КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2014 р. Справа№ 927/1155/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Самсіна Р.І.

при секретарі судового засідання
Д'яковій Ю.Ю.

за участю представників:

від апелянта: Кульгейко Л.Ю. - дов. від
25.11.2014р. № 1

від прокуратури: Давиденко О.В. - посв.
від 25.01.14р. № 024243

від позивача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного сільськогосподарського
підприємства "Прогрес"

на рішення Господарського суду
Чернігівської області від 07.10.2014 у
справі № 927/1155/14 (суддя Шестак В.І.)

за позовом Прокурора Щорського району
Чернігівської області в інтересах
держави в особі Головного управління
Держземагенства в Чернігівській
області

до Приватного сільськогосподарського
підприємства "Прогрес"

про стягнення шкоди, завданої
самовільним зайняттям земельної
ділянки в розмірі 51 828,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Щорського району
Чернігівської області в інтересах
держави в особі Головного управління
Держземагенства у Чернігівській
області звернувся до Господарського
суду Чернігівської області з позовом
до Приватного сільськогосподарського
підприємства "Прогрес" про стягнення
шкоди, завданої самовільним зайняттям
земельної ділянки в розмірі 51 828,00 грн.

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 07.10.2014 у
справі № 927/1155/14 позов задоволено
повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що матеріалами справи
підтверджується факт вчинення
відповідачем правопорушення у вигляді
самовільного зайняття земельних
ділянок без правовстановлюючих
документів, а саме: актом обстеження
земельної ділянки № 2 від 16.04.2014, актом
перевірки (уніфікована форма акта
перевірки дотримання суб'єктами
господарювання вимог земельного
законодавства) від 22.04.2014 № 25, приписом
з вимогами усунення порушень
земельного законодавства №000055 від
22.04.2014, протоколом про адміністративне
правопорушення № 000014 від 22.04.2014,
постановою про накладення
адміністративного стягнення № 37 від
22.04.2014, а тому враховуючи приписи ст. 211
Земельного кодексу України,
перевіривши розрахунок розміру шкоди,
який становить 51 828 грн., суд першої
інстанції дійшов висновку про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
Приватне сільськогосподарське
підприємство "Прогрес" звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати та припинити
провадження по справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що,
на думку апелянта, позивачем не було
доведено факту самовільного зайняття
відповідачем зазначеної в позовній
заяві земельної ділянки площею 70,17 га.
Так, як зазначає заявник, наявний в
матеріалах справи акт обстеження
земельної ділянки від 16.04.2014 не містить
відомостей про місцезнаходження
ділянки, загальну площу земельної
ділянки та площу на якій вчинено
правопорушення, наявність
правовстановлюючих документів на
землю, цільове призначення земельної
ділянки, наявність на самовільно
зайнятій земельній ділянці самочинно
збудованих або встановлених об'єктів
або споруд. Крім того, відповідач
зазначає, що до акту обстеження
земельної ділянки від 16.04.2014 позивач не
додав акти обміру земельної ділянки,
сама ж цифра 70,17 га ніде не закріплена, а
план-схеми, представлені позивачем,
відповідачем не підписані. Також,
відповідач наголосив, що судом в
оскаржуваному рішенні не зазначено
якими саме діями з боку відповідача
було завдано шкоди держав в особі
позивача. Враховуючи наведене,
відповідач вважає, що підстави для
задоволення позову відсутні.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Приватного сільськогосподарського
підприємства "Прогрес" передано на
розгляд судді Київського апеляційного
господарського суду Шапталі Є.Ю.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 29.10.2014р.
сформовано для розгляду даної
апеляційної скарги колегію суддів у
складі: Шаптала Є.Ю. (головуючий),
Гончаров С.А., Самсін Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.10.2014 у складі
суддів: головуючий суддя Шаптала Є.Ю.,
судді Гончаров С.А., Самсін Р.І.,
прийнято апеляційну скаргу Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Прогрес" до розгляду та порушено
апеляційне провадження. Розгляд справи
призначено на 25.11.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.11.2014 розгляд
справи відкладено на 17.12.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.12.2014 розгляд
справи відкладено на 24.12.2014.

Представник апелянта в судовому
засіданні 24.12.2014 підтримав доводи
викладені в апеляційній скарзі, а також
в додаткових поясненнях по справі, що
подані через відділ канцелярії суду, в
яких відповідач, посилаючись на лист
відділу Держземагенства у Щорському
районі Чернігівської області № 01-13/1887
від 05.12.2014, додав, що землі запасу на
території Софіївської сільської ради
обліковуються по формі 6-зем лише
загальною площею, реєстру площ цих
ділянок не існує, оскільки не проведено
інвентаризацію земель запасу, а згідно
з інформацією наданої ГУ
Держземагенства у Чернігівській
області, що викладена у листі №
27-25-0.3.-6940/2-14 від 26.09.2014, землі на
території Софіївської сільської ради,
що знаходяться поза межами населеного
пункту, не про інвентаризовано. З
урахуванням наведеного, на думку
апелянта, самовільне зайняття спірних
земельних ділянок відбулось з вини
держави в особі її уповноважених
органів, які в порушення вимог чинного
законодавства України не
ідентифікували земельні ділянки
земель запасу, шляхом встановлення та
винесення в натурі на місцевість
відповідних межових знаків, а також не
зареєстрували земельні ділянки земель
запасу шляхом внесення зазначеної
ідентифікуючої інформації. Враховуючи
наведене, відповідач просив суд
скасувати рішення Господарського суду
Чернігівської області від 07.10.2014 у
справі № 927/1155/14.

Прокуратура в судовому засіданні 24.12.2014
проти апеляційної скарги заперечувала,
з урахуванням надісланого через відділ
поштового зв'язку відзиву на
апеляційну скаргу, в якому прокуратура
зазначила, що актом № 25 від 2.04.2014, який
підписаний представником відповідача
без заперечень, підтверджується, що
Приватним сільськогосподарським
підприємством "Прогрес" вчинено
самовільне зайняття земельних ділянок
на території Софіївської сільської
ради, загальною площею 70,17 га., що є
порушенням ст. 212 Земельного кодексу
України. Наведене також
підтверджується, на думку прокуратури,
планами-схемами, що підписані
директором Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Прогрес". Враховуючи наведене,
прокуратура зазначила, що в акті та
додатках до нього відсутні розбіжності
щодо площі самовільно занятої
земельної ділянки, а отже і вірно
зроблено розрахунок суми шкоди.
Враховуючи наведене. прокуратура
просила рішення суду першої інстанції
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Позивач своїх представників в судове
засідання 24.12.2014 не направив, про день,
час та місце проведення судового
засідання був повідомлений належним
чином, причини неявки суду не
повідомив.

Суд апеляційної інстанції враховує і
те, що місцезнаходження юридичної
особи або місце проживання фізичної
особи - підприємця визначається на
підставі відомостей, внесених до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
(стаття 17 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців"); порядок доступу
судів загальної юрисдикції до
відомостей названого реєстру
визначено відповідним Положенням,
затвердженим наказом Міністерства
юстиції України від 31.07.2013 N 1556/5 (з
подальшими змінами).

Дослідивши матеріали справи, які
містять докази повідомлення всіх
учасників судового процесу про дату,
час та місце судового засідання, з
метою дотримання процесуальних
строків вирішення спору, судова
колегія вважає можливим розглянути
справу за наявними у ній матеріалами,
за відсутності представника позивача,
оскільки його неявка не є перешкодою
для розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським
судом та, що підтверджується
матеріалами справи, відповідно до
Витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ПСП "Турчанка" 06.06.2014
припинила свою діяльність за рішенням
засновників в результаті
реорганізації шляхом приєднання до ПСП
"Прогрес". Правонаступником ПСП
"Турчанка" є ПСП "Прогрес".

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 104 Цивільного
кодексу України, юридична особа
припиняється в результаті
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або ліквідації. У
разі реорганізації юридичних осіб
майно, права та обовязки переходять до
правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася,
з дня внесення до Єдиного державного
реєстру запису про її припинення.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
судом перщої інстанції про те, що
відповідачем у справі є ПСП "Прогрес",
як правонаступник ПСП "Турчанка".

16.04.2014 головним спеціалістом відділу
оперативного контролю за додержанням
земельного законодавства Державної
інспекції сільського господарства в
Чернігівській області, Журавльовим В.М.
було проведено перевірку дотримання
вимог земельного законодавства при
використанні земельних ділянок на
території Софіївської сільської ради
Щорського району поза межами
населеного пункту, за результатами
якої складено акт перевірки № 25 від
22.04.2014 та акт обстеження земельної
ділянки № 2 від 16.04.2014.

В результаті обстеження встановлено,
що ПСП "Прогрес" (ПСП "Турчанка") вчинило
самовільне зайняття земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
загальною площею 70,71 га на території
Софіївської сільської ради Щорського
району поза межами населеного пункту
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
які відносяться до земель запасу без
наявності правовстановлюючих
документів.

Копію акту отримав директор ПСП
"Прогрес" Сорокін В.В. року, що
підтверджується підписом останнього
на акті .

До акту перевірки складено план-схему
земельних ділянок, самовільно зайнятих
відповідачем.

За результатами перевірки Державною
інспекцією сільського господарства 22.04
2014 винесено припис директору ПСП
"Прогрес" Сорокіну В.В., яким приписано
у 30- денний термін з дня отримання
припису усунути виявлене порушення
земельного законодавства

Припис одержав директор Сорокін В.В.
22.04.2014 про що свідчить підпис на
зворотньому боці.

Головним спеціалістом відділу
оперативного контролю за додержанням
земельного законодавства Журавльовим
В.М. складено відносно Сорокіна В.В.-
директора ПСП "Прогрес" протокол про
адміністративне правопорушення № 000014
від 22.04.2014.

Другий примірник протоколу отримав
Сорокін В.В. 22.04.2014, про що свідчить його
підпис.

Головним спеціалістом відділу
оперативного контролю за додержанням
земельного законодавства Журавльовим
В.М. винесено постанову про накладення
адміністративного стягнення № 37 від
22.04.2014 року, згідно якої Сорокіна В.В.
визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
відповідальність за яке передбачена
ст. 53-1 Кодексу України про
адміністративні правопорушення та
накладено на порушника
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 340,00 грн.

Копію даної постанови отримав особисто
Сорокін В.В. 22.04.2014, про що свідчить
запис на зворотному боці постанови.

Головним спеціалістом відділу
оперативного контролю за додержанням
земельного законодавства Журавльовим
В.М. згідно Методики визначення
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України №963 від 25.07.2007р.,
здійснено розрахунок розміру шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок загальною
площею 70,17 га , що складає 51 828,00 грн.

Даний розрахунок отримано директором
ПСП "Прогрес" Сорокіним В.В. 22.04.2014 про що
вчинено відповідний напис.

Директором ПСП "Прогрес" Сорокіним В.В.
сплачено 340 грн. штрафу, про що свідчить
квитанція № 6744.688.1 від 23.04.2014.

Згідно Акту перевірки дотримання
вимог земельного законодавства від
27.06.2014 № 28 проведеної повторно
головним спеціалістом відділу
оперативного контролю за додержанням
земельного законодавства Державної
інспекції сільського господарства в
Чернігівській області, Журавльовим
В.М. встановлено, що ПСП "Прогрес" на
відповідній ділянці подальші роботи
не проводяться, повторний припис не
складався.

З урахуванням вищенаведених обставин,
суд першої інстанції дійшов висновку
про правомірне нарахування та
пред'явлення до стягнення 51 828,00 грн.
шкоди, завданої внаслідок самовільного
зайняття відповідачем земельних
ділянок, у зв'язку з чим задовольнив
позовні вимоги в повному обсязі.

Проте, з вказаним висновком суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції не
погоджується і вважає його таким, що
зроблений з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
а також таким, що не відповідає
викладеним у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи, з огляду на нижченаведене.

Згідно ст. 13 Конституції України земля,
її надра, атмосферне повітря, водні та
інші природні ресурси, які знаходяться
в межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Відповідно до ст. 14 Конституції України
земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Відповідно до ч. 2
даної статті право власності на землю
гарантується. Це право набувається і
реалізується громадянами, юридичними
особами та державою виключно
відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України
„Про державний контроль за
використанням та охороною земель" від 19
червня 2003 року N963-IV, державний контроль
за дотриманням вимог законодавства
України про охорону земель здійснює
центральний орган виконавчої влади,
який забезпечує реалізацію
державної політики із здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
охорони навколишнього природного
середовища, раціонального
використання, відтворення і охорони
природних ресурсів.

Відповідно до ст. 9 вищевказаного
Закону державний контроль за
використанням та охороною земель,
дотриманням вимог законодавства
України про охорону земель і
моніторинг ґрунтів здійснюються
шляхом проведення перевірок.

Згідно п. 5.6. Порядку планування та
здійснення контрольних заходів з
питань перевірки стану дотримання
суб'єктами господарювання вимог
земельного законодавства,
затвердженого наказом Міністерства
аграрної політики та продовольства N 132
від 25.02.2013 (далі - Порядок) планові та
позапланові заходи з питань перевірки
стану дотримання суб'єктом
господарювання вимог земельного
законодавства, використання та охорони
земель усіх категорій та форм
власності, які використовуються ним у
процесі ведення господарської
діяльності, проводяться за місцем
провадження господарської діяльності
суб'єкта господарювання у присутності
керівника суб'єкта господарювання або
уповноваженої ним особи чи у
присутності фізичної особи -
підприємця або його представника.

Відповідно до пункту 5.3. Порядку за
результатами здійснення планових та
позапланових заходів з питань
перевірки стану дотримання суб'єктами
господарювання вимог земельного
законодавства, використання та охорони
земель усіх категорій та форм
власності, які використовуються ними у
процесі ведення господарської
діяльності, державні інспектори
складають акт перевірки згідно з
уніфікованою формою акта перевірки
дотримання суб'єктами господарювання
вимог земельного законодавства.

Згідно з п.„б" ч.1 ст.211 Земельного
кодексу Україн громадяни та юридичні
особи несуть цивільну, адміністративну
або кримінальну відповідальність
відповідно до законодавства за такі
порушення: б) самовільне зайняття
земельних ділянок. "

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.1 п.2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України за № 6 від
27.03.1992 «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що відповідно до
статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі
і майну громадянина або заподіяна
майну юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина
зазначеної особи."

Відповідно до ч.ч.3,4 п.2 Роз`яснення
Вищого арбітражного суду України за №
02-5/215 від 01.04.1994 "Про деякі питання
практики вирішення спорів пов'язаних з
відшкодуванням шкоди» як у випадку
невиконання договору, так і за
зобов'язанням, що виникає внаслідок
заподіяння шкоди, чинне законодавство
виходить з принципу вини контрагента
або особи, яка завдала шкоду (статті 614
та 1166 ЦК України). Однак щодо
зобов'язань, які виникають внаслідок
заподіяння шкоди, є виняток з цього
загального правила, тобто коли
обов'язок відшкодування завданої
шкоди покладається на особу без її
вини (статті 1173, 1174, 1187 ЦК України).

Крім застосування принципу вини при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди необхідно виходити з того, що
шкода підлягає відшкодуванню за умови
безпосереднього причинного зв'язку між
неправомірними діями особи, яка
завдала шкоду, і самою шкодою."

Згідно з п.6 даного Роз`яснення для
правильного вирішення спорів,
пов'язаних з відшкодуванням шкоди,
важливе значення має розподіл між
сторонами обов'язку доказування, тобто
визначення, які юридичні факти повинен
довести позивач або відповідач.

За загальними правилами судового
процесу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень
(стаття 33 ГПК України. Виходячи з цього,
відповідно до статті 1172 ЦК України
позивач повинен довести, що шкода
заподіяна працівником відповідача
саме під час виконання ним своїх
трудових (службових) обов'язків,
безпосередній причинний зв'язок між
правопорушенням та заподіянням шкоди і
розмір відшкодування.

При цьому встановлення причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
особи, яка завдала шкоду, та збитками
потерпілої сторони є важливим
елементом доказування наявності
реальних збитків. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
завдавача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою особи і шкодою має бути
вирішено судом шляхом оцінки усіх
фактичних обставин справи.

Як у випадках порушення зобов'язання за
договором, так і за зобов'язанням, що
виникає внаслідок заподіяння шкоди,
цивільне законодавство (статті 614 та 1166
Цивільного кодексу України) передбачає
презумпцію вини правопорушника. Отже,
позивач не повинен доказувати
наявність вини відповідача у
заподіянні шкоди. Навпаки, на
відповідача покладено тягар
доказування того, що в його діях (діях
його працівників) відсутня вина у
заподіянні шкоди."

Таким чином, для правильного вирішення
даного спору про стягнення
позадоговірної матеріальної шкоди має
бути встановлена наявність 4 складових
елементів відповідальності за завдану
шкоду: 1. Неправомірні дії
особи. 2.Завдання шкоди та її розмір. 3.
Безпосередній причинний зв'язок між
неправомірними діями особи, яка
завдала шкоду, і самою шкодою. 4. Вина
завдавача шкоди.

При цьому, доводити в даному випадку
факт наявності неправомірних дій
відповідача, завдання ним шкоди та її
розмір і безпосередній причинний
зв'язок між неправомірними діями
відповідача і самою шкодою має позивач,
а відсутність вини у його діях, що
завдали шкоду, в разі доведеності
перших трьох складових, - відповідач.

З приводу доведеності прокурором та
позивачем факту неправомірних дій
Відповідача і факту заподіяння ним
шкоди та розміру завданої шкоди суд
апеляційної інстанції відмічає
наступне.

З врахуванням того, що прокурором та
позивачем вміняється Відповідачу факт
заподіяння державі шкоди у вигляді
самовільного зайняття земельних
ділянок саме на
сільськогосподарського призначення,
саме загальною площею 70,71 га, саме на
території Софіївської сільської ради
Щорського району поза межами
населеного пункту, які відносяться до
земель запасу, прокурором та позивачем
має бути доведений факт, що ці земельні
ділянки у встановленому чинним
законодавством порядку визначені та
чітко ідентифіковані.

З приводу доведення прокурором та
позивачем факту, що ці земельні ділянки
у встановленому чинним законодавством
порядку визначені та чітко
ідентифіковані як земельні
сільськогосподарського призначення,
що розташовані на території
Софіївської сільської ради Щорського
району поза межами населеного пункту,
які відносяться до земель запасу,
колегія суддів апеляційної інстанції
зазначує наступне.

Як зазначив прокурор у позові та
відзиві на апеляційну скаргу земельні
ділянки, які займає відповідач є
сільськогосподарського призначення та
розташовані на території Софіївської
сільської ради Щорського району поза
межами населеного пункту, а також
відносяться до земель запасу,
встановлено в ході перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства, що проведена 16.04.2014
головним спеціалістом відділу
оперативного контролю за додержанням
земельного законодавства Державної
інспекції сільського господарства в
Чернігівській області та за
результатами якої складено акт
перевірки № 25 від 22.04.2014 та акт
обстеження земельної ділянки № 2 від
16.04.2014.

Крім того, прокурор зазначає, що
самовільне зайняття відповідачем саме
сільськогосподарського призначення та
розташовані на території Софіївської
сільської ради Щорського району поза
межами населеного пункту, а також
відносяться до земель запасу,
загальною площею саме 70,71 га також
підтверджується складеним до вказаних
актів планом-схемою земельних ділянок.

Разом з тим, як встановлено судом
апеляційної інстанції згідно листа
Головного управління Держземагенства
у Щорському районі Чернігівській
області № 05-01/1517 від 01.10.2014 землі, які
показані на планово-картографічному
матеріалі не розпайовувалися,
інвентаризація цих земель не
проводилася.

Відповідно до листа Відділу
Держземагенства у Щорському районі
Чернігівської області № 01-13/1887 від
05.12.2014 землі запасу на території
Софіївської сільської ради
обліковуються по формі 6-зем лише
загальною площею, реєстру площ цих
ділянок не існує, оскільки не проведено
інвентаризацію земель запасу.

Згідно з інформацією, яка міститься у
листі ГУ Держземагенства у
Чернігівській області № 27-25-0.3.-6940/2-14
від 26.09.2014 інвентаризація земель
сільськогосподарського призначення,
що знаходяться поза межами населених
пунктів на території Софіївської
сільської ради, не проводилася.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
наявні в матеріалах справи копія карти
земель Софіївської сільської ради,
копія земель села Глибокий ріг, села
Тихоновичі, що завірені печаткою
Відділу Держземагенства у Щорському
районі Чернігівської області також не
підтверджують площу самовільно
зайнятої ділянки в розмірі 70,71 га.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що площу
самовільно зайнятої відповідачем
земельної ділянки під час перевірки
встановлено шляхом візуального огляду,
а отже прокурор та позивач помилково
вважають, що відповідачем було
самовільно зайнято земельні ділянки
загальною площею 70,71 га.

Зокрема, з огляду на викладене, колегія
суддів апеляційної інстанції також
приходить до висновку, що при
здійсненні розрахунку суми завданої
шкоди використовувалися не точні дані
замірів земельної ділянки, що
використовувалась відповідачем.

Згідно з п.6 ст.3 Цивільного кодексу
України загальними засадами
цивільного законодавства є: 6)
справедливість, добросовісність та
розумність.

Відповідно до ст.8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип
верховенства права.

Згідно ч.1 ст. 2 Закону України „Про
судоустрій і статус суддів" суд,
здійснюючи правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечує кожному
право на справедливий суд та повагу до
інших прав і свобод, гарантованих
Конституцією і законами України, а
також міжнародними договорами, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України."

Відповідно до ч.1 ст.6 даного Закону суди
здійснюють правосуддя самостійно.
Здійснюючи правосуддя, суди є
незалежними від будь-якого незаконного
впливу. Суди здійснюють правосуддя на
основі Конституції і законів України,
забезпечуючи при цьому верховенство
права."

Конституційний Суд України у п.п.4.1. п. 4
Рішення у справі за конституційним
поданням Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень статті 69
Кримінального кодексу України (справа
про призначення судом більш м'якого
покарання) по справі N 1-33/2004 від 2
листопада 2004 року, відмітив наступне:
"Відповідно до частини першої статті 8
Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства
права. Верховенство права - це
панування права в суспільстві.
Верховенство права вимагає від держави
його втілення у правотворчу та
правозастосовну діяльність, зокрема у
закони, які за своїм змістом мають бути
проникнуті передусім ідеями
соціальної справедливості, свободи,
рівності тощо. Одним з проявів
верховенства права є те, що право не
обмежується лише законодавством як
однією з його форм, а включає й інші
соціальні регулятори, зокрема норми
моралі, традиції, звичаї тощо, які
легітимовані суспільством і зумовлені
історично досягнутим культурним
рівнем суспільства. Всі ці елементи
права об'єднуються якістю, що
відповідає ідеології справедливості,
ідеї права, яка значною мірою дістала
відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для
його ототожнення із законом, який іноді
може бути й несправедливим, у тому
числі обмежувати свободу та рівність
особи. Справедливість - одна з основних
засад права, є вирішальною у визначенні
його як регулятора суспільних
відносин, одним із загальнолюдських
вимірів права. Зазвичай справедливість
розглядають як властивість права,
виражену, зокрема, в рівному юридичному
масштабі поведінки й у пропорційності
юридичної відповідальності вчиненому
правопорушенню.

У сфері реалізації права
справедливість проявляється, зокрема,
у рівності всіх перед законом,
відповідності злочину і покарання,
цілях законодавця і засобах, що
обираються для їх досягнення.

Правову позицію щодо дотримання
справедливості Конституційний Суд
України висловив у Рішенні від 30 січня
2003 року N 3-рп/2003 у справі про розгляд
судом окремих постанов слідчого і
прокурора: "Правосуддя за своєю суттю
визнається таким лише за умови, що
воно відповідає вимогам
справедливості і забезпечує ефективне
поновлення в правах".

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечує захист
гарантованих Конституцією та законами
України прав і свобод людини і
громадянина, прав і законних інтересів
юридичних осіб, інтересів
суспільства і держави."

Принцип верховенства права та
справедливості є універсальним, як для
кримінального, так і для
господарського, адміністративного та
цивільного судочинства.

На дане власне рішення Конституційний
Суд України посилається і в рішеннях по
справах N1-10/2004 від 1 грудня 2004 року та
N1-9/2005 від 24 березня 2005 року.

Враховуючи все вищевикладене, те, що
ані прокурором, ані позивачем не подано
належних та допустимих доказів у
розумінні ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України, що
підтверджують самовільне зайняття
відповідачем земельної ділянки
загальною площею саме 70,71 га, яка
розташована на території Софіївської
сільської ради Щорського району, що
відносяться до земель запасу, а також
те, що відповідачем згідно квитанції №
6744.688.1 від 23.04.2014 сплачено штраф в сумі
340,00 грн., а згідно акту перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства № 28 від 27.06.2014
встановлено, що ПСП "Прогрес" на
спірній ділянці подальші роботи не
проводяться, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що в даному випадку
задоволення позовних вимог про
стягнення шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, у розмірі 51 828,00 грн. не тільки б
суперечило вищевказаним встановленим
судом обставинам справи та нормам
чинного законодавства, але і не
відповідало б основному
конституційному принципу, в т.ч. і
судочинства, верховенства права, як
верховенства справедливості, а тому
позовні вимоги задоволенню не
підлягає.

Згідно зі ст.ст.32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що доводи, викладені відповідачем в
апеляційній скарзі, знайшли своє
підтвердження під час розгляду справи
в апеляційному порядку, у зв'язку з чим
колегія суддів дійшла висновку про те,
що оскаржуване рішення прийняте з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, і викладені у
ньому висновки не відповідають
обставинам справи, а тому в силу п. 1, п. 3
ч. 1 статті 104 Господарського
процесуального кодексу України
підлягає скасуванню, з прийняттям
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

При здійсненні розподілу судових
витрат, судом враховується п. 4.6
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від
21.02.2013р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України",
згідно з яким: - приймаючи рішення зі
справи, провадження в якій порушено за
заявою прокурора, господарський суд у
разі повного або часткового
задоволення позову (скарги) стягує
судовий збір з відповідача (повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
якщо він не звільнений від сплати
судового збору; у разі ж повної або
часткової відмови в позові судовий
збір стягується з визначеного
прокурором позивача (так само повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
за винятком випадків, коли останнього
звільнено від сплати судового збору, та
коли позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України.

У зв'язку із відмовою в задоволенні
позовних вимог з позивача в дохід
Державного бюджету України підлягає
стягненню судовий збір за подачу
позовної заяви.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги, у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, також покладається
судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
49, 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Прогрес" на рішення Господарського
суду Чернігівської області від 07.10.2014 у
справі № 927/1155/14 - задовольнити.

2. Рішення господарського суду
Чернігівської області від 07.10.2014 у
справі № 927/1155/14 - скасувати.

3. У задоволенні позовних вимог
Прокурора Щорського району
Чернігівської області в інтересах
держави в особі Головного управління
Держземагенства в Чернігівській
області - відмовити.

4. Стягнути з Головного управління
Держземагенства в Чернігівській
області (14000, м. Чернігів, просп. Миру, 14,
буд. 3, ) на користь
Державного бюджету України судовий
збір за подання позовної заяви в
розмірі 1827 одна тисяча вісімсот
двадцять сім грн.) 00 копійок.

5. Стягнути з Головного управління
Держземагенства в Чернігівській
області (14000, м. Чернігів, просп. Миру, 14,
буд. 3, ) на користь
Приватного сільськогосподарського
підприємства "Прогрес" (вул. Шевченка, 42.
с. Хотуничі, Щорський район,
Чернігівська область, р/р 4
Райффайзен Банк Аваль, МФО 380805,
ідентифікаційний код 00132144) судовий
збір за подання апеляційної скарги в
розмірі 913 (дев'ятсот тринадцять грн.) 50
копійок.

6. Доручити господарському суду
Чернігівської області видати накази.

7. Матеріали справи № 927/1155/14 повернути
до господарського суду Чернігівської
області.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційного господарського
суду може бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у порядку
та строки, передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
Є.Ю. Шаптала

Судді
С.А. Гончаров

Р.І. Самсін