м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Столиця-Буд" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рентакран"
про стягнення 336221,88 грн.
За зустрічним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Рентакран"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
про визнання недійсними та скасування
угод про зарахування зустрічних вимог
Суддя Грєхова
Представники сторін:
від позивача за первісним (відповідач
за зустрічним): Колесник Д. В. -
представник за довіреністю
від відповідача за первісним (позивач
за зустрічним): не з'явився
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Столиця-Буд" (далі - позивач) до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рентакран" (далі -
відповідач) про стягнення 440278,90 грн.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на те, що відповідачем
не сплачено заборгованість з орендної
плати за Договором оренди майна №
2008-07-15 від 15.07.08., що зумовило
нарахування пені, 3% річних, збитків від
інфляції та звернення з даним позовом
до суду.
В судовому засіданні 17.10.13.
представником позивача на підставі ст.
22 ГПК України подано заяву про
зменшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
336 221,88 грн., а саме: 252 360,00 грн. - основного
боргу, 45 979,90 грн. - пені, 27 043,12 грн. - 3%
річних, 10 838,86 грн. - збитків від
Рішенням Господарського суду міста
Києва від 28.11.2013 у справі № 910/17270/13, яке
залишено без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 08.07.2014, позов
задоволено частково.

Постановою Вищого господарського суду
України від 11.09.2014 постанову Київського
апеляційного господарського суду від
08.07.2014 та рішення Господарського суду
міста Києва від 28.11.2013 по справі №
910/17270/13 скасовано та справу передано на
новий розгляд.

Відповідно до постанови Вищого
господарського суду України від 11.09.2014
у справі № 910/17270/13, вказівки якої є
обов'язковими для суду першої
інстанції в силу норм ст. 111-12
Господарського процесуального кодексу
України зазначено про те, що
господарські суди не дослідили усіх
обставин справи, з наданням оцінки усім
зібраним у справі доказам, що є
суттєвим для правильного вирішення
цього спору. Обмежившись посиланням на
порушення відповідачем умов спірного
договору оренди і несплати ним
орендної плати у повному обсязі,
місцевий господарський суд, не
досліджував підстав, з яких виник
спірний борг (чим він підтверджується),
не здійснив перерахунку заявлених до
стягнення сум; не з'ясував і не визначив
суми боргу, інфляційних втрат і річних;
не встановлював періоди, за який ці
суми були нараховані; не визначив суд і
період, за який підлягала нарахуванню і
стягненню пеня (тобто період порушення
зобов'язань); не перевірив та не надав
оцінки доводам відповідача щодо
відсутності всіх передбачених
договором доказів на підтвердження
суми боргу і іншим запереченням,
викладеним у відзиві.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.09.2014 розгляд справи
призначено 20.10.2014.

20.10.2014 через відділ діловодства суду
від відповідача по справі надійшли
пояснення по суті спору з урахуванням
постанови Вищого господарського суду
України від 11.09.2014, в яких відповідач
зазначив, що позивачем не було вчасно
надано відповідачу документи, які
необхідні для сплати щомісячних
орендних платежів, а отже це не дає
підстави для нарахування позивачем
штрафних санкції, 3% річних та
інфляційних; посилання позивача в
позові на елементи фінансового
визнання відповідачем основної суми
боргу і всього позову утвореною
переплатою по рахункам за оренду
баштового крану у розмірі 8480,00 грн., які
відповідач сплатив позивачу, що
підтверджується платіжне доручення №
1042 від 27.09.2013р. на загальну суму 100000,00
грн. є хибним; помилковим є також
посилання позивача на підтвердження
основного боргу, що ґрунтуються на
підставі угод про зарахування
зустрічних вимог, оскільки такі угоди є
удаваними, так як в них відсутнє
посилання на первинні документи. Також,
як вбачається з матеріалів справи,
відповідач заявляв про застосування
строків позовної давності.

В судовому засіданні 20.10.2014, у
відповідності до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, оголошено перерву до 10.11.2014.

Ухвалою суду від 10.10.2014 прийнято
зустрічний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Рентакран"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Столиця-Буд" про визнання недійсними
та скасування угоди про зарахування
зустрічних вимог № ДВЗ-1 від 22.11.2012,
угоди про зарахування зустрічних вимог
№ ДВЗ-2 від 12.02.2013, угоди про зарахування
зустрічних вимог № ДВЗ-3 від 16.07.2013.

Зустрічну позовну заяву позивач за
зустрічним позовом обґрунтував тим, що
в угодах про зарахування зустрічних
вимог відсутні істотні умови, які б
деталізували господарські
правовідносини, по грошовій сумі;
передумовою виникнення зобов'язання в
частині оплати за виконані роботи та
надані послуги є належним чином
завірені оформлені та підписані
первинні документи, які надаються
сторонами одна одній для проведення
касових операцій; угода про
зарахування зустрічних вимог повинна
містити чіткі данні, які відносяться до
зобов'язань, які повинні завершитися
зарахуванням; у зв'язку з тим, що в
зазначених угодах відсутні чіткі дані,
щодо формування консолідованих сум,
які в свою чергу виникли на підставі
окремих господарських відносин, до
прикладу помісячна оплата орендованих
платежів, які оплачуються на підставі
вчасно наданих та вірно сформованих
первинних документів, неможливо
прослідкувати та вважати, що саме ці
суми заборгованості існували на момент
підписання угод сторонами; в угодах про
зарахування зустрічних вимог не
відображено рух коштів до їх прямого
списання, що в свою чергу є грубим
порушенням; особа, яка підписувала
зустрічні вимоги була звільнена.

Ухвалою суду від 10.11.2014 прийнято заяву
позивача за первісним позовом про
зменшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої позивач стягнути з
відповідача на свою користь 169320,00 грн. -
основного боргу, 45979,90 грн. - пені,
33753,78грн. - 3% річних, 45595,66 грн. - збитків
від інфляції та відкладено розгляд
справи на 08.12.2014.

В судовому засіданні 08.12.2014 представник
відповідача за зустрічним позов подав
письмовий відзив на зустрічний позов, в
якому зазначив, що виходячи зі змісту
зустрічної позовної заяви ТОВ
«Рентакран» про визнання недійсними
угод про зарахування зустрічних вимог,
ТОВ «Рентакран» просить суд визнати
дані угоди недійсними, оскільки на
вказаних угодах частково ґрунтуються
позовні вимоги позивача за первісним
позовом. Також вказані угоди є доказом
того, що сторони за договором оренди
баштового крану, строк виконання
зобов'язань за яким настав, визнавали
свої взаємні права та обов'язки за
вказаним первісним договором оренди
баштового крану та домовилися про
зарахування зустрічних вимог,
відповідно до чого уклали зазначені
угоди про зарахування таких вимог, тим
самим списавши з ТОВ «Рентакран»
частину зобов'язань за первісним
договором оренди баштового крану в
рахунок зобов'язань ТОВ «Компанія
«Столиця-Буд», що були в останнього
перед ТОВ «Рентакран». Окрім того,
позивач за первісним позовом вважає, що
подана відповідачем зустрічна позовна
заява має своєю кінцевою метою, в разі
задоволення зустрічної позовної заяви,
застосувати строк позовної давності до
первісних позовних вимог та уникнути у
такий спосіб виконання своїх
зобов'язань за основним договором
оренди баштового крану. В оспорюваних
угодах наявні всі істотні умови та
названі всі первинні угоди,
зобов'язання по яких взаємно
зараховуються між контрагентами;
порушення бухгалтерського обліку на
який посилається позивач в зустрічному
позову не стосується позовних вимог;
угодами про зарахування зустрічних
вимог було встановлено дійсні наміри
та волевиявлення сторін, проти яких
вони не заперечували; позивачем за
зустрічним позовом не наведено норм
матеріального права, яким передбачені
істотні умови заяви про зарахування
зустрічних вимог, а отже такі угоди
відповідають спеціальній нормі, що
вказана в ст. 601 ЦК України.

Представник позивача за первісним
позовом в судовому засіданні 08.12.2014
надав суду первинні документи на
підтвердження заборгованості
відповідача по договору оренди
баштового крану на весь період дії
договору.

В судовому засіданні 08.12.2014, у
відповідності до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, оголошено перерву до 22.12.2014.

Представник позивача за первісним
позовом в судове засідання 22.12.2014
з'явився та підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання 22.12.2014 не з'явився, про
причини неявки належним чином суд не
повідомив. Про дату, час і місце
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення
представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, господарський суд,
відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України, вважає
за можливе розглянути позов у
відсутності представника відповідача,
за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України в
судовому засіданні складено протоколи,
які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 22.12.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у відповідності до ст.
85 ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

15.07.2008 між позивачем (далі -
Орендодавець) та відповідачем (далі -
Орендар) було укладено Договір оренди
майна № 2008-07-15 (далі - Договір),
відповідно до умов якого (п. 1.1, п. 1.2)
Орендодавець зобов'язався передати
Орендарю у тимчасове платне
користування (оренду Баштовий кран Linden
Comansa 10LC140, вантажопід'ємністю 8 тон, зав.
№ 15374 в кількості один (далі - майно), яке
є власністю Орендодавця, а Орендар
зобов'язався прийняти у тимчасове
платне користування (оренду) майно та
сплачувати Орендодавцю орендну плату.

Згідно з п. 1.3 Договору, момент
користування майном настає одночасно
із підписанням сторонами Договору та
акту приймання-передачі майна.

На виконання умов Договору між
сторонами підписано та скріплено
печатками акт приймання-передачі майна
від 01.08.2008.

Пунктом 2.1 Договору термін його дії
(термін оренди) встановлено з моменту
фактичної передачі майна (01.08.2008.) до
31.12.2010. Моментом фактичної передачі є
надання майна Орендарю за підписаним
сторонами актом прийому-передачі
майна, який містить в собі дату
підписання акту, яка дорівнює даті
передачі майна та даті початку
нарахування орендної плати; назву
майна, його детальний опис та технічний
стан на момент передачі.

Додатковою угодою від 03.01.2011 до
Договору термін дії Договору
продовжено до 31.12.2011 та встановлено, що
якщо жодна із сторін протягом 30 днів до
закінчення терміну дії Договору не
заявить про намір його розірвати, то
Договір автоматично пролонгується
строком на один рік.

В зв'язку із відсутністю заяв про
розірвання Договору, строк його дії
автоматично було продовжено до 31.12.2012.

Закінчення встановленого п. 2.1 Договору
терміну дії Договору не звільняє
Орендаря від обов'язку сплати орендних
платежів у повному обсязі за фактичне
використання майна Орендарем після
закінчення зазначеного терміну (п. 2.2
Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору, загальна
вартість орендної плати становить 140,00
грн. з ПДВ за 1 (одну) годину роботи
Баштового крану. Орендодавець має
право на періодичний перегляд розміру
орендної плати в залежності від
ринкової вартості оренди аналогічного
обладнання узгодженої між
Орендодавцем та Орендарем. Зміна
орендної плати повинна письмово
узгоджуватись між Сторонами не пізніше
ніж за 30 (тридцять) календарних днів до
передбачуваного строку зміни орендної
плати. Після закінчення строку
узгодження, який складає 30 (тридцять)
календарних днів з дати одержання
зазначеного вище повідомлення, сторони
підписують додаткову угоду до
Договору.

Додатковою угодою № 1 від 01.07.2009 до
Договору розмір орендної плати
встановлено 110,00 грн. з ПДВ за одну
годину роботи.

Згідно з п. п. 3.2, 3.3 Договору, орендна
плата сплачується Орендарем шляхом
прямого безготівкового переказу
відповідних грошових коштів, в
українських гривнях, на розрахунковий
рахунок Орендодавця. Орендар на
підставі затверджених сторонами Актів
наданих послуг та рахунку - фактури
Орендодавця, протягом 5 (п'яти)
банківських днів з моменту їх
підписання, щомісячно перераховує на
розрахунковий рахунок Орендодавця
орендну плату, передбачену п. 3.1
Договору.

07.12.2012 між сторонами підписано Договір
про розірвання Договору оренди майна №
2008-07-15 від 15.07.2008, яким Договір розірвано
з 07.12.2012. Орендар зобов'язався повернути
за актом Орендодавцю майно протягом 10
календарних днів з 07.12.2012.

Згідно з п. 4.4 Договору, Орендар повинен
повернути майно після закінчення
строку оренди та демонтажу в строк не
пізніше 7 (семи) робочих днів. Орендар
повинен повернути Майно технічно
справним, в такому ж стані як отримав в
оренду, з урахуванням його нормального
зносу.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до підписаного та
скріпленого печатками сторін акту
приймання-передачі майна, Орендар
передав (повернув), а Орендодавець
прийняв майно за Договором 12.06.2013.

Факт надання послуг з оренди баштового
крану за договору на загальну суму в
розмірі 1290160,00 грн. підтверджується
належним чином завіреними копіями:

- актів здачі-прийняття робіт: №
ОУ-0000035 від 30.11.2012, № ОУ-0000032 від 31.10.2012, №
ОУ-0000030 від 31.09.2012, № ОУ-0000026 від 31.08.2012, №
ОУ-0000024 від 31.07.2012, № ОУ-0000021 від 30.06.2012, №
ОУ-0000017 від 31.05.2012, № ОУ-0000015 від 30.04.2012, №
ОУ-0000011 від 31.03.2012, № ОУ-0000006 від 29.02.2012, №
ОУ-0000003 від 31.01.2012, № ОУ-0000044 від 31.12.2011, №
ОУ-0000038 від 30.11.2011, № ОУ-0000034 від 31.10.2011, №
ОУ-0000029 від 31.09.2011, № ОУ-0000027 від 31.08.2011, №
ОУ-0000020 від 31.07.2011, № ОУ-0000016 від 30.06.2011, №
ОУ-0000010 від 31.05.2011, № ОУ-0000009 від 29.04.2011, №
ОУ-0000001 від 31.08.2008, № ОУ-0000002 від 30.09.2008, №
ОУ-0000006 від 31.10.2008, № ОУ-0000009 від 30.11.2008, №
ОУ-0000015 від 31.12.2008, № ОУ-0000003 від 31.01.2009, №
ОУ-0000004 від 29.02.2009, № ОУ-0000006 від 31.03.2009, №
ОУ-0000008 від 30.04.2009, № ОУ-0000011 від 31.05.2009, №
ОУ-0000014 від 30.06.2009, № ОУ-0000019 від 31.07.2009, №
ОУ-0000022 від 31.08.2009, № ОУ-0000027 від 30.09.2009, №
ОУ-0000033 від 31.10.2009, № ОУ-0000037 від 30.11.2009, №
ОУ-0000040 від 31.12.2009, № ОУ-0000003 від 31.01.2010, №
ОУ-0000004 від 28.02.2010, № ОУ-0000009 від 31.03.2010, №
ОУ-0000012 від 30.04.2010, № ОУ-0000015 від 31.05.2010, №
ОУ-0000018 від 30.06.2010, № ОУ-0000021 від 31.07.2010, №
ОУ-0000024 від 31.08.2010, № ОУ-0000027 від 30.09.2010, №
ОУ-0000030 від 31.10.2010, № ОУ-0000033 від 30.11.2010,
які підписані позивачем та
відповідачем, а також посвідчені
відтисками їх печаток.

- змінними рапортами про роботу
крану: за листопад 2012 року, за жовтень
2012 року, за вересень 2012 року, за серпень
2012 року, за липень 2012 року, за червень 2012
року, за травень 2012 року, за квітень 2012
року, за березень 2012 року, за лютий 2012
року, за січень 2012 року, за грудень 2011
року, за листопад 2011 року, за вересень
2011 року, за серпень 2011 року, за липень 2011
року, за червень 2011 року, за травень 2011
року, за квітень 2011 року, за серпень 2008
року, за вересень 2008 року, за жовтень 2008
року, за листопад 2008 року, за грудень 2008
року, за грудень 2009, за листопад 2009 року,
за жовтень 2009 року, за вересень 2009 року,
за серпень 2009 року, за липень 2009 року, за
червень 2009 року, за травень 2009 року, за
квітень 2009 року, за березень 2009 року, за
лютий 2009 року, за січень 2009 року, за
листопад 2010 року, за жовтень 2010 року, за
вересень 2010 року, за серпень 2010 року, за
липень 2010 року, за червень 2010 року, за
травень 2010 року, за квітень 2010 року, за
березень 2010 року, за лютий 2010 року, за
січень 2010 року.

На підтвердження часткової оплати
заборгованості позивач надав суду
належним чином завірені копії виписок
з банківського рахунку.

В тому числі в матеріалах справи
містяться угоди про зарахування
зустрічних вимог від 22.11.2012, 12.02.2013,
16.07.2013, які укладені з відповідачем
протягом користування майном за
Договором та по яких зараховані
часткові оплати за користування
баштовим краном відповідачем по
справі.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на те, що в зв'язку з
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань за Договором, у відповідача
перед позивачем виникла
заборгованість по сплаті передбачених
Договором орендних платежів в розмірі
169320,00 грн. - основного боргу. Також, у
зв'язку з прострочення платежів
позивач нарахував 45979,90 грн. - пені,
33753,78грн. - 3% річних, 45595,66 грн. - збитків
від інфляції.

Заперечуючи проти позову, відповідач у
зустрічних позовних вимогах просить
визнати недійсними угоди про
зарахування зустрічних вимог та
застосувати наслідки спливу строків
позовної давності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.12. "Про судове рішення" рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам
на підставі чинного законодавства і не
зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що первісні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, а у задоволенні
зустрічних - слід відмовити з наступних
підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11
Цивільного кодексу України, договір є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
Кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України встановлено, що в силу
зобов'язання одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського
кодексу України відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями і громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.

Тобто, згідно із положеннями чинного
законодавства України, правовою
підставою користування певним майном є
відповідний договір оренди.

За своє правовою природою даний
Договір є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цих
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного
кодексу України, за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Факт надання послуг з оренди баштового
крану за договору на загальну суму в
розмірі 1290160,00 грн. підтверджується
належним чином завіреними копіями:
актів здачі-прийняття робіт: № ОУ-0000035
від 30.11.2012, № ОУ-0000032 від 31.10.2012, № ОУ-0000030
від 31.09.2012, № ОУ-0000026 від 31.08.2012, № ОУ-0000024
від 31.07.2012, № ОУ-0000021 від 30.06.2012, № ОУ-0000017
від 31.05.2012, № ОУ-0000015 від 30.04.2012, № ОУ-0000011
від 31.03.2012, № ОУ-0000006 від 29.02.2012, № ОУ-0000003
від 31.01.2012, № ОУ-0000044 від 31.12.2011, № ОУ-0000038
від 30.11.2011, № ОУ-0000034 від 31.10.2011, № ОУ-0000029
від 31.09.2011, № ОУ-0000027 від 31.08.2011, № ОУ-0000020
від 31.07.2011, № ОУ-0000016 від 30.06.2011, № ОУ-0000010
від 31.05.2011, № ОУ-0000009 від 29.04.2011, № ОУ-0000001
від 31.08.2008, № ОУ-0000002 від 30.09.2008, № ОУ-0000006
від 31.10.2008, № ОУ-0000009 від 30.11.2008, № ОУ-0000015
від 31.12.2008, № ОУ-0000003 від 31.01.2009, № ОУ-0000004
від 29.02.2009, № ОУ-0000006 від 31.03.2009, № ОУ-0000008
від 30.04.2009, № ОУ-0000011 від 31.05.2009, № ОУ-0000014
від 30.06.2009, № ОУ-0000019 від 31.07.2009, № ОУ-0000022
від 31.08.2009, № ОУ-0000027 від 30.09.2009, № ОУ-0000033
від 31.10.2009, № ОУ-0000037 від 30.11.2009, № ОУ-0000040
від 31.12.2009, № ОУ-0000003 від 31.01.2010, № ОУ-0000004
від 28.02.2010, № ОУ-0000009 від 31.03.2010, № ОУ-0000012
від 30.04.2010, № ОУ-0000015 від 31.05.2010, № ОУ-0000018
від 30.06.2010, № ОУ-0000021 від 31.07.2010, № ОУ-0000024
від 31.08.2010, № ОУ-0000027 від 30.09.2010, № ОУ-0000030
від 31.10.2010, № ОУ-0000033 від 30.11.2010, які
підписані позивачем та відповідачем, а
також посвідчені відтисками їх
печаток; змінними рапортами про роботу
крану: за листопад 2012 року, за жовтень
2012 року, за вересень 2012 року, за серпень
2012 року, за липень 2012 року, за червень 2012
року, за травень 2012 року, за квітень 2012
року, за березень 2012 року, за лютий 2012
року, за січень 2012 року, за грудень 2011
року, за листопад 2011 року, за вересень
2011 року, за серпень 2011 року, за липень 2011
року, за червень 2011 року, за травень 2011
року, за квітень 2011 року, за серпень 2008
року, за вересень 2008 року, за жовтень 2008
року, за листопад 2008 року, за грудень 2008
року, за грудень 2009, за листопад 2009 року,
за жовтень 2009 року, за вересень 2009 року,
за серпень 2009 року, за липень 2009 року, за
червень 2009 року, за травень 2009 року, за
квітень 2009 року, за березень 2009 року, за
лютий 2009 року, за січень 2009 року, за
листопад 2010 року, за жовтень 2010 року, за
вересень 2010 року, за серпень 2010 року, за
липень 2010 року, за червень 2010 року, за
травень 2010 року, за квітень 2010 року, за
березень 2010 року, за лютий 2010 року, за
січень 2010 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України, за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму.

Згідно ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу
України, орендна плата - це фіксований
платіж, який орендар сплачує
орендодавцю незалежно від наслідків
своєї господарської діяльності.

Приписами п. 6.1.1 Договору встановлено
обов'язок Орендаря своєчасно
здійснювати перерахування орендної
плати за користування майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Дострокове розірвання Договору не
звільняє Орендаря від виконання
зобов'язань по сплаті орендної плати (п.
7.5 Договору).

Проте відповідач свого обов'язку по
сплаті орендної плати в терміни,
визначені Договором, в повному обсязі
не виконав, доказів оплати
заборгованості за період заявлений в
позовній заяві, до матеріалів справи не
надав.

При цьому, судом враховано наявні в
матеріалах справи угоди про
зарахування зустрічних позовних вимог
від 22.11.2012, 12.02.2013, 16.07.2013 та здійснені
відповідачем протягом користування
майном за Договором часткові проплати.

Матеріалами справи підтверджується та
відповідачем не спростовано, що ним в
порушення покладеного законом та
Договором обов'язку по сплаті орендної
плати в розмірі 169320,00 грн. за
користування майном не виконано.

Факт користування майном, наявність
заборгованості та її розмір
відповідачем не заперечується, проте,
останнім було подано заяву про
застосування строку позовної давності
щодо сплати основного боргу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими статтями 253 - 255
цього Кодексу (ст. 260 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України встановлено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За змістом частини другої статті 9 ЦК
України та частини першої статті 223 ГК
України позовна давність має
застосовуватися до вимог, що
випливають з майново-господарських
зобов'язань, визначених статтею 175 ГК
України (п. 1.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.13.
№ 10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів").

При цьому, позовна давність за
позовами, пов'язаними з простроченням
почасових платежів (проценти за
користування кредитом, орендна плата
тощо), обчислюється окремо за кожним
простроченим платежем (п. 4.2 вказаної
постанови Пленуму ВГСУ).

Судом враховано, що відповідач з
вересня 2008 року по вересень 2013 року
частково періодично проплачував
орендні платежі, чим вчиняв дії, які
свідчать про визнання боргу. Крім того,
судом враховано укладені між сторонами
угоди про зарахування зустрічних
позовних вимог.

Таким чином, врахувавши викладене та
дослідивши обчислення позовної
давності по кожному простроченому
відповідачем платежу за Договором, суд
дійшов висновку, що позивачем строк
позовної давності не пропущено, а заява
відповідача в частині застосування
строку позовної давності по основному
боргу є такою, що задоволенню не
підлягає.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що заборгованість
відповідача перед позивачем по сплаті
орендної плати за Договором, яку
відповідачем станом на час прийняття
судового рішення не погашено,
становить 169320,00 грн., внаслідок чого
позовні вимоги позивача в частині
стягнення основного боргу є такими, що
підлягають задоволенню.

Також, за прострочення виконання
зобов'язання по оплаті переданого в
оренду майна позивачем заявлено до
стягнення з відповідача 45979,90 грн. пені
нарахованої:

- по акту № ОУ-0000026 від 31.08.2012 на
суму 22880,00 грн. за період з 07.09.2012 по
07.03.2013;

- по акту № ОУ-0000030 від 30.09.2012 на
суму 22880,00 грн. за період з 13.10.2012 по
13.04.2013;

- по акту № ОУ-0000032 від 31.10.2012 на
суму 22880,00 грн. за період з 08.11.2012 по
08.05.2013;

- по акту № ОУ-0000035 від 08.12.2012 на
суму 22880,00 грн. за період з 08.12.2012 по
08.06.2013;

- на суму 396040,00 грн. за період з
07.12.2012 по 07.06.2013;

- на суму 352350 за період з 16.07.2013 по
12.08.2013;

- на суму 352360 за період з 13.08.2013 по
26.09.2013.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу
України визначено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватись, зокрема,
неустойкою. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 230 ГК України також
передбачено, що порушення зобов'язання
є підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим кодексом (неустойка, штраф, пеня),
іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до п. 8.2 Договору, у разі
прострочення перерахування суми
щомісячної орендної плати,
Орендодавець має право нарахувати та
стягнути з Орендаря пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період такого порушення, від
розміру несплаченої орендної плати за
кожний день такого прострочення.

Пунктом 2.1 Договору термін його дії
(термін оренди) встановлено з моменту
фактичної передачі майна (01.08.2008) до
31.12.2010. Моментом фактичної передачі є
надання майна Орендарю за підписаним
сторонами актом прийому-передачі
майна, який містить в собі дату
підписання акту, яка дорівнює даті
передачі майна та даті початку
нарахування орендної плати; назву
майна, його детальний опис та технічний
стан на момент передачі.

Додатковою угодою від 03.01.2011 до
Договору термін дії Договору
продовжено до 31.12.2011 та встановлено, що
якщо жодна із сторін протягом 30 днів до
закінчення терміну дії Договору не
заявить про намір його розірвати, то
Договір автоматично пролонгується
строком на один рік.

Закінчення встановленого п. 2.1 Договору
терміну дії Договору не звільняє
Орендаря від обов'язку сплати орендних
платежів у повному обсязі за фактичне
використання майна Орендарем після
закінчення зазначеного терміну (п. 2.2
Договору).

07.12.2012 між сторонами підписано Договір
про розірвання Договору оренди майна №
2008-07-15 від 15.07.2008, яким Договір розірвано
з 07.12.2012.

Відповідно до ч.1 статті 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору (ч.4 статті 631 ЦК України).

Пунктом 32 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-8/211 від
07.04.2008 року "Про деякі питання практики
застосування норм Цивільного та
Господарського кодексів України"
передбачено, що згідно з частиною
першою статті 631 ЦК України строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.
Згідно з частиною сьомою статті 180 ГК
України строком дії господарського
договору є час, впродовж якого існують
господарські зобов'язання сторін, що
виникли на основі цього договору.
Оскільки змістом зобов'язання є права і
обов'язки сторін, то поняття "строк
договору" та "строк дії договору" є
тотожними.

Згідно з частиною третьою статті 180 ГК
України при укладенні господарського
договору сторони зобов'язані у
будь-якому разі погодити, зокрема,
строк дії договору. Отже, строк дії
господарського договору є його
істотною умовою.

Тобто, зобов'язання з надання послуг є
припиненими на підставі Договору від
07.12.2012 про розірвання Договору оренди
майна № 2008-07-15 від 15.07.08. Також,
відповідно до ч.1 статті 598 ЦК України,
зобов'язання припиняється на підставах
встановлених договором.

На підставі аналізу вищевикладених
приписів законодавства можна дійти
висновку, що зобов'язання припиняється
внаслідок припинення строку дії
договору, так як це є різновидом
домовленості сторін, яка зафіксована,
зокрема, в умовах угоди.

Проте, пеня нарахована позивачем в тому
числі і за періоди після розірвання
договору.

Таким чином, оскільки пеня за несплату
за надані послуги нарахована в тому
числі і за межами строку дії договору,
тому вимога позивача про стягнення
пені підлягає задоволенню в розмірі
1641,04 грн. за розрахунком суду.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 33753,78 грн. - 3% річних, 45595,66
грн. - збитків від інфляції нараховані з
30.09.2010 по 10.11.2014.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З огляду на наявність прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання суд, вважає, що 3 % річних та
збитки від інфляції підлягають
стягненню в розмірі 33753,78 грн. та 45595,66
грн. відповідно, за розрахунком
позивача.

Щодо зустрічних позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рентакран" про
визнання недійсними та скасування
угоди про зарахування зустрічних вимог
№ ДВЗ-1 від 22.11.2012, угоди про зарахування
зустрічних вимог № ДВЗ-2 від 12.02.2013,
угоди про зарахування зустрічних вимог
№ ДВЗ-3 від 16.07.2013 суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 5 ст. 202
Цивільного кодексу України правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. До правовідносин, які
виникли з односторонніх правочинів,
застосовуються загальні положення про
зобов'язання та про договори, якщо це не
суперечить актам цивільного
законодавства або суті
одностороннього правочину.

Згідно із частиною 1 статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 статті 203
Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Заявляючи позов про визнання недійсним
договору, позивач має довести
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настанням відповідних наслідків.

Зокрема, як на підставу для недійсності
вказаного правочину позивач
посилається на те, що вказані правочини
суперечить нормам чинного
законодавства, а саме приписам ст. 203
Господарського кодексу України та ст.
601 Цивільного кодексу України, оскільки
в них відсутні істотні умови та
посилання на первинні документи.

Частиною 3 статті 203 Господарського
кодексу України встановлено, що
господарське зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічної
однорідної вимоги, строк якої настав
або строк якої не зазначений чи
визначений моментом витребування. Для
зарахування достатньо заяви однієї
сторони.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

За змістом наведених норм вимоги, які
можуть підлягати зарахуванню, мають
відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним
зобов'язанням є боржником за іншим, а
боржник за першим зобов'язанням є
кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися
можуть вимоги про передачу речей
одного роду, у зв'язку з чим зарахування
як спосіб припинення зазвичай
застосовується до зобов'язань по
передачі родових речей, зокрема
грошей). Правило про однорідність вимог
розповсюджується на їх правову
природу, але не стосується підстави
виникнення такої вимоги. Отже,
допускається зарахування однорідних
вимог, які випливають із різних підстав
(різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог
настав, не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.

Аналогічні висновки містяться в
постанові Вищого господарського суду
України від 28.10.2010 р. у справі №19/207.

Суд відзначає, що вимоги, що були
зараховані відповідно до оспорюваного
правочину про зарахування зустрічних
однорідних вимог, відповідають
вказаним положенням законодавства з
огляду на наступне.

Досліджуючи вимоги, які були
зараховані за оспорюваним правочином
та щодо яких виник спір, а саме вимоги
ТОВ «Компанія «Столиця Буд» до ТОВ
«Ренкарт» щодо оплати за оренду
баштового крану, суд дійшов висновку
про їх дійсність, реальність та
обґрунтованість про що зазначено вище
за текстом.

Так, угоди про зарахування зустрічних
вимог № ДВЗ-1 від 22.11.2012, угоди про
зарахування зустрічних вимог № ДВЗ-2
від 12.02.2013, угоди про зарахування
зустрічних вимог № ДВЗ-3 від 16.07.2013,
ґрунтуються на Договорі оренди майна №
2008-07-15 щодо сплати орендної плати за
користування ТОВ «Рентакран» баштовим
краном та Договорах на проведення
робіт по демонтажу баштового крану №
ДДМ-007/01 від 29.12.2012, № ДДМ-007 від 10.09.2012 та
договору про надання послуг № 3/1 від
16.07.2013 щодо оплати робіт по демонтажу
баштового крану та надання послуг ТОВ
«Компанія «Столиця-Буд».

Зокрема, 22.12.2012 ТОВ «Компанія
«Столиця-Буд» та ТОВ «Рентакран»
вчинили правочин про зарахування
зустрічних однорідних вимог,
відповідно до якого припинилися
зобов'язання ТОВ «Рентакран» на суму
66500,00 грн. боргу, внаслідок порушення
ТОВ «Рентакран» договору оренди майна
№ 2008-07-15, та зобов'язання ТОВ «Компанія
«Столиця-Буд» перед ТОВ «Рентакран»
щодо сплати заборгованості за
договором на проведення демонтажу
баштового крану від 10.09.2012, що
підтверджується актом здачі-приймання
робіт (надання послуг) від 22.12.2012.

12.02.2013 ТОВ «Компанія «Столиця-Буд» та
ТОВ «Рентакран» вчинили правочин про
зарахування зустрічних однорідних
вимог, відповідно до якого припинилися
зобов'язання ТОВ «Рентакран» на суму
82500,00 грн. боргу, внаслідок порушення
ТОВ «Рентакран» договору оренди майна
№ 2008-07-15 та зобов'язання ТОВ «Компанія
«Столиця-Буд» перед ТОВ «Рентакран»
щодо сплати заборгованості за
договором на проведення демонтажу
баштового крану від 28.12.2012., що
підтверджується актом здачі-приймання
робіт (надання послуг) від 12.02.2013.

16.07.2013 ТОВ «Компанія «Столиця-Буд» та
ТОВ «Рентакран» вчинили правочин про
зарахування зустрічних однорідних
вимог, відповідно до якого припинилися
зобов'язання ТОВ «Рентакран» на суму
50940,00 грн. боргу, внаслідок порушення
ТОВ «Рентакран» договору оренди майна
№ 2008-07-15 та зобов'язання ТОВ «Компанія
«Столиця-Буд» перед ТОВ «Рентакран»
щодо сплати заборгованості за
договором про надання послуг № 3/1 від
16.07.2013, що підтверджується актом
здачі-приймання робіт (надання послуг)
від 16.07.2013.

При цьому, факт неоплати орендної плати
за договором оренди майна № 2008-07-15 та
неоплати виконаних робіт та наданих
послуг за договорами на проведення
робіт по демонтажу баштового крану №
ДДМ-007/01 від 29.12.2012, № ДДМ-007 від 10.09.2012 та
договору про надання послуг № 3/1 від
16.07.2013, підтверджується первинними
документами наданими сторонами та
копії яких залучено судом до
матеріалів справи.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що у ТОВ «Рентакран» виникло
зобов'язання перед ТОВ «Компанія
«Столиця-Буд» щодо оплати
заборгованості по договору оренди
майна № 2008-07-15 та ТОВ «Компанія
«Столиця-Буд» виникло зобов'язання
перед ТОВ «Рентакран» щодо оплати
заборгованості по договорами на
проведення робіт по демонтажу
баштового крану № ДДМ-007/01 від 29.12.2012, №
ДДМ-007 від 10.09.2012 та договору про надання
послуг № 3/1 від 16.07.2013.

За змістом статті 602 Цивільного кодексу
України не допускається зарахування
зустрічних вимог: 1) про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про
стягнення аліментів; 3) щодо довічного
утримання (догляду); 4) у разі спливу
позовної давності; 5) в інших випадках,
встановлених договором або законом.

Суд відзначає, що позивачем не
доведено, а судом не встановлено
наявності випадків недопустимості
зарахування зустрічних однорідних
вимог, передбачених приписами статті 602
Цивільного кодексу України.

Твердження позивача за зустрічним
позовом про те, що не допускається
зарахування зустрічних однорідних
вимог у випадку наявності спору
відносно характеру зобов'язання, його
змісту, умов виконання тощо, не
приймається судом до уваги, оскільки
приписами чинного законодавства
України (зокрема, статтями 203
Господарського кодексу України та 601
Цивільного кодексу України) не
передбачено такої обов'язкової умови
для зарахування зустрічних однорідних
вимог як відсутність спору між
сторонами.

Більш того, навіть у випадку існування
спору між сторонами стосовно характеру
зобов'язання або його змісту, але за
наявності умов, встановлених приписами
ст. 601 Цивільного кодексу України, та за
відсутності обставин, встановлених ст.
602 Цивільного кодексу України,
зарахування зустрічних однорідних
вимог є можливим.

Вказана правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
11.11.2008 р. у справі №37/144 та від 09.12.2008 р. у
справі №37/638.

За таких обставин суд приходить до
висновку про безпідставність позовних
вимог про недійсними та скасування
угоди про зарахування зустрічних вимог
№ ДВЗ-1 від 22.11.2012, угоди про зарахування
зустрічних вимог № ДВЗ-2 від 12.02.2013,
угоди про зарахування зустрічних вимог
№ ДВЗ-3 від 16.07.2013, з огляду на
наявність умов, встановлених ст. 601
Цивільного кодексу України, та
відсутність обставин, встановлених ст.
602 Цивільного кодексу України, за яких
зарахування зустрічних однорідних
вимог не допускається.

Відповідно до положень статті 49 ГПК
України судові витрати покладаються на
сторін пропорційно задоволеним
позовним вимогам.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рентакран" (03148, м.
Київ, вул. Гната Юри, б. 9, кімната 414;
ідентифікаційний код 34352633) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Столиця-Буд" (04210, м. Київ, вул.
Тимошенка, б. 29-Б; ідентифікаційний код
35624267) 169320 (сто шістдесят дев'ять тисяч
триста двадцять) грн. 00 коп. - основного
боргу, 1641 (одну тисячу шістсот сорок
одну) грн. 04 коп. - пені, 33753 (тридцять три
тисячі сімсот п'ятдесят три) грн. 78 коп. -
3% річних, 45595 (сорок п'ять тисяч п'ятсот
дев'яносто п'ять) грн. 66 коп. - збитків
від інфляції, 5006 (п'ять тисяч шість) грн.
20 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині первісного позову
відмовити.

4. Після набрання рішенням
господарського суду міста Києва
законної сили видати відповідний
наказ.

5. В задоволені зустрічного позову
відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 26.12.2014 року.

Суддя
О.А.Грєхова