а
саме: неустойка, штраф, пеня.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

До того ж, із приписів статті 549 ЦК
України слідує, що штраф може
встановлюватись за будь-яке порушення
зобов'язання, у той час як пеня - на
випадок прострочення виконання
зобов'язання.

Таким чином, оскільки, за приписами
статті 8 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» мінімальний
розмір заробітної сплати у 2014 році
складає 1218,00 грн., тому розмір штрафу,
який підлягає стягненню з відповідача
на корист позивача за порушення п.3.5.
договору становить 1,22 грн.

Пунктом 2 статті 1214 ЦК України
встановлено, що у разі безпідставного
одержання чи збереження грошей
нараховуються проценти за
користування ними.

Крім того відповідно до ст. 536 ЦК
України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Так, за змістом вказаної статті, у разі
якщо об'єктом безпідставного
збагачення є грошові кошти, за весь
період їх безпідставного використання
набувач повинен сплатити проценти.

Враховуючи те, що позивач перерахував
відповідачеві грошові кошти, суд
дійшов висновку, що вони знаходяться у
відповідача у користуванні.

Зважаючи на те, що розмір процентів за
користування банком належними
позивачу грошовими коштами не
встановлено Договором акредитиву, для
визначення розміру процентів при
вирішенні даного спору може бути
застосована по аналогії закону норма ч.
1 ст. 1048 ЦК України, згідно якої у разі,
якщо договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. Адже статтею 8 ЦК України
передбачено, що якщо цивільні
відносини не врегульовані цим
Кодексом, іншими актами цивільного
законодавства або договором, вони
регулюються тими правовими нормами
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, що регулюють подібні за
змістом цивільні відносини (аналогія
закону), а в даному випадку подібність
правовідносин полягає в користуванні
чужими коштами.

Тотожна правова позиція викладена
Вищим господарським судом України при
у постанові від 10.06.2008, ухваленої за
наслідками розгляду справи № 22/249.

Таким чином, здійснивши перевірку,
шляхом математичних вирахувань,
розрахунку розміру процентів, наданого
позивачем, суд дійшов висновку, про
його відповідність нормам чинного
законодавства, а 4 573 150,68 грн. є сумою
грошових коштів, яка підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Щодо стягнення з ПАТ «Авант-Банк» суми
збитків у розмірі 7 641 589,04 грн., яка
розрахована позивачем, як розмір
процентів за користування кредитними
коштами за кредитним договором №151113К25
від 26.12.2013 та кредитним договором №795/31/2
від 07.03.2014, укладеними позивачем із ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України», суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 225 ГК України
до складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарських
відносин.

Відшкодування збитків може бути
покладено на відповідача лише при
наявності передбачених законом умов,
сукупність яких створює склад
правопорушення, яке є підставою для
цивільної відповідальності відповідно
до ст. 623 ЦК України.

Умовами покладення відповідальності
на винну сторону є наявність збитків,
протиправність дій цієї особи,
причинного зв'язку між діями особи та
збитками, які складають об'єктивну
сторону правопорушення, та вини особи,
внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення
будь-яких майнових благ сторони за
договором, що обмежує його інтереси, як
учасника певних господарських
відносин і проявляється у витратах,
зроблених кредитором, втраті або
пошкодженні майна, а також не одержаних
кредитором доходів, які б він одержав,
якби зобов'язання було виконано
боржником.

Верховний суд України у постанові від
04.07.2011 вказав, що з огляду на положення
статті 22 ЦК України та статті 224 ГК
України для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками, вини. За відсутності хоча б
одного з цих елементів
цивільно-правова відповідальність не
настає. Правова позиція Верховного
суду України, відповідно до ст.111-28 ГПК
України, є обов'язковою для
застосування.

Так, позивачем не доведено належними та
допустимими доказами, що саме факт не
повернення відповідачем 78 000 000,00 грн.
позбавляє ДП НАЕК «Енергоатом» права
на дострокове повернення коштів по
його кредитним зобов'язанням.

Разом з тим, суд відзначає, що
відсутність грошових коштів на
достроке припинення кредитних
зобов'язань у ДП НАЕК «Енергоатом», є
наслідком підприємницької діяльності,
яка, зокрема, має ризиковий характер, що
передбачає економічну самостійність
підприємця і тісно пов'язану з цим
відповідальність за результати своєї
діяльності (ст. 42 Господарського
кодексу України). До того ж,
положеннями Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання мають право без
обмежень самостійно здійснювати
господарську діяльність, що не
суперечить законодавству.

З системного аналізу вищевикладеного,
суд дійшов висновку про відсутність
усіх складових елементів складу
цивільного правопорушення у діях
відповідача, що унеможливлює
покладення обов'язку сплати 7 641 589,04
грн. збитків на ПАТ «Авант-Банк».

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції
України, ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, а за загальним правилом
тягар доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

З'ясувавши обставини справи та надавши
оцінку доказам за своїм внутрішнім
переконанням, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги про стягнення
заборгованості підлягають частковому
задоволенню.

Нормами статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок
неправомірних дій відповідача, то
судові витрати - судовий збір -
відповідно до приписів статті 49 ГПК
України, покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
22, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Позов Державного підприємства
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» до Публічного
акціонерного товариства «Авант-Банк»
за участі третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Товариство з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Науково-технічний центр «АВС» за
участі прокуратури міста Києва про
стягнення грошових коштів -
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Авант-Банк» (03110, місто
Київ, Солом'янський район, вулиця Івана
Клименка, будинок 23; ідентифікаційний
код 36406512) на користь Державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
(01032, місто Київ, Шевченківський район,
вулиця Вєтрова, будинок 3;
ідентифікаційний код 24584661) 78 000 000
(сімдесят вісім мільйонів) гривень 00
копійок основного боргу, суму
процентів за користування чужими
коштами у розмірі 4 573 150 (чотири
мільйони п'ятсот сімдесят три тисячі
сто п'ятдесят) гривень 68 копійок, 6 008 949
(шість мільйонів вісім тисяч дев'ятсот
сорок дев'ять) гривень 26 копійок
інфляційних втрат, 3 % річних у розмірі 1
166 794 (один мільйон сто шістдесят шість
тисяч сімсот дев'яносто чотири) гривні
52 копійки, 1 (одну) гривню 22 копійки
штрафу та 67 345 (шістдесят сім тисяч
триста сорок п'ять) гривень 89 копійок
судового збору.

У іншій частині позову - відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій
кімнаті та проголошено його вступну та
резолютивну частину у судовому
засіданні 19.12.2014 року.

Повний текст рішення буде складено
протягом п'яти днів з дня проголошення
вступної та резолютивної частини
рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116
Господарського процесуального кодексу
України, після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

та підписано 24.12.2014 року

Головуючий суддя
К.В. Полякова

Суддя
В.П. Босий

Суддя
М.Є. Літвінова