номер провадження справи 34/106/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2014
Справа № 908/4140/14

Господарський суд Запорізької області
у складі судді Науменка А.О., при
секретарі Яровенко Г.В.

За участю представників: від позивача -
Никоненко О.О., довіреність від 01.10.2014 р.;
від відповідача - не з'явився.

Розглянув в судовому засіданні
матеріали справи № 908/4140/14,

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Металопрокат»
(адреса реєстрації: 3300, Республіка
Молдова, м. Тирасполь, вул. Профсоюзів,
буд. 53 «А»; адреса для листування: 69063, м.
Запоріжжя, вул. Горького, 27/29, к. 84;
скорочено ТОВ «Металопрокат»)

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «АГ СТАЛЬ» (87524,
Донецька область, м. Маріуполь, вул.
Сеченова, буд. 63-А, поштова адреса: 87589, м.
Маріуполь, проспект Металургів, 84 Б,
скорочено ТОВ «АГ СТАЛЬ»);

про стягнення суми.

Сутність спору:

ТОВ «Металопрокат» заявлено вимоги про
стягнення з ТОВ «АГ СТАЛЬ» за
контрактом купівлі-продажу № 70-ЕХР-14
від 07.04.2014 р. грошових коштів в розмірі
302706,25 грн. (еквівалент - 23375,00 доларів
США).

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 20.10.2014 р.
позовна заява прийнята до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/4140/14,
присвоєно номер провадження 34/106/14,
справу до розгляду в засіданні
господарського суду призначено на
05.11.2014 р.

Ухвалами господарського суду
Запорізької області від 05.11.2014 р., 19.11.2014
р. та 03.12.2014 р., 17.12.2014 р. на підставі ст. 77
ГПК України, розгляд справи
відкладався на 19.11.2014 р., 03.12.2014 р., 17.12.2014
р. та 24.12.2014 р. відповідно.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 17.12.2014 р.строк
розгляду справи продовжено на 15 днів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивачем було здійснено банківський
перерахунок на розрахунковий рахунок
відповідача грошової суми в розмірі
23375,00 доларів США (302706,25 грн.) на умовах
контракту купівлі - продажу № 70-ЕХР-14
від 07.04.2014 р. Відповідач мав поставити
оплачений товар в строк серпень -
вересень 2014 р. Станом на 19.09.2014 р.
поставка відповідачем здійснена не
була. Не поставивши ТОВ «Металопрокат»
товар, відповідач, фактично, відмовився
від виконання взятих на себе
зобов'язань в односторонньому порядку,
чим порушив ст. 193 ГК України, а у
позивача з'явилося право вимагати
повернення суми, що була попередньо
сплачена. Обґрунтовуючи позовні
вимоги, ТОВ «Металопрокат» посилається
на ст. 629, 663, 693 ЦК України, ст. 193 ГК
України, та ст.ст. 49, 54-57 ГПК України.

17.12.2014 р. до канцелярії господарського
суду Запорізької області від ТОВ
«Металопрокат» надійшла заява про
збільшення позовних вимог, в якій
позивач зазначає, з урахуванням всіх
постачань і сплат за товар остаточна
сума боргу складає 23006,92 доларів США,
станом на час складання заяви вартість
1 долару США за курсом НБУ становила 15,77
грн., у зв'язку з чим сума, яка підлягає
стягненню в гривневому еквіваленті
складає 362819,13 грн. Таким чином, позивач
просить стягнути з відповідача грошові
кошти в розмірі 362819,13 грн.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач
вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання
спору у випадках, передбачених ст. 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи
по суті позивач має право змінити
предмет або підставу позову шляхом
подання письмової заяви.

Розглянувши заяву ТОВ «Металопрокат»
про збільшення позовних вимог,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що заява про збільшення
позовних вимог, приймається до
розгляду.

Пунктом 3.4. постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.2011 р. ціна позову про стягнення
іноземної валюти визначається в
іноземній валюті та національній
валюті України відповідно до
офіційного курсу, встановленого
Національним банком України на день
подання позову (пункт 4 частини першої
статті 55 ГПК). При визначенні ціни
позову, поданого в іноземній валюті,
необхідно виходити з тієї валюти, в
якій провадились чи повинні бути
проведені розрахунки між сторонами. У
разі подання позову про стягнення
національної валюти України -
еквіваленту іноземної валюти ціна
позову визначається в національній
валюті України за офіційним курсом,
визначеним Національним банком
України, на день подання позову. За
змістом згаданого припису пункту 4
частини першої статті 55 ГПК у разі
подання до господарського суду позову
про стягнення іноземної валюти
обов'язковим є зазначення еквіваленту
в національній валюті України
(гривнях). Виходячи з останнього й
визначається сума судового збору, що
сплачується з позовної заяви у
національній валюті. Однак, якщо день
подання позову не співпадає з днем
сплати судового збору (збір сплачено
раніше), то останній визначається з
урахуванням офіційного курсу гривні до
іноземної валюти, встановленого
Національним банком України саме на
день сплати, а не на день подання позову
(абзац другий частини першої статті 6
Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до п. 3.10. постанови пленуму
ВГСУ "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 р. у
разі прийняття судом зміни (в бік
збільшення або зменшення) кількісних
показників, у яких виражається позовна
вимога, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір, - з
обов'язковим зазначенням про це як у
вступній, так і в описовій частині
рішення.

Доплата судового збору за збільшення
розміру позовних вимог відбулась 16.12.2014
р., про що свідчить квитанція № П106/2709684/1
від 16.12.2014 р. про сплату судового збору.

Таким чином, станом на 16.12.2014 р. існувала
вже нова ціна позову, яка складала суму
в розмірі 23006,92 доларів США, за курсом
НБУ 15,77 грн. за 1 долар США, у зв'язку з
чим сума, яка заявлена до стягнення в
гривневому еквіваленті збільшилась і
складає 362819,13 грн.

Таким чином, розглядаються позовні
вимоги про стягнення з ТОВ «АГ СТАЛЬ»
за контрактом купівлі-продажу № 70-ЕХР-14
від 07.04.2014 р. грошових коштів в розмірі
362819,13 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні 24.12.2014 р. підтримав заявлені
позовні вимоги з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог, просив його
задовольнити.

ТОВ «АГ СТАЛЬ» , відповідач по справі, у
відзиві на позов від 22.12.2014 р. з приводу
заявлених позовних вимог вказує, що
відповідач від ТОВ «МЕТАЛОПРОКАТ» за
Контрактом № 70-ЕХР-14 було отримано 83827,46
доларів США. Відповідачем було
відвантажено металопродукції на
загальну суму 60820,54 доларів США, що
підтверджується вантажно-митними
деклараціями. Так було відвантажено
металопродукції по специфікаціям: № 1
на суму 12225,00 доларів США, № 2 на суму
12326,16 доларів США, № 3 на суму 12401,30
доларів США, № 4 на суму 23868,08 доларів
США. Остання партія металопродукції
була відвантажена 27.08.2014 р. на суму 11977,00
доларів США. Проте за специфікацією № 5
від 06.08.2014 р. залишилося непоставленим
товар (металопродукція) на суму 23006,92
доларів США. Таким чином,
заборгованість ТОВ «АГ СТАЛЬ» перед
ТОВ «Металопрокат» станом на 19.09.2014 р.
склала 23006,92 доларів США. Дана обставина
підтверджується актом звірки ТОВ
«Металопрокат» з ТОВ «АГ СТАЛЬ» за
період з 22.04.2014 р. по 19.09.2014 р., якій
підписано сторонами та скріплено
печатками. Таким чином, вимоги позивача
на суму 368,08 доларів США (23375,00 дол. США -
23006,92 дол. США) є безпідставними та не
відповідають фактичним обставинам
справи № 908/4140/14. Крім того, ТОВ «АГ
СТАЛЬ» знаходиться в зоні проведення
антитерористичної операції, що
дестабілізує роботу як вітчизняного
трубного ринку, так і зарубіжного в
цілому. Враховуючи виключність
ситуації, відповідач просив
відстрочити виконання рішення строком
на шість місяців. Проте, ТОВ «АГ СТАЛЬ»
не відмовляється від виконання перед
ТОВ «Металопрокат» своїх зобов'язань
щодо погашення заборгованості у
розмірі 23 006,92 доларів США шляхом
відвантаження недопоставленої
металопродукції або шляхом повернення
грошових коштів за Контрактом
купівлі-продажу № 70-ЕХР-14 від 07.04.2014
року.

За клопотанням представників сторін,
розгляд справи здійснювався без
застосування засобів фіксації
судового процесу.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представника
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

07.04.2014 р. між ТОВ «АГ СТАЛЬ» (м.
Маріуполь, Україна (Продавець,
відповідач) та ТОВ «Металлопрокат»
(Республіка Молдова, м. Тирасполь
(Покупець, позивач) було укладено
контракт купівлі-продажу № 70-ЕХР-14
(далі Контракт).

Відповідно до п. 1.1 контракту,
продавець продає продукцію
металургійного виробництва,
найменування, асортимент, кількість та
технічні вимоги до якої вказані у
відповідних специфікаціях, а покупець
купує товар, найменування, сортамент,
кількість та технічні вимоги до якої
вказані у відповідних специфікаціях.

Відповідно до п. 2.1 контракту, ціна
товару встановлюється в доларах США
та/або ЄВРО за 1 метричну тонну на
умовах, вказаних у відповідних
специфікаціях.

Загальна вартість контракту складає
1000000,00 доларів США. За домовленістю
сторін сума контракту може бути
змінена. Загальна вартість контракту
складається із суми вартості усіх
специфікацій, що є невід'ємною частиною
даного Контракту (п.п. 3.1., 3.2. контракту).

Пунктом 17.9 визначено, що строк дії
контракту до 31.12.2014 р.

Проаналізувавши фактичні обставини
справи, оцінивши представлені докази,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 123 ГПК України
іноземні підприємства і організації
мають право звернення до господарських
судів згідно з встановленою
підвідомчістю і підсудністю
господарських спорів за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

В першу чергу, з урахуванням того, що
даний спір відноситься до категорії
справ з іноземним елементом, оскільки
позивач є іноземною юридичною особою
(виписка з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб від 29.09.2014 р., а.с. 21), суд
встановлює чи підлягає розгляду дана
справа господарським судом
Запорізької області із застосуванням
національного законодавства України
до змісту спірних правових відносин.

Згідно п. 1 Роз'яснення Президії Вищого
господарського суду України від 31.05.2002
р. № 04-5/608 «Про деякі питання практики
розгляду справ за участю іноземних
підприємств і організацій»
правовідносини, пов'язані з усіма
видами зовнішньоекономічної
діяльності в Україні, регулюються
положеннями Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність», а
питання, що виникають у сфері
приватноправових відносин з іноземним
елементом (хоча б один учасник
правовідносин є іноземцем, особою без
громадянства або іноземною особою;
об'єкт правовідносин знаходиться на
території іноземної держави; юридичний
факт, який впливає на виникнення, зміну
або припинення правовідносин, мав чи
має місце на території іноземної
держави), у тому числі й питання
підсудності судам України справ з
іноземним елементом, вирішуються
згідно із Законом України "Про
міжнародне приватне право". Закон
України "Про міжнародне приватне
право"(пункт 1 частини 1 статті 1)
визначає приватноправові відносини як
відносини, які ґрунтуються на засадах
юридичної рівності, вільному
волевиявленні, майновій самостійності,
суб'єктами яких є фізичні та юридичні
особи. Згідно зі статтею 38 Закону
України "Про зовнішньоекономічну
діяльність" спори, що виникають між
суб'єктами зовнішньоекономічної
діяльності, іноземними суб'єктами
господарської діяльності у процесі
такої діяльності можуть розглядатися
судами України, а також за згодою
сторін спору Міжнародним комерційним
арбітражним судом та Морською
арбітражною комісією при
Торгово-промисловій палаті України та
іншими органами вирішення спору, якщо
це не суперечить чинним законам
України або передбачено міжнародними
договорами України. За статтею 76 Закону
України "Про міжнародне приватне право"
суди можуть приймати до свого
провадження і розглядати будь-які
справи з іноземним елементом, зокрема у
випадку, якщо сторони передбачили
своєю угодою підсудність справи з
іноземним елементом судам України,
крім випадків виключної підсудності у
справах з іноземним елементом,
передбачених у статті 77 цього Закону.
Таким чином, якщо сторони передбачили
своєю угодою підсудність справи з
іноземним елементом судам України,
крім випадків виключної підсудності
(пункт 1 частини 1 статті 76 Закону
України "Про міжнародне приватне
право") спір підлягає вирішенню в
господарських судах України з
урахуванням вимог розділу III ГПК.

Згідно статті 1 Угоди про порядок
вирішення спорів, пов'язаних із
здійсненням господарської діяльності,
укладена державами - учасницями СНД у м.
Києві 20.03.92 р. (ратифікована Постановою
Верховної Ради України № 2889-XII від 19.12.92
р., далі Угода про порядок вирішення
спорів, пов'язаних із здійсненням
господарської діяльності), ця угода
регулює питання вирішення справ, що
випливають з договірних та інших
цивільно-правових відносин між
господарюючими суб'єктами, з їх
відносин з державними та іншими
органами, а також виконання рішень за
ними. Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 4 Угоди
про порядок вирішення спорів,
пов'язаних із здійсненням
господарської діяльності,
компетентний суд держави - учасниці
Співдружності Незалежних Держав має
право розглядати зазначені в статті 1
цієї Угоди спори, якщо на території
цієї держави -учасниці Співдружності
Незалежних Держав: відповідач мав
постійне місце проживання або місце
знаходження на день висування позову.
Згідно ч. 2 ст. 4 Угоди про порядок
вирішення спорів, пов'язаних із
здійсненням господарської діяльності,
компетентні суди держав - учасниць
Співдружності Незалежних Держав
розглядають справи і в інших випадках,
якщо про це є письмова угода Сторін про
передачу спору до суду.

Пунктом 13.1 контракту визначено, що всі
суперечки і розбіжності стосовно
даного контракту, які не вдалося
врегулювати шляхом переговорів,
підлягають розгляду арбітражним судом
за місцем реєстрації відповідача.

Таким чином, приймаючи до уваги
підтвердження правового статусу
позивача як іноземного суб'єкта
господарювання (виписка з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб від
29.09.2014 р., а.с. 21), а також той факт, що
сторони по справі передбачили своєю
угодою підсудність справи з іноземним
елементом судам України (випадки
виключної підсудності згідно п. 1 ч. 1 ст.
76 Закону України "Про міжнародне
приватне право" даної справи не
стосуються), спір підлягає вирішенню в
господарському суді Запорізької
області з урахуванням вимог розділу
ІІІ ГПК.

При оцінці виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб від
29.09.2014 р. суд враховує п. 7 Роз'яснень
Президії Вищого господарського суду
України від 31.05.2002 р. № 04-5/608 "Про деякі
питання практики розгляду справ за
участю іноземних підприємств і
організацій", відповідно до якого,
господарський суд приймає як докази
офіційні документи, що походять з інших
держав, за умови їх легалізації
дипломатичними або консульськими
службами України. Міжнародними
договорами України про правову
допомогу може передбачатися надання
іноземних офіційних документів без
консульської легалізації. Зокрема, без
будь-якого спеціального засвідчення
приймаються на території інших держав -
учасниць СНД документи, які видано або
засвідчено установою чи спеціально
уповноваженою особою в межах їх
компетенції за встановленою формою та
скріплено офіційною печаткою на
території однієї з держав - учасниць
СНД (стаття 6 Угоди про порядок
вирішення спорів, пов'язаних із
здійсненням господарської діяльності).

Стосовно вибору права, на підставі
якого даний спір має бути вирішено, суд
виходить з наступного.

Згідно п. 3.1 Роз'яснення Президії Вищого
господарського суду України від 31.05.2002
р. № 04-5/608 "Про деякі питання практики
розгляду справ за участю іноземних
підприємств і організацій", вибір
сторонами українського права як
такого, що регулює їх відносини за
угодою, означає вибір саме
національного законодавства України, а
не окремих законодавчих актів, що
регулюють відповідні відносини сторін.
У разі відсутності волевиявлення
сторін зовнішньоекономічної угоди
щодо застосовуваного права
господарський суд визначає його на
підставі колізійної норми, яка може
міститися як в міжнародних договорах,
що відповідно до статті 9 Конституції
України є частиною національного
законодавства, так і в національному
законодавстві. Статтею 11 Угоди про
порядок вирішення спорів, пов'язаних із
здійсненням господарської діяльності
встановлено правила застосування
цивільного законодавства однієї
держави - учасниці СНД на території
іншої держави - учасниці СНД. За цими
правилами, зокрема, права та обов'язки
сторін за договором визначаються
законодавством країни - місця
укладення такого договору, якщо інше не
передбачено угодою сторін.

Відповідно до преамбули Контракту
місцем його укладення є місто
Маріуполь, Україна. Умовами Контракту
взагалі не встановлено порядку
визначення застосовуваного права, отже
суд керується статтею 11 Угоди про
порядок вирішення спорів, пов'язаних із
здійсненням господарської діяльності,
та розглядає спір за національним
законодавством України.

Правовідносини сторін є
господарськими.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України (далі ГК України),
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утримуватися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України (ЦК України), за договором
купівлі -продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 693 ЦК
України встановлено, що якщо договором
встановлений обов'язок покупця
частково або повністю оплатити товар
до його передання продавцем (попередня
оплата), покупець повинен здійснити
оплату в строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо такий строк не
встановлений договором, - у строк,
визначений відповідно до статті 530
цього Кодексу. Якщо продавець, який
одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.

Згідно п. 4.1. контракту умови поставки
товару узгоджуються сторонами згідно
Інкотермс-2010 у відповідних
специфікаціях.

Пунктом 5.1 контракту, встановлено, що
конкретні строки поставки товару
оговорюються сторонами у відповідних
специфікаціях.

Відповідно до п. 7.1 контракту, покупець
здійснює сплату на умовах передплати.

06.08.2014 р. сторонами оформлено
специфікацію № 5 до контракту, якою
вони визначили найменування,
кількість, вартість товару, умови
сплати, строки поставки: труба стальна
прямокутна - 20,000т., труба стальна
квадратна - 20,000 т., вартість товару -
23375,00 доларів США (USD), умови сплати - 100%
передплата банківським переказом на
розрахунковий рахунок продавця в строк
до 07.08.2014 р. включно. Строк поставки
згідно специфікації № 5: серпень -
вересень 2014 року.

Згідно умов специфікації, позивачем
було здійснено банківський
перерахунок на розрахунковий рахунок
відповідача грошової суми в розмірі
23375,00 доларів США, заявою на перерахунок
№ 217 від 07.08.2014 р. (а.с. 15).

19.09.2014 р. між ТОВ «Металопрокат» та ТОВ
«АГ СТАЛЬ» складено акт звірки за
період з 22.04.2014 р. по 19.09.2014 р. про
наявність заборгованості в сумі 23006,92
доларів США, якій підписано сторонами
та скріплено печатками.

Станом на 19.09.2014 р. поставка
відповідачем здійснена не була, в
зв'язку з чим, позивач звернувся до
відповідача з претензією від 19.09.2014 р., в
якій просив відповідача у 5-тиденний
строк здійснити поставку оплаченого за
специфікацією товару, або повернути
сплачені суми на розрахунковий рахунок
позивача вказаний у контракті.
Претензія була отримана відповідачем
22.09.2014 р. (вх. № 194/А).

У відповідь на претензію відповідачем
було направлено гарантійний лист віх.
№ 414/А від 25.09.2014 р. в якому, було
зазначено, що прийняте рішення про
переміщення виробничого обладнання
для виробництва металопродукції та
відповідач зобов'язується або
здійснити поставку товарів згідно
специфікацій, або повернути сплачені
грошові кошти на розрахункові рахунки
вказані в договорах, в строк до 01.11.2014
року. (а.с. 17-18).

Доказів повернення коштів або поставки
спірного товару відповідачем станом на
момент розгляду спору не надано, розмір
боргу по отриманій попередній оплаті
на користь позивача складає 23006,92
долари США, що підтверджено
відповідачем у відзиві на позов від
22.12.2014 р.

У зв'язку з наведеними обставинами,
позивач просить стягнути з відповідача
362819,13 грн. попередньої оплати за
контрактом № 70-ЕХР-14.

За положеннями ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу
України).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Специфікацію № 5 до контракту, строк
поставки визначено приблизно: серпень -
вересень 2014 року. Претензією від 19.09.2014
р. (вручено представникові відповідача
22.09.12 р.) позивач в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК
України його деталізував вимогою щодо
поставки товару або повернення
грошових коштів.

Отже, відповідач мав повернути грошові
кошти в семиденний строк з дня
отримання вимоги, тобто до 29.09.14 р.

Відповідно, за обставин порушення
зобов'язань щодо поставки спірного
товару, позивач правомірно вимагає
повернення 362819,13 грн., сплаченої
попередньої оплати за товар на
підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України.

Заява про відстрочку виконання
судового рішення задоволенню не
підлягає.

Згідно п. п. 3, 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання,
відстрочити або розстрочити виконання
рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Обов'язковість
рішень суду є однією з основних засад
судочинства.

Необґрунтовано тривала затримка у
виконанні обов'язкового для виконання
судового рішення може становити
порушення вимог статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, учасником якої є
Україна, стосовно права на доступ до
суду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б
ілюзорним, якби національна правова
система Високої Договірної Сторони
дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове
для виконання судове рішення
залишалося невиконаним на шкоду
будь-якій зі сторін (рішення у справі
"Горнсбі проти Греції" (Ноrnsby v. Greece), від
19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and
Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду
включає право на виконання судового
рішення без невиправданих затримок
(рішення у справі "Іммобільяре Саффі"
проти Італії" (Іmmobiliare Saffi v. Italy), [GС], N
22774/93, п. 66. ЕСНR 1999-V).

Безпідставним є посилання відповідача
на Закон України «Про тимчасові заходи
на період проведення
антитерористичної операції», як на
обставину, що перешкоджає виконанню
рішення суду. Вищезазначений закон
жодним чином не регулює питання, що
пов'язані з процедурою виконання
судових рішень.

Дія Розпорядження Кабінету Міністрів
України від 30 жовтня 2014 р. N 1053 «Про
затвердження переліку населених
пунктів, на території яких
здійснювалася антитерористична
операція» зупинена на підставі
Розпорядження Кабінету Міністрів
України від 05.11.2014 р. № 1079-р «Про
зупинення дії розпорядження Кабінету
Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. №
1053», відповідно на момент прийняття
рішення суду застосування приписів
Закону України «Про тимчасові заходи
на період проведення
антитерористичної операції» в цьому
контексті є неможливим.

Згідно ст. 14-1 Закону України «Про
торгово-промислові палати в Україні»
від 02.12.1997 р. № 671/97-ВР
торгово-промислова палата України та
уповноважені нею регіональні
торгово-промислові палати засвідчують
форс-мажорні обставини (обставини
непереборної сили) та видають
сертифікат про такі обставини протягом
семи днів з дня звернення суб'єкта
господарської діяльності за
собівартістю. Сертифікат про
форс-мажорні обставини (обставини
непереборної сили) для суб'єктів малого
підприємництва видається безкоштовно.
Форс-мажорними обставинами
(обставинами непереборної сили) є
надзвичайні та невідворотні обставини,
що об'єктивно унеможливлюють виконання
зобов'язань, передбачених умовами
договору (контракту, угоди тощо),
обов'язків згідно із законодавчими та
іншими нормативними актами.

Згідно розділу 12 контракту при
настанні обставин неможливості
повного або часткового виконання будь
- якої із сторін за цим контрактом, а
саме, пожежі, стихійного лиха, війни,
військових дій будь - якого характеру,
блокади, заборони експорту або імпорту,
або конвенції залізниць, виробничої
аварії і / або виходу з ладу обладнання,
дії антидемпінгових обмежень та інших
незалежних від сторін обставин, термін
виконання контрактних зобов'язань
відкладається пропорційно часу,
протягом якого будуть діяти такі
обставини.

Сторона, для якої виникла неможливість
виконання контрактних зобов'язань,
повинна негайно сповістити іншу
сторону про виникнення і припинення
обставин, що заважають виконанню
зобов'язань. Належним доказом згаданих
обставин і їх продовження є довідки,
видані Торговою Палатою відповідно
країни продавця або покупця. Після
отримання покупцем повідомлення від
продавця про відмову виконання своїх
зобов'язань, внаслідок обставин
непереборної сили, продавець протягом
10 (десяти) банківських днів повертає
суму платежу на рахунок покупця.

Виходячи з положень Закону України
«Про торгово-промислові палати в
Україні» від 02.12.1997 р. № 671/97-ВР та
розділу 12 контракту, відповідачем не
обґрунтовано та не доведено належними
і допустимим доказами факту наявності
форс-мажорних обставин, у зв'язку з
якими він не зміг виконати свої
зобов'язання за контрактом.
Сертифікату торгово-промислової
палати з приводу контракту по даній
справі не надано.

Отже, суд не вважає обґрунтованим
відстрочення виконання судового
рішення.

Підсумовуючи викладене, суд приходить
до висновку, що позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «АГ СТАЛЬ» (87524,
Донецька область, м. Маріуполь, вул.
Сеченова, буд. 63-А, ідентифікаційний код
юридичної особи: 20330053, поштова адреса:
87589, м. Маріуполь, проспект Металургів, 84
Б) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Металопрокат»
(адреса реєстрації: 3300, Республіка
Молдова, м. Тирасполь, вул. Профсоюзів,
буд. 53 «А»; адреса для листування: 69063, м.
Запоріжжя, вул. Горького, 27/29, к. 84,
ідентифікаційний код юридичної особи:
37490331) 362819 (триста шістдесят дві тисячі
вісімсот дев'ятнадцять) грн. 13 коп.
попередньої оплати за контрактом
купівлі-продажу № 70-ЕХР-14 від 07.04.2014 р.,
7256 (сім тисяч двісті п'ятдесят шість)
грн. 38 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 26.12.2014 р.

Суддя
А.О. Науменко