КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р. Справа№ 910/15966/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Гавкалюк В.В. -
представник, дов. № 372/22 від 11.11.2014;

Костерний Д.О. - представник, дов. № 378/22
від 11.11.2014;

від відповідача: Новинський О.В. -
представник, дов. б/н від 06.08.2014;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Спільного Українсько-Латвійського
підприємства "Хімімпекс" (товариства з
обмеженою відповідальністю)

на рішення Господарського суду міста
Києва від 30.09.2014

у справі № 910/15966/14 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Центренерго"

до Спільного Українсько-Латвійського
підприємства "Хімімпекс" (товариства з
обмеженою відповідальністю)

про стягнення 22 545,60 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України
ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.11.2014 розгляд
апеляційної скарги у справі № 910/15966/14
відкладено на 17.12.2014.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 30.09.2014 у справі № 910/15966/14 позов
задоволено повністю, з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню 22
545,60 грн. суми боргу та 1 827,00 грн. витрат
по сплаті судового збору.

Рішення мотивовано тим, що, як
вбачається із матеріалів справи,
відповідач не виконав належним чином
зобов'язання перед позивачем щодо
поставки товару, що призвело до
необхідності понесення позивачем
витрат, пов'язаних із доставкою товару,
а саме витрат за транспортування
порожніх цистерн після вивантаження
власнику.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення Господарського суду
міста Києва від 30.09.2014 у справі № 910/15966/14
скасувати з підстав
невідповідності висновків, викладених
у рішенні місцевого господарського
суду, обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
і прийняти нове рішення, яким відмовити
у позові повністю.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник стверджує, що виконав усі
умови договору № 121/6 та додатку № 1 до
нього; будь-яких претензій щодо
невиконання вимог статті А.4 терміну DDP
Правил від покупця не надходило;
відповідач за власний рахунок уклав
договір перевезення до вказаного у
додатку № 1 до договору місця
призначення та здійснив повну оплату
доставки товару до моменту поставки
товару, тому в позивача не було
законних підстав вимагати від
відповідача компенсації збитків по
договору.

Скаржник вважає, якщо у визначених
обома сторонами умовах поставки DDP
Правил "Інкотермс 2000" чітко
встановлений обов'язок продавця нести
витрати тільки до моменту поставки
товару, то будь-які інші витрати, що
виникають після поставки товарів, не
можуть входити до складу його
обов'язків.

На думку скаржника, позиція стосовно
того, що послуги залізниці з повернення
порожніх вагонів вантажовідправнику є
невід'ємною частиною послуги з
перевезення вантажу, визначеної у
залізничному тарифі, є хибною; плата за
повернення порожніх вагонів не входить
до тарифу за перевезення вантажу, а є
окремою послугою залізниці.

Скаржник заявляє, що у накладних №№
43303775, 43366459, 43831189, 43831189, 43831114, 43922095, 43976786,
43976760, 43976778 графи 13 "Платник" та 14 є не
заповненими, що підтверджує те, що
відправник (Зміївська ТЕС ПАТ
"Центренерго") фактично вказує та
визнає себе законним платником за таке
перевезення.

У доповненні до апеляційної скарги
скаржник, зокрема, вказує на те, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи; що списання коштів
залізницею з особового рахунку
позивача у сумі 22 545,60 грн. відбулось
виключно внаслідок вольових дій
позивача, а саме - на підставі поданих
позивачем до залізниці накладних та
укладеного між Південною залізницею та
Зміївською ТЕС ПАТ "Центренерго"
договору про організацію перевезень
вантажів і проведення розрахунків за
перевезення та надані залізницею
послуги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
заперечує проти доводів скарги,
посилаючись, зокрема, на те, що
відповідачем сплата провізної плати
завантажених вагонів-цистерн на адресу
Зміївською ТЕС позивача було здійснено
без урахування плати за перевезення
(повернення) порожніх вагонів-цистерн
власнику, у зв'язку з чим станція
призначення Лиман Південної залізниці
здійснила остаточний розрахунок за
перевезення та стягнула з особового
рахунку позивача плату в розмірі 22 545,60
грн.; позивач поніс витрати, пов'язані з
транспортом відповідача, яким було
поставлено продукцію на Зміївську ТЕС
та відносно якого позивач не мав жодних
відносин (оренди тощо) з його власником
(ПАТ "Дніпроазот").

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України
ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.11.2014 у справі
№ 910/15966/14 від відповідача витребувано
документи, які останній надав.

У письмовому запереченні на відзив
відповідача позивач, зокрема,
посилаючись на положення ч.1 ст.511 ЦК
України, зазначив, що відповідач, не
перебуваючи у якості сторони або
учасника правовідносин за
залізничними накладними, за якими
надавались та оплачувались послуги за
повернення порожніх вагонів-цистерн,
не може мати жодних прав та обов'язків
перед позивачем, які випливають з цього
договору, тому є неналежним
відповідачем.

Розглянувши апеляційну скаргу, з
доповненням, перевіривши матеріали
справи, заслухавши представників
позивача та відповідача, враховуючи
доводи відзиву на апеляційну скаргу та
заперечення на відзив, колегія суддів
встановила наступне.

Позивач звернувся до суду першої
інстанції із позовною заявою про
стягнення з відповідача на користь
позивача витрат згідно з договором №
121/6 про закупівлю (поставку) товарів від
18.02.2014 у загальній сумі 22 545,60 грн. та
судового збору.

12.09.2014 позивачем до суду першої
інстанції подано заяву про збільшення
позовних вимог у справі № 910/15966/14 до 27
618,00 грн., з посиланням на ст.22 ГПК
України.

Як вбачається із оскаржуваного
рішення, судом першої інстанції заяву
про збільшення позовних вимог не
прийнято до розгляду, оскільки
зазначеною заявою позивачем заявлено
додаткові вимоги.

18.02.2014 між сторонами укладено договір №
121/6 про закупівлю (поставку) товарів,
згідно з п.п. 1.1 - 1.3 якого відповідач, за
договором постачальник, зобов'язується
поставити позивачу, за договором
покупцю, товари (продукцію) згідно з
умовами договору; позивач
зобов'язується прийняти та оплатити
продукцію, що поставляється відповідно
до умов договору; найменування
(номенклатура, асортимент), ціна,
кількість, строки поставки та інші
характеристики продукції зазначені в
додатку до договору.

Також сторонами укладено додаток № 1 до
договору № 121/6 від 18.02.2014, яким
погоджено умови про найменування,
асортимент, кількість, ціну продукції,
умови розрахунків та у п.4 зазначеного
додатку передбачено, що відповідач
здійснює поставку продукції
залізницею (автомобільним транспортом)
на умовах поставки - DDP (Вулегірська ТЕС,
Зміївська ТЕС, Трипільська ТЕС) склад
покупця, відповідно до Правил
"Інкотермс 2000" за реквізитами
вантажоотримувачів, зазначеними у
цьому пункті.

Додатковою угодою № 1 від 05.05.2014 до
договору № 121/6 сторонами змінено
редакцію п.1, п.2 додатку № 1 до договору
№ 121/6.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідачем поставлено, а позивачем
прийнято відповідно до договору № 121/6
продукцію, про що свідчать акт
приймання-передачі продукції № 8 від
03.04.2014, видаткова накладна № РН-0000102 від
03.04.2014, акт приймання-передачі
продукції № 10 від 09.04.2014, видаткова
накладна № РН-0000110 від 09.04.2014,
залізничні накладні №№ 47636683, 47816327,
акти приймання-передачі продукції № 11
від 12.05.2014, № 15 від 23.05.2014, № 16 від 23.05.2014,
№ 18 від 23.05.2015, видаткові накладні №
РН-000159 від 12.02.2014, № РН-000194 від 23.05.2014, №
РН-0000195 від 23.05.2014, № РН-0000222 від 02.06.2014,
залізничні накладні №№ 45853457, 46248746,
46248798, 46582300, акти приймання-передачі
продукції № 20 від 05.06.2014, № 22 від 05.06.2014,
№ 21 від 05.06.2014, видаткові накладні №
РН-0000230 від 05.06.2014, № РН-0000228 від 05.06.2014, №
РН-0000229 від 05.06.2014, залізничні накладні
№№ 48737664, 46675419, 46720207, копії яких надано
до матеріалів справи.

Згідно із вищезазначеними
залізничними накладними відправником
вантажу, натрій гідрооксид (натрій
їдкий, каустик рідкий) розчин, є ПАТ
"Дніпроазот", одержувачем Зміївська ТЕС
ПАТ "Центренерго", цистерна -власність
ПАО Дніпроазот".

Після вивантаження вантажу, цистерни, у
яких було відвантажено продукцію по
вищезазначених накладних, повернуто
власнику цих цистерн за залізничними
накладними №№ 43303775, 43366459, 43689512, 43831189,
43831124, 43922095, 43976786, 43976760, 43976778, у яких
зазначено відправником Зміївську ТЕС,
одержувачем ПАО "Дніпроазот" та у графі
20 зазначена наступна інформація:
вагони-цистерни, що перевозяться на
своїх осях, порожня власна цистерна,
власник ПАО "Дніпроазот", після
перевезення натрію їдкого, що прибув по
накладній (номер), злита повністю, дата,
не очищена, направляється до пункту
навантаження.

Між Статутним територіально-галузевим
об'єднанням "Південна залізниця" та
позивачем укладено договір № 2267 про
транспортно-експедиторське
обслуговування від 10.02.2010 із
додатковими угодами.

Як свідчать записи у графі 34
залізничних накладних, довідки
Харківської дирекції залізничних
перевезень Південної залізниці про рух
коштів по договору № 2267 "ДНМ-2" за 01.05.2014,
за 01.06.2014, за 01.07.2014, за перевезення
порожніх цистерн за вищезазначеними
накладними до їх власника позивачем
сплачено залізниці тариф у загальному
розмірі 22 545, 60 грн.

Зміївською ТЕС Публічного
акціонерного товариства "Центренерго"
надіслані відповідачу претензії із
вимогою сплатити понесені збитки: від
10.06.2014 № 518-4102, від 25.06.2014 № 613-4594, від
17.07.2014 № 5063.

Докази задоволення претензій у
матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться; до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом; кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до А.3., А.4. DDP Інкотермс
продавець зобов'язаний за власний
рахунок укласти договір перевезення
товару до названого місця призначення;
продавець зобов'язаний надати
нерозвантажений товар у розпорядження
покупця або іншої особи, призначеної
покупцем, на будь-якому прибулому
транспортному засобі, у названому
місці призначення, в узгоджену дату або
в межах періоду, узгодженому для
поставки.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідачем здійснено постачання
позивачу продукції відповідно до
договору № 121/6 залізничним транспортом
у цистернах, які є власністю ПАО
"Дніпроазот".

Згідно із ст.1 Статуту залізниць
України накладна є обов'язковою
двосторонньою письмовою формою угоди
на перевезення вантажу, яка
укладається між відправником та
залізницею на користь третьої особи -
одержувача.

Отже, внаслідок укладення саме такого
договору залізничного перевезення у
вищезазначених цистернах, які є
власністю ПАО "Дніпроазот", позивач
став одержувачем вантажу, на якого
нормами транспортного законодавства
покладені відповідні обов'язки.

Статтею 46 Статуту залізниць України
встановлено, що одержувач зобов'язаний
прийняти і вивезти зі станції вантаж,
що надійшов на його адресу; терміни
вивезення і порядок зберігання
установлюються Правилами.

Відповідно до п.15 Правил користування
вагонами і контейнерами, затвердженими
наказом Мінтрансу України від 25.02.99 №
113, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 15.03.99 за № 165/3458, за час
перебування на під'їзних коліях та
інших місцях незагального
користування вагонів, що належать
підприємствам чи орендовані ними,
плата не вноситься; якщо такі вагони
затримані на станції призначення чи на
підходах до неї або на станції
відправлення з причин, що залежать від
вантажовласника, то плата за
користування сплачується в розмірі 50
відсотків.

При цьому слід зазначити, що
перебування чужих порожніх цистерн
перешкоджає здійсненню належним чином
господарської діяльності, що є
порушенням права суб'єкта
господарювання.

За викладених обставин немає підстав
для висновку, що відповідачем при
виконанні договору № 121/6 були
враховані інтереси позивача та було
забезпечено загальногосподарський
інтерес, як це передбачено в ч.2 ст.193 ГК
України.

Таким чином, внаслідок здійснення
відповідачем постачання продукції
згідно із договором № 121/6 у цистернах,
які належать ПАО "Дніпроазот", позивач
змушений був відправити зазначені
порожні цистерни їх власнику, за що
сплатив залізниці тариф у розмірі 22 545,60
грн.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені актами
цивільного законодавства, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Договором № 121/6 не передбачено умови
про те, що на позивача покладається
обов'язок по поверненню, після
вивантаження, порожніх цистерн їх
власнику, так само не передбачено й
умови про покладення на позивача
витрат по сплаті залізничного тарифу
за повернення порожніх цистерн.

Відповідно до договору № 121/6 грошове
зобов'язання позивача, як покупця
продукції, обмежувалось оплатою
вартості одержаної продукції, отже,
відповідно до умов договору № 121/6
продукція повинна була бути поставлена
у цистернах, які належать залізниці, й
порожні цистерни були б повернуті на
станцію призначення без понесення
додаткових витрат на їх повернення
власнику.

Отже, відповідач своїми діями
спричинив позивачу збитки у вигляді
додаткових витрат по сплаті
залізничного тарифу, у зв'язку з
необхідністю повернення порожніх
цистерн, та ці дії є такими, що
порушують установлені вимоги щодо
здійснення господарської діяльності.

Статтею 224 ГК України встановлено, що
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

У ст. 225 ГК України передбачено, що до
складу збитків, які підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються, зокрема, додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково витрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.20 ГК України
держава забезпечує захист прав і
законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів; кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів; права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом, зокрема, відшкодування збитків.

Доводи апеляційної скарги немає
підстав визнати такими, що ґрунтуються
на нормах законодавства та матеріалах
справи, враховуючи викладене та
наступні обставини справи.

Твердження про те, що позивач уклав із
залізницею договір перевезення, шляхом
заповнення залізничної накладної,
добровільно, на власний розсуд,
суперечить матеріалам справи та нормам
транспортного законодавства, оскільки
з моменту одержання позивачем вантажу,
на останнього покладаються обов'язки
по своєчасному розвантаженню
перевізних засобів та поверненню їх
власнику, а перебування порожніх
цистерн після вивантаження у позивача
потягнуло б за собою додаткові витрати.

Доводи скаржника про обов'язок
відповідача нести витрати тільки до
моменту поставки товару, не
відповідають вимогам ст.193 ГК України,
ст.526 ЦК України. Та обставина, що
відповідач, не погодивши із позивачем
умову щодо постачання продукції на
виконання договору № 121/6 у цистернах,
які не належать залізниці, а є
власністю іншої особи, що, відповідно
до транспортного законодавства, яке є
обов'язковим для усіх учасників
договору залізничного перевезення,
покладає на позивача, як одержувача
продукції, додаткові витрати, свідчить
про те, що відповідачем виконано свої
зобов'язання за договором № 121/6 не
належним чином.

Так само відсутні підстави у
відповідача, як постачальника за
договором № 121/6, відмежовуватись від
факту спричинення витрат по сплаті
позивачем залізничного тарифу за
повернення порожніх цистерн їх
власнику, адже такі дії вчинені
позивачем саме з вини відповідача, який
не забезпечив відвантаження продукції
у рахунок виконання договору № 121/6 у
цистернах, які належать залізниці, хоча
відповідно до договору № 121/6
зобов'язання по відвантаженню
продукції покладено саме на
відповідача.

Факт спричинення позивачу збитків,
внаслідок понесення додаткових витрат
на сплату залізниці тарифу за
повернення порожніх цистерн у
вищезазначеному розмірі,
підтверджений наявними у справі
документами, які є належними доказами,
також доведена матеріалами справи вина
відповідача, причинно-наслідковий
зв'язок між діями відповідача та
спричиненням збитку і відповідачем не
вжито заходів по зменшенню збитків,
натомість своєчасне повернення
порожніх цистерн позивачем
мінімалізувало додаткові витрати по їх
зберіганню.

Посилання скаржника на норми ст.511 ЦК
України не ґрунтується на матеріалах
справи, враховуючи вищезазначені
обставини.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про задоволення позову є
правильним.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав, встановлених нормами
законодавства та відповідно до
матеріалів справи, для задоволення
апеляційної скарги та скасування або
зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста
Києва від 30.09.2014 у справі № 910/15966/14
залишити без змін, апеляційну скаргу
Спільного Українсько-Латвійського
підприємства "Хімімпекс" (товариства з
обмеженою відповідальністю) без
задоволення.

2. Справу № 910/15966/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 26.12.2014.

Головуючий суддя
Л.М. Ропій

Судді
Н.Ф. Калатай

В.І. Рябуха