м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-б, тел.
№ 914/3778/14 22.12.14
Господарський суд міста Києва у складі
судді Марченко О.В., при секретарі
судового засідання Грабовській А.С.,
розглянув у відкритому судовому
справу № 914/3778/14
за позовом фермерського господарства
«Бурки Віталія Володимировича», с.
Татарівка, Сокальського району
до Управління охорони, використання і
відтворення водних біоресурсів та
регулювання рибальства у Львівській
та до Державної казначейської служби
про стягнення 44 000 000 грн. матеріальної
шкоди та 10 000 000 грн. моральної шкоди,
без участі представників сторін у
зв'язку з їх неявкою.
Фермерське господарство «Бурки
Віталія Володимировича» (далі - ФГ
«Бурки В.В.»; Фермерське господарство;
ФГ) звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом про стягнення 44 000
000 грн. матеріальної шкоди та 10 000 000 грн.
моральної шкоди з Управління охорони,
використання і відтворення водних
біоресурсів та регулювання рибальства
у Львівській області (далі - Управління)
та з Державної казначейської служби
України (далі - ДКС України).
Ухвалою господарського суду
Львівської області від 24.10.2014 позовну
заяву ФГ «Бурки В.В.» з додатками
надіслано за підсудністю до
господарського суду міста Києва.
Відповідно до автоматичного розподілу
справу № 914/3778/14 передано на розгляд
судді Марченко О.В.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 05.11.2014 порушено провадження у
справі.
21.11.2014 на виконання ухвали
господарського суду міста Києва про
порушення провадження у справі
позивачем подано суду оригінали
документів, копії яких додано до
У судове засідання 22.12.2014 представники
сторін не з'явилися, відповідач про
причини неявки суд не повідомив,
відзиву на позовну заяву не подав.
Від позивача надійшло клопотання про
розгляд справи за відсутності
представника ФГ «Бурки В.В.» та
зазначено, що всі доводи, викладені в
позовній заяві, позивач підтримує в
Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази, які мають значення для розгляду
справи по суті, проаналізувавши
встановлені фактичні обставини справи
в їх сукупності, господарський суд
Рішенням Сокальської районної Ради від
05.03.1999 № 6 надано в постійне
користування фермеру Бурці Віталію
Володимировичу 20 га земель водосховища
відкритого акціонерного товариства
«Сокальський завод хімічного волокна»
для риборозведення.

15.12.1999 громадянину Бурці Віталію
Володимировичу (на підставі
розпорядження голови Сокальської
районної державної адміністрації від
30.08.1999 № 1358 «Про надання у постійне
користування земельної ділянки площею,
18,7974 га для ведення селянського
(фермерського) господарства» видано
державний акт на право постійного
користування землею.

15.05.2002 за матеріалами інвентаризації
складено паспорт ставка, з якого
вбачається, що такий ставок
знаходиться на території Поторицької
сільської ради в селі Поториця в
басейні річки Західний Буг, за типом
«заплавний», джерело живлення якого -
місцевий стік, призначення ставка -
рекреація, власник - ФГ «Бурка В.В.».

Згідно з довідкою Сокальського
управління водного господарства від
29.03.2006 № 3/64 поступлення води в ставок
без стороннього втручання
(природнього) з річки Західний Буг
неможливе, а риба з вказаної річки не
має можливості безперешкодно
потрапляти в ставок.

13.06.2003 державні районні інспектори
рибоохорони з території ФГ вилучили
рибу і сітки, склавши протокол про
адміністративне порушення,
звинувативши представника ФГ Бурку В.В.
в порушені Правил любительського та
спортивного рибальства, затверджених
наказом Державного комітету рибного
господарства України від 15.02.1999 № 19 і
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 28.04.1999 за № 269/3562.

17.09.2003 в Сокальський РВ ГУМВС України у
Львівській області з Львівської
міжрайонної природоохоронної
прокуратури надійшли матеріали про
незаконний вилов риби забороненими
знаряддями лову Буркою Василем
Володимировичем.

16.10.2003 було винесено постанову про
відмову в порушенні кримінальної
справи відносно Бурки Василя
Володимировича за відсутністю за
відсутністю події злочину, яку 12.10.2005
було скасовано прокуратурою
Сокальського району.

18.11.2005 було винесено постанову про
відмову в порушенні кримінальної
справи з підстави відсутності події
злочину, яку 17.01.2006 було скасовано
прокуратурою Сокальського району.

23.01.2006 прокуратурою Сокальського
району винесено постанову про відмову
в порушенні кримінальної справи за
відсутністю в діянні складу злочину.

05.03.2010 Сокальським районним судом
скасовано постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи від
17.01.2006 та 23.01.2006.

24.03.2011 в Сокальський РВ ГУМВС України у
Львівській області з прокуратури
Сокальського району надійшли
матеріали перевірки № 328-483 (2003 рік) по
факту незаконного вилову риби
забороненими знаряддями лову Буркою
В.В.

30.03.2011 винесено постанову про відмову в
порушенні кримінальної справи за
відсутністю в діянні складу злочину
(пункту 2 статті 6
Кримінально-процесуального кодексу
України).

12.09.2011 Сокальським районним судом
скасовано постанову про відмову в
порушенні кримінальної справи, а
справу скеровано для додаткової
перевірки в прокуратуру Сокальського
району для проведення додаткової
перевірки.

18.10.2011 прийнято рішення про відмову в
порушенні кримінальної справи у
зв'язку з відсутністю в діянні складу
злочину.

09.12.2011 в Сокальський РВ ГУМВС України у
Львівській області надійшла постанова
про скасування постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи
прокуратури Сокальського району від
07.12.2011, матеріали про відмову в
порушенні кримінальної справи
скеровано для проведення додаткової
перевірки.

Після проведення додаткової перевірки
16.12.2011 винесено постанову про відмову в
порушенні кримінальної справи у
зв'язку з відсутністю в діянні складу
злочину.

23.03.2012 вказана постанова скасована
прокуратурою Сокальського району та
27.03.2012 матеріали надійшли в Сокальський
РВ ГУМВС України у Львівській області
для проведення додаткової перевірки.

Під час проведення перевірки не було
встановлено жодних даних, які б
свідчили про наявність в діях Бурки
Василя Володимировича складу злочину,
передбаченого статтею 249 КК України, у
зв'язку з чим постановою ДІМ
Сокальського РВ ГУМВС України у
Львівській області (старший лейтенант
міліції Ворона А.А.) від 30.03.2012 в
порушені кримінальної справи по факту
незаконного вилову риби забороненими
знаряддями лову відносно Бурки
В.В. відмовлено за відсутністю події
злочину (далі - Постанова від 30.03.2012).

В обґрунтування позовної заяви позивач
зазначає таке.

- з липня 2003 ФГ «Бурка В.В.» зверталось
до прокуратури Сокальського району про
притягнення працівників рибоохорони
за незаконні дії 13.06.2003 на ставку, але у
зв'язку з прийняттям незаконних рішень,
скасування вказаних рішень в судах, ФГ
не отримувало остаточного рішення, яке
надавало право для звернення до суду
про стягнення нанесеної шкоди;

- про остаточне рішення щодо порушення
прав ФГ працівниками рибоохорони 13.06.2003
позивачу стало відомо в січні 2013, а саме
з Постанови від 30.03.2012 яку позивач
отримав 11.01.2013;

- листом від 15.02.2013 прокуратура
Львівської області підтвердила, що у
зв'язку з набранням чинності
Кримінально-процесуальним кодексом
України 19.11.2012 прокуратура України не
наділена повноваженнями на свій розсуд
скасовувати постанови про відмову в
порушені кримінальної справи;

- у зв'язку з тим, що існують судові
рішення, які суперечать з встановлених
обставин по факту однієї і тієї ж події
ФГ зверталось до суду про перегляд
постанови Сокальського районного суду
Львівської області від 08.12.2005 за
нововиявленими обставинами, але суди
вказану заяву ФГ залишили без
задоволення;

- у зв'язку з наведеним ФГ з поважних
причин пропустило строк позовної
давності звернення до суду тому і
просить суд поновити даний строк.

- обґрунтовуючи вимогу про стягнення з
відповідачів 44 000 000 грн. матеріальної
та 10 000 000 грн. моральної шкоди, позивач
зазначає, що у зв'язку з незаконним
звинуваченням представника ФГ Бурки
Василя Володимировича, у скоєні
злочину, було порушено права позивача,
що призвело до приниження ділової
репутації і підриву довіри до
діяльності ФГ;

- на початку 2003 року позивач через
першого віце-президента міжнародної
академії Біоенерготехнологій Бойко
А.Г. вів переговори із зарубіжними
інвесторами про інвестиції і спільну
діяльність, у результаті якої повинно
було початися фінансування проекту
загальною сумою інвестування 16,2 млн.
грн.;

- у зв'язку з опублікуванням 19.06.2003 в
газеті «Суботня пошта» статті «Рибне
Браконьєрство - двоюрідний брат
рекету» (далі - Стаття), ФГ отримало
листа підписаного першим
віце-президентом МАБЕТ Бойко А.Г., в
якому було вказано таке: «При
позитивному рішенні та кінцевому
узгодженні надання Вашому
господарству інвестицій, по
ходатайству аграріїв України, згідно
Вашого бізнес-плану, як
сільськогосподарського виробника, до
нас поступила стаття з газети «Суботня
пошта» і виявили, що ця стаття повністю
стосується Вас.

На превеликий жаль ми повинні Вам
відмовити в рішенні і виділенні Вам
інвестицій через те, що Ви не повністю
вирішили і недооформили права на землю
і ставок, який знаходиться в межах
Вашої землі.

Просимо Вас спочатку розібратися з
власними структурами району, області,
України - отримайте відповідні
документи, а тоді займайтесь
інвестиційними проектами.

Ми маємо через Вас неприємності від
інвестора, який був готовий на даний
проект. Вашою неточною, неповною
інформацією, два роки кропіткої роботи,
поставили під сумнів і нашу
компетентність перед інвестором.»;

- в даний час позивач несе матеріальну
шкоду, а саме згідно з бізнес-планом ФГ
з використання інвестицій позивач не
отримав чистого прибутку в 2005 році 0.098
млн. грн., а в 2006 році 0.182 млн. грн., в 2007
році 1,12 млн. грн., в 2008 році 1,75 млн. грн.,
2009 році 2,52 млн. грн., 2010 році 3,99 млн. грн.,
2011 році 5,88 млн. грн.

- мінімальна сума прибутків, яка могла
бути отримана позивачем від інвестицій
в сумі 16,02 млн. грн., це коли ФГ просто
помістило б дані кошти на депозитний
рахунок в банк і отримало б за: 2006 рік - 2
002 500 грн.; 2007 рік - 2 252 812 грн.; 2008 рік - 2 534
414 грн.; 2009 рік - 3 649 556 грн.; 2010 рік - 4 762 670
грн.; 2011 рік - 4 464 739 грн.; 2012 рік - 5 531 437
грн.; 2013 рік - 3 359 274 грн., а всього за
період з 01.01.2006 до 01.07.2013 ФГ нанесено
шкоду (недоотриманого прибутку) 44 577 402
грн.

Дослідивши та проаналізувавши наявні в
матеріалах справи документи та докази,
на які посилається позивач,
господарський суд міста Києва дійшов
висновку про необхідність відмови в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі з огляду на таке.

Частиною другою статті 1167 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
визначено перелік випадків
відшкодування моральної шкоди органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим, органом
місцевого самоврядування, фізичною або
юридичною особою, яка її завдала.
Зазначений перелік не є вичерпним,
оскільки пункт 3 статті передбачає
наявність інших випадків передбачених
законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
(стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 16
ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

У частині другій вказаної статті
зазначено, що способом захисту
цивільних прав та інтересів може бути,
зокрема, відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Згідно з частинами першою та другою
статті 23 ЦК України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав;
моральна шкода полягає:

у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Частиною першою статті 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті.

У пункті 5 постанови пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» зазначено, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Таким чином, для настання
цивільно-правової відповідальності
відповідача за заподіяння моральної
шкоди позивачеві необхідно встановити
наявність усієї сукупності зазначених
ознак складу цивільного
правопорушення, тоді як відсутність
хоча б однієї з цих ознак виключає
настання відповідальності.

Згідно з частиною першою статті 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Частиною першою статті 32 ГПК України
встановлено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Частиною другою цієї ж статті
передбачено, що дані встановлюються
такими засобами:

- письмовими і речовими доказами,
висновками судових експертів;

- поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Відповідно до частин першої і другої
статті 36 ГПК України письмовими
доказами є документи i матеріали, які
містять дані про обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору. Письмові докази подаються в
оригіналі або в належним чином
засвідченій копії. Якщо для вирішення
спору має значення лише частина
документа, подається засвідчений витяг
з нього.

Згідно з частиною першою статті 43 ГПК
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Судом встановлено, що у Статті
зазначено таке:

«Гурт з шести чоловік навіть не
підозрював про небезпеку, яка на них
чекала. Величезний, кров з молоком Іван,
ростом 1 метр 90 сантиметрів живої ваги,
суворо промовив: «Рибінспекція.
Пред'явіть документи». У відповідь один
з гурту, зовнішність якого виказувала
циганське походження, самовпевнено й
навіть дещо агресивно відрубав:
«Ставок-моя власність. Роблю те, то хочу
й перед тобою звітуватися не вважаю за
потрібне». Його слова супроводжувала
тирада нецензурних слів. які. на жаль,
не можна подати в газеті. Документів у
нього не було, і Іван, який вже звик до
розвитку подій за таким сценарієм,
зорієнтувався миттєво. Впевненою ходою
він підійшов до однієї з машин,
витягнув заборонені сітки й поніс їх до
«Фердінанда», Циган, впевненість якого
підкріплювалась думкою про кількісну
перевагу друзів, підскочив до Івана й з
криком «У Вас нічого не вийде» вчепився
за руки рибінспектора. За останні
дванадцять годин я «же звик до тактики
захисту браконьєрів, але перспектива
споглядання «мордобою» в мене не
викликала особливого ентузіазму...
Неподалік від одного села за Сокалем
Володимир Романчук помітив невеличку
водойму, де гурт осіб змотував
рибальські снасті. Під'їхавши до них, ми
побачили Цигана, про якого вже йшлося
та початку цієї розповіді.

Між орендою землі й водойми є велика
різниця

Іван відпустив сітку та чимдуж
штовхнув Цигана. На допомогу товаришу
підскочила вся оперативна група
рибінспекції. Гуртом вони почали
крутити руки порушнику, намагаючись
його втихомирити за допомогою
наручників. Циган, який зрозумів, що
ніхто з недавніх друзів допомагати
йому не буде, почав втікати. Почалася
справжня погоня. Пробігши близько 20
метрів, Циган кинувся в очерет а потім у
воду. Рибінспектори, залишивши
порушника у воді, повернулися до табору
й без зайвих слів почали виконувати
свої обов'язки. Перенісши усю рибу на
одну купу, її порахували, снасті
перенесли до «Фердинанда». Після
ранкових водних процедур Циган став
набагато спокійнішим й зовсім не
агресивним. Він вийшов з води й,
затинаючись, почав пояснювати: «Цей
ставок я орендую тривалий час. Рибу
регулярно підкормлюю. Чого ж Ви до мене
чіпляєтеся?». Ситуація для начальника
міжобласної інспекції рибоохорони не
була новою. Він спокійно й виважено
пояснив, що в оренду йому надали лише
землю, а рибні ресурси водойми йому не
належать. Щоб рибалити на орендованому
ставку, потрібно мати наукове
обґрунтування, яке видає відповідна
установа. В обґрунтуванні обраховують
кількість риби й вводять обмеження на
її виловлювання. Потім потрібно
отримати ліцензію від Міністерства
аграрної політики. Потім, за
погодженням з рибінспекцією, маркують
рибальські снасті, якими проводитимуть
рибне полювання. Лише після цих
процедур можна займатися рибалкою
(звичайно, у визначеному порядку). В
цигана ж е лише земля та немає ніяких
документів. Тому його рибінспекція
змушена завести в райвідділ міліції
для того, щоб встановити особу та
скласти акт вилучення незаконно
виловленої риби та заборонених
снастей. При свідках було перераховано
рибу й встановлено, що державі було
завдано збитків на суму 700 гривень.....».

Відповідно до пункту 3 постанови
пленуму Верховного суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової
шкоди)» від 31.03.1995 під немайновою
шкодою, заподіяною юридичній особі
потрібно розуміти втрати немайнового
характеру, що настали у зв'язку з
приниженням її ділової репутації,
посяганням на фірмове найменування,
товарний знак, виробничу марку,
розголошення комерційної таємниці,
також вчинення дій спрямованих на
зниження престижу чи підрив довіри до
її діяльності.

Зі змісту вказаної статті взагалі не
вбачається, що в даному випадку йдеться
саме про ФГ «Бурка В.В.». Позивачем не
надано належних доказів, що саме
наведений матеріал спричинив збиток
діловій репутації позивача.

Крім того, Управління і ДКС України не є
належними відповідачами у вимозі про
стягнення шкоди, завданої діловій
репутації внаслідок публікації Статті.

Посилання ФГ на лист першого
віце-президента МАБЕТ Бойко А.Г. в якому
останній відмовив позивачу про відмову
у співпраці, також є безпідставним,
оскільки у вказаному листі не
зазначено як саме Бойко А.Г. виявив, що
вказана Стаття стосується ФГ «Бурка
В.В.».

Разом з тим, вказані постанови та
рішення про то відмову в порушені
кримінальної справи, то про скасування
вказаних постанов не стосуються ФГ
«Бурка Віталія Володимировича», а
стосуються фізичної особи Бурки Василя
Володимировича, при цьому позивачем не
подано суду доказів, що Бурка Василь
Володимирович представляв інтереси
саме ФГ.

Отже, матеріали справи не містять
жодних доказів, які б підтверджували
заподіяння позивачу втрат немайнового
характеру, у тому числі моральних:
приниження його ділової репутації та
підриву довіри до його діяльності в
результаті неправомірних дій
відповідача, а також позивачем не
надано доказів в підтвердження розміру
моральної шкоди.

Водночас, відповідно до частин першої -
третьої статті 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є:

втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Загальні правила відшкодування
завданої особі недоговірної шкоди
встановлені частиною першою статті 1166
ЦК України, відповідно до якої майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відшкодування збитків є одним із видів
цивільно-правової відповідальності і
для застосування такої міри
відповідальності необхідна наявність
всіх елементів складу правопорушення,
а саме: протиправної поведінки;
шкідливого результату такої поведінки
- збитків, їх наявності та розміру;
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та збитками; вини особи, яка
заподіяла шкоду. У разі відсутності,
хоча б одного з елементів
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків не наступає.

Матеріалами даної справи не
підтверджується як неправомірність
дій відповідачів, так і завдання такими
діями шкоди позивачеві.

За змістом статті 224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані ним збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 225 ГК
України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною;

матеріальна компенсація моральної
шкоди у випадках, передбачених законом.

Слід зазначити, що при обчисленні
розміру упущеної вигоди має значення
достовірність (реальність) тих доходів,
які потерпіла особа передбачала
отримати за звичайних умов цивільного
обороту. Обов'язок з доведення розміру
тих доходів, яких особа отримала б у
випадку непосягання на її право,
покладається на потерпілого.

Неодержаний прибуток - це рахункова
величина втрати очікуваного приросту в
майні, що базується на документах, які
беззастережно підтверджують реальну
можливість отримання потерпілим
суб'єктом господарювання грошових сум
(чи інших цінностей), якби учасник
відносин у сфері господарювання не
допустив би правопорушення, тобто якщо
ці доходи (вигода) не є абстрактними, а
дійсно були б отримані у випадку
неналежного виконання боржником своїх
зобов'язань.

Крім того, важливим елементом
доказування наявності упущеної вигоди
є встановлення причинного зв'язку між
протиправною поведінкою боржника та
збитками потерпілої сторони. Слід
довести, що протиправна дія чи
бездіяльність заподіювача є причиною,
а збитки, які виникли у потерпілої
особи, - наслідком такої протиправної
поведінки.

Посилання позивача на те, що сума
прибутків, яка могла б бути отримана
позивачем від інвестицій в сумі 16,02 млн.
грн., за обставин вкладу вказаних
коштів на депозитний рахунок в банк,
склала б 44 577 402 грн. є абстрактим, не
підтверджується необхідними доказами,
а тому господарський суд міста Києва
дійшов висновку про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.

За приписами статті 49 ГПК України
судові витрати зі справи слід покласти
на позивача.

Керуючись статтями 49, 82 - 85 ГПК України,
господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 26.12.2014.

Суддя
О. Марченко