ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р.Справа № 922/5418/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "НАК "Нафтогаз України" м.
Київ до Красноградського
підприємства теплових мереж, м.
Красноград про стягнення коштів в
розмірі 178464,40 грн. за участю :

Представник позивача - Єфременко О.О.
довіреність №14-88 від 18.04.2014 року;

Представник відповідача - Болотов П.С.
довіреність б/н від 15.12.2014 року.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернувся
до господарського суду Харківської
області з позовною заявою, в якій
просить суд стягнути з
Красноградського підприємства
теплових мереж заборгованість, яка
виникла у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем взятих на себе
зобов'язань за укладеним між сторонами
28.12.2012 року Договором купівлі-продажу
природного газу №13/2665-БО-32. Відповідно
вимог позовної заяви, заявлена до
стягнення сума заборгованості
становить 178464,40 грн., з яких 134985,17 грн. -
сума пені; 28876,83 грн. - 3% річних;
інфляційні втрати в розмірі 14602,40 грн.
Судові витрати позивач просить суд
покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 28.11.2014 року за позовною
заявою було порушено провадження по
справі №922/5418/14 та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 16 грудня 2014 року.

Через канцелярію суду16.12.2014 року від
відповідача надійшло клопотання
(вх.№45454) про зменшення розміру
неустойки на 50% з огляду на те, що
основною категорією споживачів
теплової енергії яка виробляється
підприємством є населення та релігійні
організації, рівень оплати яких є дуже
незадовільний. Заборгованість
населення за спожиту теплову енергію
станом на 15.12.2014 року становить 2073,0
тисяч гривен. Заборгованість, на яку
проводились нарахування, це є вартість
газу, який поставляється для
забезпечення теплопостачання
населення, яке, у свою чергу, звільнено
від відповідальності за несвоєчасну
оплату послуг теплопостачання у
вигляді пені.

Також однією з важливих причин є
невідповідність тарифів реальній
собівартості послуг та несвоєчасне
відшкодування збитків, завданих
різницею в тарифах на послуги з
теплопостачання через що виникало
прострочення платежів.

Представник позивача в судовому
засіданні проти задоволення
клопотання відповідача заперечував.

Вказане клопотання було прийнято судом
до розгляду.

В судовому засіданні 16.12.2014 року було
оголошено перерву до 22 грудня 2014 року
на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України.

Представник позивача в призначеному
судовому засіданні підтримував
позовні вимоги в повному обсязі та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову не заперечував,
однак, просив зменшити розмір
неустойки на 50%.

Відповідно ч. 5 ст. 78 ГПК України, у разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Розглянувши матеріали справи та надані
представниками сторін докази,
вислухавши пояснення представників
сторін судом встановлено наступне.

28 грудня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
- Продавець (позивач) та
Красноградським підприємством
теплових мереж - Покупець (відповідач)
був укладений Договір купівлі-продажу
природного газу №13/2665-БО-32, відповідно
до умов якого позивач зобов'язується
передати у власність відповідача у 2013
році природний газ, виключно для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
відповідач зобов'язується прийняти та
оплатити газ на умовах цього Договору.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що
позивач передає відповідачу з 01 січня
2013 року по 31 грудня 2013 року газ в обсязі
до 2616,013 тис.куб.м..

Згідно п. 3.1 договору, продавець передає
покупцю газ у пунктах
приймання-передачі газу на вхідній
запірній/відключаючій арматурі
покупця.

Право власності на газ переходить від
продавця до покупця в пунктах
приймання-передачі. Після переходу
права власності на газ покупець несе
всі ризики і приймає на себе всю
відповідальність, пов'язану з правом
власності на газ.

Відповідно до п. 4.1 договору, кількість
газу, яка подється покупцеві,
визначається за показами комерційних
вузлів обліку газу покупця з
урахуванням вимог наказу
Мінпаливенерго від 15.07.2010 №288 "Про
затвердження Методики визначення
обсягів природного газу, які
використовуються для виробництва
теплової енергії для населення в разі,
якщо суб'єкти господарювання
здійснюють постачання теплової
енергії різним категоріям споживачів",
зареєстрованого в Мін'юсті 11.08.2010 за
№671/17966.

На виконання умов Договору позивач
протягом січня-квітня та жовтня-грудня
2013 року поставив, а відповідач прийняв
природний на загальну суму 9425513,33 грн.,
що підтверджуються актами приймання -
передачі від 26.09.2013 року б/н на суму
2170867,90 грн. - за січень 2013 року, від 26.09.2013
року б/н на суму 1569205,61 грн. - за лютий 2013
року, від 26.09.2013 року б/н на суму 1642749,15
грн. - за березень 2013 року, від 26.09.2013
року б/н на суму 350226,91 грн. - за квітень
2013 року, від 31.10.2013 року б/н на суму 735936,94
грн. - за жовтень 2013 року, від 30.11.2013 року
б/н на суму 1103974,24 грн. - за листопад 2013
року та від 31.12.2013 року б/н на суму 1852552,58
грн. - за грудень 2013 року, підписаними
уповноваженими представниками сторін
і скріпленими їх печатками (а.с.17-23).
Факт отримання природного газу на
вищевказану суму відповідачем не
заперечується.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що
остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Відповідач сплатив на рахунок НАК
"Нафтогаз України" заборгованість за
спожитий ним за договором природний
газ, але розрахунки за поставлений
природний газ проводились
відповідачем невчасно, з порушенням
вимог п. 6.1. Договору, а тому позивачем
на підставі ст. 625 Цивільного кодексу
України було заявлено вимоги про
стягнення з відповідача на його
користь 3% річних в розмірі 28876,83 грн. та
14602,40 грн. інфляційних витрат. Крім того,
позивач заявив позовні вимоги про
стягнення з відповідача на його
користь пені у розмірі 134985,17 грн..

Надаючи правову оцінку викладеним
обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного
кодексу України договір є однією з
підстав виникнення зобов'язань та є
обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зообов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. (ст..
509 ЦК України).

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається. Зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне
зазначити, що оскільки наслідки
прострочення боржником грошового
зобов'язання у вигляді інфляційного
нарахування на суму боргу та 3% річних
не є санкціями, а виступають способом
захисту майнового права та інтересу, то
такі кошти нараховуються незалежно від
вини боржника та входять до складу
грошового зобов'язання, суть яких
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів та отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

За таких обставин суд визнав позовні
вимоги позивача в сумі 14602,40 грн.
нараховані за індексами інфляції на
суму боргу, а також 28876,83 грн. - 3% річних,
обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача пені у розмірі
134985,17 грн., суд керується наступним.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Ст.549 Цивільного кодексу України
передбачено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у
разі невиконання Покупцем пункту 6.1.
умов цього Договору він у
безпосередньому порядку повинен
сплатити Продавцю, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу, за кожний
день прострочення платежу.

Пунктом 9.3 Договору встановлено, що
строк, у межах якого Сторони можуть
звернутися до суду з вимогою про захист
своїх прав за цим Договором (строк
позовної давності), у тому числі щодо
стягнення основної заборгованості,
штрафів, пені, відсотків річних,
інфляційних нарахувань,
встановлюється тривалістю у 5 (п'ять)
років.

Позивачем до матеріалів справи надано
обґрунтований розрахунок пені за весь
період прострочення виконання
відповідачем грошового зобов'язання по
кожній поставці природного газу.

Перевіривши правомірність нарахування
позивачем пені у сумі 1134985,17 грн, суд
встановив, що дане нарахування не
суперечить вимогам чинного
законодавства України та умовам
Договору.

Разом з тим, вирішуючи питання про
зменшення розміру штрафних санкцій,
які підлягають стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд зазначає
наступне.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Стаття 218 ГК України встановлює, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення в сфері господарської
діяльності. В цій же статті зазначено,
що відсутність у боржника необхідних
коштів не є обставинами, з якими закон
пов'язує звільнення від
відповідальності за невиконання
зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки, яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання, суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи даний випадок порушення
господарських зобов'язань, суд не
вважає його винятковим, оскільки
відповідачем не нажано жодних доказів
на підтвердження скрутного майнового
стану Красноградського підприємства
теплових мереж та не доведено
поважність причини неналежного
виконання зобов'язання, на які він
посилається в обґрунтування своїх
доводів.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
клопотання відповідача про зменшення
розміру неустойки.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судові
витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 612, 625, 629
Цивільного кодексу України, ст. 193, 218, 233
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 65, 83 ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Красноградського
підприємства теплових мереж (63304,
Харківська область, м. Красноград, вул.
Жовтнева, буд. 47, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Богдана Хмельницького, 6, ) пеню у розмірі 134985,17 грн.,
інфляційні втрати у розмірі 14602,40 грн., 3%
річних у розмірі 28876,83 грн. та сплачений
судовий збір за подачу позову в сумі
3570,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 29.12.2014 р.

Суддя Т.С. Денисюк