ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"09" грудня 2014 р.Справа № 922/1121/14

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Жельне С.Ч.

судді: Лаврова Л.С. , Шатерніков М.І.

при секретарі судового засідання Пустоваловій І.С.

розглянувши матеріали скарги Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України на дії Відділу державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області по справі

за позовом Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України, м. Харків
до Державного підприємства Дослідне господарство "Комсомолець" інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України"
про стягнення коштів в сумі 32 579 грн.
за участю представників:

від позивача (стягувача) - Бахтіярової Е.Т.,

від відповідача (боржника) - не з'явився,

від органу ДВС - Гапона Є.В.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області знаходилась справа № 922/1121/14 за позовом Інституту рослинництва імені В.Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України до Державного підприємства Дослідне господарство "Комсомолець" інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України" про стягнення 32 579 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.05.2014 провадження у справі № 922/1121/14 було припинено на підставі п. 7 ст. 80 ГПК України, у зв'язку з укладенням між сторонами мирової угоди.

05 листопада 2014 року до Інститут рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України звернувся до господарського суду Харківської області зі скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, в якій, з урахуванням наданих уточнень та доповнень до заяви, просив суд:

- визнати незаконними дії старшого державного виконавця Гапона Є.В. та начальника Відділу державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області Бунякіна В.О. щодо прийняття постанови від 12.09.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 44731457 та постанови від 06.10.2014 року про відмову в задоволенні скарги Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України на такі дії;

- визнати постанову старшого державного виконавця Гапона Є.В. від 12.09.2014 року ВП № 44731457 та постанову ачальника Відділу державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області Бунякіна В.О. від 06.10.2014 року № 44731457 незаконними;

- Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області прийняти до виконання виконавчий документ - ухвалу господарського суду Харківської області від 22.05.2014 року по справі № 922/1121/14.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.11.2014 року скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.12.2014 року о 10:30.

03 грудня 2014 року, через канцелярію господарського суду Харківської області, виконавчою службою було надано відзив на скаргу з додатками, які долучено судом до матеріалів справи.

З метою забезпечення можливості подання сторонами документів та доказів по справі, які мають суттєве значення для повного, всебічного та об'єктивного дослідження фактичних обставин спору, ухвалою суду від 03.12.2014 року розгляд справи було відкладено на 09.12.2014 року о 14:10 год.

На підставі ухвали від 09.12.2014 року та розпорядження заступника голови господарського суду Харківської області від 09.12.2014 року № 1456 призначено колегіальний розгляд скарги на дії органу Державної виконавчої служби по справі № 922/1121/14 у складі: головуючий суддя - Жельне С.Ч., судді - Лаврова Л.С. та Шатерніков М.І.

Представник скаржника (стягувача) у судовому засіданні 09.12.2014 року підтримав заявлений позов та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні представник органу Державної виконавчої служби проти задоволення скарги заперечив з підстав її неправомірності та необґрунтованості.

Боржник, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду скарги, у призначене судове засідання не 'явився.

В даному випадку, на думку суду, обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для розгляду скарги та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Крім того, суд зазначає, що за приписами ч. 2 ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені в скарзі вимоги, заслухавши пояснення представників стягувача та Державної виконавчої служби, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Як зазначалось вище, ухвалою господарського суду Харківської області від 22.05.2014 року по справі № 922/1121/14 було затверджено мирову угоду, укладену 12.05.2014 року між Інститутом рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України та Державним підприємством Дослідне господарство "Комсомолець" інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України".

За умовами вказаної Угоди відповідач гарантував, що протягом 6 (шести) місяців, з моменту її затвердження судом, заборгованість перед позивачем, яка дорівнює становить 32 579 грн., буде погашена частинами за наступним графіком та розміром платежів:

- не пізніше 01.08.2014 року - 6 579 грн.;

- не пізніше 01.09.2014 року - 5 200 грн.;

- не пізніше 01.10.2014 року - 5 200 грн.;

- не пізніше 01.11.2014 року - 5 200 грн.;

- не пізніше 01.12.2014 року - 5 200 грн.;

- не пізніше 31.12.2014 року - 5 200 грн.

Відповідно до п. 3 вказаної Угоди відповідач гарантує сплатити судові витрати Позивача в сумі 1 827 грн. не пізніше 30 травня 2014 року.

Між тим, в порушення умов вищезазначеної угоди, боржник взятих на себе зобов`язань не виконав, зокрема судові витрати в сумі 1 827 грн., обмежені датою сплати до 30 травня 2014, та платежу в розмірі 6 579 грн. з граничною датою оплати до 01 серпня 2014 року - не здійснив.

На підставі вищевикладених обставин стягувач звернувся до Відділу державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області із заявою від 28.08.2014 року за Вих.№ 1/2а-05/760 про примусове виконання ухвали господарського суду від 22.05.2014 року, стягнувши з боржника на свою користь заборгованість в сумі 32 579 грн.

Проте, постановою старшого державного виконавця Гапона Є.В. від 12.09.2014 року ВП № 44731457 у відкритті виконавчого провадження було відмовлено, з тих підстав, що у виконавчому документі та заяві стягувача було невірно зазначено найменування підприємства - боржника. Крім того, підставою для відмови стало також й посилання виконавчої служби на те, що згідно з ч. 3 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ, виданий на підставі рішення, яким надано відстрочку його виконання, приймається державним виконавцем лише після закінчення строку відстрочки в межах строку, встановленого для його пред'явлення.

Прийнята державним виконавцем постанова була оскаржена стягувачем в адміністративному порядку до начальника Відділу державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області Бунякіна В.О.

Між тим, постановою керівника органу Державної виконавчої служби від 06.10.2014 року в задоволенні скарги Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України було відмовлено.

Так, вищевикладені обставини стали підставою для звернення стягувача до господарського суду з даною скаргою на зазначені дії працівників виконавчої служби.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав заявлених у скарзі вимог, суд виходить з наступного.

За змістом ст. 45 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до абз. 9 п. 3.19 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" одним із способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмета позову (частини перша і третя статті 78 ГПК). Мирова угода підписується особами, уповноваженими представляти сторони в господарському суді (стаття 28 ГПК).

В ухвалі про затвердження мирової угоди у резолютивній частині докладно й чітко викладаються її умови і зазначається про припинення провадження у справі (пункт 7 частини першої статті 80 ГПК), а також вирішуються питання, пов'язані з судовими витратами у справі. Затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження.

Наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження зі справи припинено.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом та законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Частиною 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" визначені виконавчі документи, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою, до числа яких віднесено, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово - промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (п.п. 1,2).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.05.2014 у справі № 922/1121/14 затверджено мирову угоду від 12.05.2014 року, укладену між сторонами. Вказана ухвала набрала законної сили та є обов'язковою для виконання.

Відповідно до абз. 5 п. 7.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом згідно з пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством (статтею 86 ГПК та статтею 18 названого Закону) ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов'язань сторін тощо. За недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

Суд відзначає, що у відповідності до ст. ст. 19, 22, 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим Законом України "Про виконавче провадження", та пред'явлений на виконання до відділу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Пунктом 1 ч.1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Перелік підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження наведений у ст. 26 вказаного Закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Судом встановлено, що ухвала господарського суду Харківської області від 22.05.2014 року, якою затверджена мирова угода, укладена між сторонами, відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", та в останній зазначено вірне найменування та місцезнаходження підприємства - боржника, а саме: Державне підприємство Дослідне господарство "Комсомолець" інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України" (64644, Харківська область, Лозівський район, вул. Жовтнева 19-а, ).

Крім того, суд вважає також необґрунтованим посилання органу Державної виконавчої служби, як на підставу для відмови у відкритті виконавчого провадження, на положення ч. 3. ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", з огляду на те, що ухвалою суду від 22.05.2014 року про затвердження мирової угоди у справі № 922/1121/14 боржнику було надано розстрочку з графіком погашення заборгованості на певні частини, а не відстрочку, яка полягає відтермінуванні платежу всієї суми заборгованості до певної календарної дати.

Попри зазначене, суд зауважує на тому, що допущені Державною виконавчою службою порушення при визначенні підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження з виконання ухвали господарського суду від 22.05.2014 року в цілому не спростовують висновків суду щодо правомірності такої відмови, виходячи із наступного.

Стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження а примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - як сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Тобто, Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Враховуючи те, що спірна мирова угода, затверджена судом 22.05.2014 року по справі № 922/1121/14, припускає добровільне її виконання та не визначає жодних підстав, за наявності яких стягувач матиме право на негайне стягнення з боржника повної суми заборгованості, всупереч наданій розстрочці, а названий Закон направлений на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), то останній, у разі невиконання боржником умов такої угоди у добровільному порядку, має звернутися до суду, який видав ухвалу про затвердження мирової угоди, із заявою про зміну порядку її виконання, з добровільного на примусовий, що стане підставою для вчинення Державною виконавчою службою дій, спрямованих на примусове виконання.

За наявності викладених обставин, суд дійшов висновку, що скарга Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України на дії Відділу державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області по справі № 922/1121/14 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України на дії Відділу державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області по справі № 922/1121/14 відмовити.

Головуючий суддя Суддя Суддя С.Ч. Жельне Л.С. Лаврова М.І. Шатерніков

справа № 922/1121/14