номер провадження справи 22/43/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2014
Справа № 908/5223/14

Господарський суд Запорізької області
у складі судді Ярешко О.В., при
секретарі Романовій К.І.

За участю представників: від позивача -
Мойсеєва І.Ю., довіреність від 17.09.2014 р.;
від відповідача - не з'явився.

Розглянув в судовому засіданні
матеріали справи № 908/5223/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ветсинтез» (61001, м.
Харків, вул. Смольна, буд. 30, скорочено
ТОВ «Ветсинтез»)

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська
промислова компанія «Артем-Агро»
(юридична адреса: 83086, м. Донецьк, вул.
Кобозєва, буд. 12, тел. ; поштова
адреса: 85107, Донецька обл.,
Костянтинівський р-н, с. Бересток, вул.
Докучаєва, буд. 1, скорочено ТОВ
«Українська промислова компанія
«Артем-Агро»)

про стягнення 45566,67 грн.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

ТОВ «Ветсинтез» заявлено позовні
вимоги до ТОВ «Українська промислова
компанія «Артем-Агро» про стягнення з
останнього заборгованості за
Договором поставки № 96 від 01.02.2014 р. в
сумі 40673,58 грн., пені в розмірі 3372,18 грн.,
інфляційних втрат в сумі 1075,02 грн., 3%
річних в сумі 445,89 грн.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 27.11.2014 р.
позовна заява прийнята до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/5223/14,
якій присвоєно номер провадження 22/43/14,
справу до розгляду в засіданні
господарського суду призначено на
09.12.2014 р.

Ухвалою від 09.12.2014 р. розгляд справи
відкладено на 29.12.2014 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач належним чином не виконав
зобов'язання щодо своєчасної оплати
поставленого на підставі договору № 96
від 01.02.2014 р. товару, у зв'язку з чим за
ТОВ «Українська промислова компанія
«Артем-Агро» утворилась
заборгованість у сумі 40673,58 грн., що є, на
думку позивача, також підставою для
стягнення з відповідача пені, 3% річних
та втрат від інфляції. Обґрунтовуючи
позовні вимоги, ТОВ «Ветсинтез»
посилається умови Договору № 95 від
01.02.2014 р., ч. 1 та ч. 6 ст. 265, ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України, ст. ст.
526, 549, 611, 625, 692 Цивільного кодексу
України та ст. ст. 1, 12, 15, 54-57
Господарського процесуального кодексу
України.

ТОВ «Українська промислова компанія
«Артем-Агро», відповідач у справі,
письмового відзиву на позовну заяву не
надав, своїм правом на участь в судових
засіданнях не скористався, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, ухвали
суду від 27.11.2014 р. та від 09.12.2014 р.
надіслані за поштовою адресою
відповідача: 85107, Донецька обл.,
Костянтинівський р-н, с. Бересток, вул.
Докучаєва, буд. 1.

26.12.2014 р. від ТОВ «Українська промислова
компанія «Артем-Агро» надійшло
клопотання № 16 від 16.12.2014 р. про
зменшення розміру штрафних санкцій,
яке відповідач обґрунтовує тим, що всі
обігові кошти підприємства направлені
на погашення кредитних зобов'язань по
договору № 44-Н/11/66/ЮО від 30.08.2011 р., та
існуванням дебіторської
заборгованості в розмірі 13557976,94 грн.
Просить звернути увагу суду при
розгляді клопотання на те, що в
результаті проведення на території
Донецької області антитерористичної
операції, робота фінансових закладів
не є стабільною, у зв'язку з чим існують
проблеми з перерахуванням грошових
коштів суб'єктів господарювання усіх
форм власності.

За клопотанням представника позивача
розгляд справи здійснювався без
застосування засобів фіксації
судового процесу.

Представник позивача в судовому
засіданні 29.12.2014 р. підтримав позовні
вимоги, просив їх задовольнити у
повному обсязі. Проти клопотання
відповідача № 16 від 16.12.2014 р. про
зменшення розміру штрафних санкцій
заперечив, зазначивши, що позивач
неодноразово намагався врегулювати
спір у позасудовому порядку, що не
виявилося можливим у зв'язку з
намаганням відповідача ухилитися від
виконання своїх зобов'язань. Просить
звернути увагу суду, що пеня
нараховується по спірним накладним
лише до 06.10.2014 р. і позивач не
скористався своїм правом на збільшення
розміру позовних вимог, хоча до
теперішнього часу жодних оплат за
спірними накладними відповідач не
здійснив.

Представник відповідача в судове
засідання 29.12.2014 р. не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив.

Згідно ст. 75 ГПК України справу
розглянуто за наявними матеріалами,
які суд визнав достатніми для
вирішення спору по суті.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 29.12.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представника
позивача сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2014 р. між ТОВ «Ветсинтез» (Продавець,
позивач у справі) та ТОВ «Українська
промислова компанія «Артем-Агро»
(Покупець, відповідач у справі)
укладено договір № 96 (далі - Договір),
згідно пункту 1.1 якого Продавець
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених у цьому Договорі, передати,
а Покупець зобов'язується в порядку та
на умовах, визначених у цьому Договорі,
прийняти та своє час оплатити
медикаменти та препарати
ветеринарного призначення (надалі -
Товар).

У зв'язку з неможливістю наперед
визначити кількість та асортимент
Товару, Сторони домовились про те, що
ціна, асортимент та кількість (об'єм)
кожної партії Товару вказуються в
рахунках, видаткових накладних, що є
невід'ємною частиною цього Договору (п.
1.2 Договору).

Відповідно до п. 1.3 Договору доказом
факту поставки Товару є оформлені
належним чином видаткові документи
(видаткові накладні та/або
товарно-транспортні накладні,
довіреність на отримання
товарно-матеріальних цінностей).

Покупець здійснює оплату поставленого
Товару у безготівковій формі шляхом
перерахування грошових коштів на
банківський рахунок Продавця протягом
60 календарних днів після отримання
товару. Датою отримання товару є дата
видаткової накладної (п. 3.3 Договору).

Згідно із п. 4.2 Договору Продавець
зобов'язаний надати на кожну партію
Товару відповідні документи:
рахунок-фактуру, видаткову накладну,
податкову накладну та інші документи
передбачені чинним законодавством.

Передача Товару здійснюється
представниками Продавця та Покупця
згідно з видатковою накладною на
підставі довіреності, виданої на
представника Покупця, оформленої
відповідно до чинного законодавства та
підписаної керівником та головним
бухгалтером Покупця (п. 4.3 Договору).

Договір набуває чинності з моменту
його підписання Сторонами і діє до
31.12.2014 р. (п. 10.1 Договору).

Як стверджує позивач та
підтверджується матеріалами справи,
ТОВ «Ветсинтез» на виконання умов
Договору за видатковими накладними №
643 від 14.02.2014 р., № 1188 від 26.03.2014 р., № 1270
від 02.04.2014 р., № 1502 від 17.04.2014 р. поставив
відповідачу Товар на загальну суму
40673,58 грн., який було прийнято
повноважними представниками ТОВ
«Українська промислова компанія
«Артем-Агро» на підставі довіреностей
№ 18 від 14.02.2014 р., № 32 від 26.03.2014 р., № 40
від 17.04.2014 р.

В порушення взятих на себе зобов'язань,
оплату за поставлений товар здійснено
відповідачем не було. Таким чином, за
ТОВ «Українська промислова компанія
«Артем-Агро» утворилась
заборгованість у розмірі 40673,58 грн.

Направлена позивачем на адресу
відповідача претензія № 1847 від 18.06.2014 р.
залишена останнім без відповіді,
грошові кошти за поставлений товар не
сплачені.

Предметом розгляду по даній справі є
стягнення з ТОВ «Українська промислова
компанія «Артем-Агро» заборгованості
за Договором поставки № 96 від 01.02.2014 р. в
сумі 40673,58 грн., пені в розмірі 3372,18 грн.,
інфляційних втрат в сумі 1075,02 грн., 3%
річних в сумі 445,89 грн.

Проаналізувавши фактичні обставини
справи, оцінивши представлені докази,
суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі з наступних підстав.

Правовідносини сторін є
господарськими та такими, що виникли на
підставі договору поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України (далі - ГК України), за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За положеннями ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як передбачає ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
встановлений строк.

Неналежне виконання відповідачем
зобов'язань підтверджено матеріалами
справи. Доказів про сплату суми боргу
відповідачем суду не надано, а тому
вимога про стягнення заборгованості за
Договором поставки № 96 від 01.02.2014 р. в
сумі 40673,58 грн. є законною та підлягає
задоволенню.

Окрім вимоги про стягнення основного
боргу позивачем заявлено вимоги про
стягнення з відповідача пені в розмірі
3372,18 грн., інфляційних втрат в сумі 1075,02
грн., 3% річних в сумі 445,89 грн.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Вимоги щодо стягнення пені позивач
обґрунтовує п. 8.2 Договору, який
передбачає: у випадку несплати,
неповної або несвоєчасної сплати за
товар Покупець виплачує Продавцю пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ за кожний день такого прострочення.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок пені, суд дійшов до
висновку, що він є вірним, стягненню
підлягає пеня в загальній сумі 3372,18
грн.: по видатковій накладній № 643 від
14.02.2014 р. за період з 16.04.2014 р. по 06.10.2014 р.;
по видатковій накладній № 1188 від 26.03.2014
р. - з 26.05.2014 р. по 06.10.2014 р.; по видатковій
накладній № 1270 від 02.04.2014 р. - з 02.06.2014 р.
по 06.10.2014 р.; по видатковій накладній №
1502 від 17.04.2014 р. - з 17.06.2014 р. по 06.10.2014 р.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно зі ст. 233 ГК України, у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Пунктом 3 ст. 83 ГПК України передбачено,
що господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
резолютивній частині судового рішення
зазначається про часткове задоволення
позову і розмір суми неустойки, що
підлягає стягненню. Судовий збір у разі
зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю,
без урахування зменшення неустойки.

Суд відхиляє клопотання відповідача №
16 від 16.12.2014 р. про зменшення розміру
штрафних санкцій, оскільки надані ТОВ
«Українська промислова компанія
«Артем-Агро» в його обґрунтування
документи не є прямими доказами
скрутного фінансово-економічного
стану відповідача. ТОВ «Українська
промислова компанія «Артем-Агро» не
надано жодних доказів на підтвердження
чинності Договору про відкриття
кредитної лінії № 44-Н/11/66/ЮО від 30.08.2011 р.
на час розгляду справи, а з наданої
відповідачем довідки про стан
дебіторської заборгованості не
можливо визначити дійсний
фінансово-економічний стан
підприємства. Щодо зауваження
відповідача на існуванні певних
проблем з перерахуванням грошових
коштів у суб'єктів господарювання, які
знаходяться на території проведення
антитерористичної операції, то суду не
надано жодних документів на
підтвердження можливості здійснення
розрахунків лише через такі фінансові
установи (довідки про відкриті поточні
або спеціальні рахунки тощо). Суд також
враховує зауваження представника
позивача про те, що пеня нараховується
по спірним накладним лише до 06.10.2014 р. і
ТОВ «Ветсинтез» не скористався своїм
правом на збільшення розміру позовних
вимог, хоча до теперішнього часу жодних
оплат за спірними накладними
відповідач не здійснив.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання
грошового зобов'язання кредитор має
право стягнути, а боржник повинен
сплатити, крім основного боргу, також
втрати від інфляційних процесів та
річні відсотки за весь час
прострочення виконання зобов'язання.

Приймаючи до уваги встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
основного грошового зобов'язання,
вимоги про стягнення з нього 3% річних
та інфляційних втрат заявлено
позивачем обґрунтовано.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок 3 % річних по видатковій
накладній № 643 від 14.02.2014 р. за період з
16.04.2014 р. по 06.10.2014 р.; по видатковій
накладній № 1188 від 26.03.2014 р. - з 26.05.2014 р.
по 06.10.2014 р.; по видатковій накладній №
1270 від 02.04.2014 р. - з 02.06.2014 р. по 06.10.2014 р.; по
видатковій накладній № 1502 від 17.04.2014 р. -
з 17.06.2014 р. по 06.10.2014 р. суд дійшов до
висновку, що він є вірним, стягненню
підлягають кошти в розмірі 445,89 грн.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок втрат від інфляції по
видатковій накладній № 643 від 14.02.2014 р.
за травень-серпень 2014 р.; по видатковій
накладній № 1188 від 26.03.2014 р. за
червень-серпень 2014 р.; по видатковій
накладній № 1270 від 02.04.2014 р. за
червень-серпень 2014 р. та по видатковій
накладній № 1502 від 17.04.2014 р. за
липень-серпень 2014 р., суд дійшов
висновку, що він є вірним, втрати від
інфляції підлягають задоволенню в сумі
1075,02 грн.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України
судові витрати покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська
промислова компанія «Артем-Агро»
(юридична адреса: 83086, м. Донецьк, вул.
Кобозєва, буд. 12; поштова адреса: 85107,
Донецька обл., Костянтинівський р-н, с.
Бересток, вул. Докучаєва, буд. 1, код ЄДР
33257251) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ветсинтез» (61001, м.
Харків, вул. Смольна, буд. 30, код ЄДР
31061220) заборгованість за Договором
поставки № 96 від 01.02.2014 р. в сумі 40673
(сорок тисяч шістсот сімдесят три) грн.
58 коп., пеню в розмірі 3372 (три тисячі
триста сімдесят два) грн. 18 коп.,
інфляційні втрати в сумі 1075 (одна
тисяча сімдесят п'ять) грн. 02 коп., 3%
річних в сумі 445 (чотириста сорок п'ять)
грн. 89 коп. та 1827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складено 30.12.2014 р.

Суддя
О.В. Ярешко