ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року Справа № 914/3250/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Погребняка
В.Я.,суддів:Білошкап О.В., Запорощенка
М.Д.,розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз"на ухвалу та постанову у
справігосподарського суду Львівської
області від 05.05.2014 Львівського
апеляційного господарського суду від
16.09.2014 № 914/3250/13 господарського суду
Львівської областіза заявою
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз"доТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Ліас-Україна"пробанкрутствоза участю
представників сторін: від Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" - Гарбузюк Р.О. дов. № 07/4-58 від
08.01.2014.

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 05.05.2014 у справі
№ 914/3250/13 (суддя Гутьєва В.В.) визнано
грошові вимоги Городоцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Львівській області на суму 2 064 704,35 грн.
У визнанні вимог Городоцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області на
суму 159 267,00 грн. - відмовлено. Судовий
збір на суму 1 218,00 грн. включено в першу
чергу реєстру вимог кредиторів в дохід
Державного бюджету України.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014 у справі
№ 914/3250/13 (головуючий суддя Гриців В.М.,
суддя Давид Л.Л., суддя Кордюк Г.Т.)
ухвалу господарського суду Львівської
області від 05.05.2014 у справі № 914/3250/13
залишено без змін, а апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, Публічне
акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" (далі - ПАТ по газопостачанню
та газифікації "Львівгаз") звернулось
до Вищого господарського суду України
із касаційною скаргою, просило
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014 та
ухвалу господарського суду Львівської
області від 05.05.2014 у справі № 914/3250/13
скасувати в частині визнання грошових
вимог Городоцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області (далі - Городоцька ОДПІ ГУ
Міндоходів у Львівській області) на
суму 2 064 704,35 грн. і передати справу на
новий розгляд, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, зокрема, ст. 38
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", в редакції
Закону № 4212-VI від 22.12.2011 (далі - Закон про
банкрутство).

Переглянувши у касаційному порядку
прийняті у даній справі судові акти, на
підставі встановлених фактичних
обставин справи, перевіривши
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, Закону про
банкрутство, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, з огляду на
таке.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, ухвалою господарського суду
Львівської області від 16.09.2013 за заявою
ПАТ по газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" порушено провадження у
справі № 914/3250/13 про банкрутство
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ліас-Україна" (далі -
ТОВ "Ліас-Україна"), в порядку ст.ст. 11, 16,
18 Закону про банкрутство.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 18.11.2013
затверджено реєстр вимог кредиторів.

Постановою господарського суду
Львівської області від 25.02.2014 ТОВ
"Ліас-Україна" визнано банкрутом,
введено ліквідаційну процедуру,
ліквідатором банкрута призначено
арбітражного керуючого Худоногову Л.Ю.

Оголошення (повідомлення) про визнання
ТОВ "Ліас-Україна" банкрутом
оприлюднене на офіційному веб-сайті
Вищого господарського суду України
25.02.2014.

09.04.2014 до господарського суду надійшла
заява Городоцької ОДПІ ГУ Міндоходів у
Львівській області про визнання
поточних вимог до ТОВ "Ліас-Україна" у
загальній сумі 2 223 971,35 грн., що
складається із заборгованості з
податку на прибуток на суму 1 911 198,00 грн.,
заборгованості з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на суму 153 506,35
грн., заборгованості із сплати
авансових внесків на суму 159 267,00 грн.

Ліквідатор банкрута надав
господарському суду повідомлення на
заяву Городоцької ОДПІ ГУ Міндоходів у
Львівській області, відповідно до
якого ліквідатором частково визнано
вимоги Городоцької ОДПІ ГУ Міндоходів
у Львівській області на суму 153 506,35 грн.

Суд першої інстанції в оскаржуваній
ухвалі від 05.05.2014, за результатами
розгляду заяви Городоцької ОДПІ ГУ
Міндоходів у Львівській області про
визнання поточних вимог до ТОВ
"Ліас-Україна" у загальній сумі 2 223 971,35
грн., дійшов висновку про часткове
визнання поточних кредиторських вимог
Городоцької ОДПІ ГУ Міндоходів у
Львівській області на суму 2 064 704,35 грн.,
у визнанні кредиторських вимог на суму
159 267,00 грн. - відмовив, а також,
враховуючи, що заявник звільнений від
сплати судового збору, господарський
суд дійшов висновку, що судовий збір на
суму 1 218,00 грн. підлягає включенню до
реєстру вимог кредиторів боржника в
дохід Державного бюджету України.

Ухвала господарського суду першої
інстанції від 05.05.2014 мотивована тим, що
вимоги Городоцької ОДПІ ГУ Міндоходів
у Львівській області із заборгованості
з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на суму 153 506,35
грн. є обґрунтованими і підлягають
визнанню та включенню до реєстру вимог
кредиторів боржника, оскільки
підтверджені звітами про суми
нарахованої заробітної плати (доходу,
грошового забезпечення, допомоги,
компенсації) застрахованих осіб та
суми нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до органів
доходів і зборів за серпень 2013 р.,
вересень 2013 р., жовтень 2013 р., листопад
2013 р., грудень 2013 р., січень 2014 р., лютий
2014 р., які долучені до заяви кредитора.

Господарський суд Львівської області,
керуючись п. 49.18 ст. 49, п. 54.1 ст. 54, п. 57.1 ст.
57 Податкового кодексу України, дійшов
висновку, що вимоги Городоцької ОДПІ ГУ
Міндоходів у Львівській області на
суму 1 911 198,00 грн. є обґрунтованими і
підлягають визнанню та включенню до
реєстру вимог кредиторів боржника як
поточні вимоги, оскільки боржником
самостійно у встановлені строки - 03.03.2014
подано податкову декларацію з податку
на прибуток підприємств за 2013 рік,
грошові зобов'язання виникли впродовж
2013 року, проте узгодженими стали лише з
03.03.2014.

Щодо вимог Городоцької ОДПІ ГУ
Міндоходів у Львівській області із
сплати авансових внесків на суму 159 267,00
грн., суд першої інстанції, керуючись
вимогами абз. 3 ч. 8 ст. 23, абз. 8 ч. 1 ст. 38
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", дійшов
висновку, що дані вимоги підлягають
відхиленню, оскільки строк сплати
авансових платежів виникне у ТОВ "Ліас -
Україна" у березні-грудні 2014 року та в
січні-лютому 2015 року, тобто після
визнання боржника банкрутом.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, переглядаючи
ухвалу суду першої інстанції від 05.05.2014,
в оскаржуваній постанові встановила,
що ТОВ "Ліас-Україна" є платником
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
податку та на прибуток приватних
підприємств. Базовий звітний
(податковий) період з податку на
прибуток - календарний рік.

Грошові вимоги в сумі 1 911 198,00 грн. - це
сума податку на прибуток, самостійно
обчислена ТОВ "Ліас-Україна" за
результатами господарської діяльності
у 2013 році (за звітний (податковий) рік)
та подана органам податкової служби 03
березня 2014 року.

З урахуванням положень п. 49.18 ст. 49
Податкового кодексу України, суд
апеляційної інстанції встановив, що
податкову декларацію за 2013 рік ТОВ
"Ліас-Україна" повинне було подати
протягом 60 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
звітного (податкового) року, тобто з 01
січня до 01 березня 2014 року. Податкова
декларація з податку на прибуток за 2013
рік була подана товариством 03 березня
2014 року (01 і 02 березня 2014 року не робочі
дні), належним чином та у встановлений
строк, підписана керівником Сухариною
І.М. та головним бухгалтером Шот Г.С.,
які на час подання податкової
декларації перебували на вказаних
посадах і вправі були підписувати і
подавати податкову декларацію. За
правилом пп. 54.1 ст. 54 Податкового
кодексу України з дати подання
податкової декларації (03 березня 2014
року) зазначена у ній сума 1 911 198,00 грн.
податкового зобов'язання щодо сплати
податку на прибуток підприємств за 2013
вважається узгодженою.

Колегія суддів апеляційної інстанції,
керуючись вимогами ст.ст. 3, 14, 49, 54
Податкового кодексу України, дійшла
висновку, що неподання ТОВ
"Ліас-Україна" податкової декларації з
податку на прибуток за 2013 рік і
ненабуття задекларованою сумою - 1 911
198,00 грн. податку на прибуток за 2013 рік
статусу узгодженого податкового
зобов'язання станом на 25.02.2014 (день
прийняття постанови про визнання
боржника банкрутом й відкриття
ліквідаційної процедури) не впливає і
не може впливати на визначення суми 1 911
198,00 грн. податку на прибуток за 2013 рік,
як поточних грошових зобов'язань ТОВ
"Ліас-Україна".

Оскаржувана постанова суду
апеляційної інстанції мотивована тим,
що сума 1 911 198,00 грн. - це податок на
прибуток за результатами
господарської діяльності ТОВ
"Ліас-Україна" у 2013 році і зобов'язання
ТОВ "Ліас-Україна" сплатити податок на
прибуток у сумі 1 911 198,00 грн. виникли за
результатами господарської діяльності
у 2013 році. Саме ця обставина, на думку
суду апеляційної інстанції, є
визначальною для встановлення факту
наявності зобов'язання щодо сплати
податків, зборів (обов'язкових
платежів).

Суд апеляційної інстанції зазначив, що
в силу положень ст.ст. 1, 38 Закону про
банкрутство з 25.02.2014 - дня прийняття
постанови про визнання ТОВ
"Ліас-Україна" банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури, - вважається
таким, що настав строк виконання усіх
грошових зобов'язань банкрута, до яких
відносяться також зобов'язання щодо
сплати податків, зборів (обов'язкових
платежів), страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування.

Положення ж ст. 38 Закону про
банкрутство про те, що з дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури у
банкрута не виникає жодних додаткових
зобов'язань (у тому числі зі сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів)), крім витрат, безпосередньо
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури, на думку
колегії суддів апеляційної інстанції,
не суперечать і не спростовують
законних і обґрунтованих висновків
суду першої інстанції про визнання
грошових вимог Городоцької ОДПІ ГУ
Міндоходів у Львівській області у сумі
1 911 198,00 грн.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що правові
підстави для скасування ухвали суду
першої інстанції та постанови суду
апеляційної інстанції відсутні, з
огляду на наступне.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону про
банкрутство, в редакції Закону № 4212-VI
від 22.12.2011, грошове зобов'язання - це
зобов'язання боржника сплатити
кредитору певну грошову суму
відповідно до цивільно-правового
правочину (договору) та на інших
підставах, передбачених
законодавством України. До грошових
зобов'язань відносяться також
зобов'язання щодо сплати податків,
зборів (обов'язкових платежів),
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування;
зобов'язання, що виникають внаслідок
неможливості виконання зобов'язань за
договорами зберігання, підряду, найму
(оренди), ренти тощо та які мають бути
виражені у грошових одиницях. До складу
грошових зобов'язань боржника, в тому
числі зобов'язань щодо сплати податків,
зборів (обов'язкових платежів),
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування, не
включаються неустойка (штраф, пеня) та
інші фінансові санкції, визначені на
дату подання заяви до господарського
суду, а також зобов'язання, які виникли
внаслідок заподіяння шкоди життю і
здоров'ю громадян, зобов'язання з
виплати авторської винагороди,
зобов'язання перед засновниками
(учасниками) боржника - юридичної особи,
що виникли з такої участі.

Кредитор - юридична або фізична особа, а
також органи доходів і зборів та інші
державні органи, які мають
підтверджені у встановленому порядку
документами вимоги щодо грошових
зобов'язань до боржника; поточні
кредитори - кредитори за вимогами до
боржника, які виникли після порушення
провадження у справі про банкрутство.

Згідно вимог ч. 8 ст. 23 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
поточні кредитори з вимогами до
боржника, які виникли після порушення
провадження у справі про банкрутство,
можуть пред'явити такі вимоги після
прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури.

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону
про банкрутство, з дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
зокрема, строк виконання всіх грошових
зобов'язань банкрута вважається таким,
що настав; у банкрута не виникає жодних
додаткових зобов'язань (у тому числі зі
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів)), крім витрат, безпосередньо
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури; припиняється
нарахування неустойки (штрафу, пені),
процентів та інших економічних санкцій
за всіма видами заборгованості
банкрута; вимоги за зобов'язаннями
боржника, визнаного банкрутом, що
виникли під час проведення процедур
банкрутства, можуть пред'являтися
тільки в межах ліквідаційної процедури
протягом двох місяців з дня офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, частина 1 статті 38 Закону про
банкрутство містить норму права,
згідно якої припиняється виникнення
поточних зобов'язань боржника зі
сплати податків, зборів та обов'язкових
платежів в ліквідаційній процедурі у
справі про банкрутство, яка є
спеціальною та повинна
застосовуватися переважно щодо
суб'єктів підприємницької діяльності,
які перебувають у процедурі
банкрутства.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, постановою господарського
суду Львівської області від 25.02.2014 ТОВ
"Ліас-Україна" визнано банкрутом,
введено ліквідаційну процедуру,
ліквідатором банкрута призначено
арбітражного керуючого Худоногову Л.Ю.

Оголошення (повідомлення) про визнання
ТОВ "Ліас-Україна" банкрутом
оприлюднене на офіційному веб-сайті
Вищого господарського суду України
25.02.2014.

09.04.2014 до господарського суду надійшла
заява Городоцької ОДПІ ГУ Міндоходів у
Львівській області про визнання
поточних вимог до ТОВ "Ліас-Україна" у
загальній сумі 2 223 971,35 грн., що
складається із заборгованості з
податку на прибуток на суму 1 911 198,00 грн.,
заборгованості з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на суму 153 506,35
грн., заборгованості із сплати
авансових внесків на суму 159 267,00 грн.

Згідно п. 1.3 ст. 1 Податкового кодексу
України, цей Кодекс не регулює питання
погашення податкових зобов'язань або
стягнення податкового боргу з осіб, на
яких поширюються судові процедури,
визначені Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
з банків, на які поширюються норми
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб", та
погашення зобов'язань зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, зборів
на обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій.

Відповідно до п. 49.18 ст. 49 Податкового
кодексу України податкові декларації
(з податку на прибуток) подаються за
базовий звітний (податковий) період, що
дорівнює календарному року, протягом 60
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) року. Платник податків, у
відповідності до п. 57.1 ст. 57 Податкового
кодексу України, зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації. У
випадку, коли платник податків
самостійно обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає у податковій
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом, то
така сума у відповідності до пп. 54.1 ст. 54
Податкового кодексу України грошового
зобов'язання вважається узгодженою.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що грошові вимоги в сумі 1
911 198,00 грн. - це сума податку на прибуток,
самостійно обчислена ТОВ "Ліас-Україна"
за результатами господарської
діяльності у 2013 році (за звітний
(податковий) рік) та подана органам
податкової служби 03 березня 2014 року.

З урахуванням положень п. 49.18 ст. 49
Податкового кодексу України, суд
апеляційної інстанції встановив, що
податкову декларацію за 2013 рік ТОВ
"Ліас-Україна" повинне було подати
протягом 60 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
звітного (податкового) року, тобто з 01
січня до 01 березня 2014 року. Податкова
декларація з податку на прибуток за 2013
рік була подана товариством 03 березня
2014 року (01 і 02 березня 2014 року не робочі
дні), належним чином та у встановлений
строк, підписана керівником Сухариною
І.М. та головним бухгалтером Шот Г.С.,
які на час подання податкової
декларації перебували на вказаних
посадах і вправі були підписувати і
подавати податкову декларацію. За
правилом пп. 54.1 ст. 54 Податкового
кодексу України з дати подання
податкової декларації (03 березня 2014
року) зазначена у ній сума 1 911 198,00 грн.
податкового зобов'язання щодо сплати
податку на прибуток підприємств за 2013
вважається узгодженою.

Колегія суддів апеляційної інстанції,
керуючись вимогами ст.ст. 3, 14, 49, 54
Податкового кодексу України, дійшла
правомірного висновку, що неподання
ТОВ "Ліас-Україна" податкової
декларації з податку на прибуток за 2013
рік і ненабуття задекларованою сумою - 1
911 198,00 грн. податку на прибуток за 2013 рік
статусу узгодженого податкового
зобов'язання станом на 25.02.2014 (день
прийняття постанови про визнання
боржника банкрутом й відкриття
ліквідаційної процедури) не впливає і
не може впливати на визначення суми 1 911
198,00 грн. податку на прибуток за 2013 рік,
як поточних грошових зобов'язань ТОВ
"Ліас-Україна".

Судами попередніх інстанцій
правомірно встановлено, що сума 1 911 198,00
грн. - це податок на прибуток за
результатами господарської діяльності
ТОВ "Ліас-Україна" у 2013 році і
зобов'язання ТОВ "Ліас-Україна"
сплатити податок на прибуток у сумі 1 911
198,00 грн. виникли за результатами
господарської діяльності у 2013 році. Суд
апеляційної інстанції дійшов
правильного висновку, що саме дана
обставина є визначальною для
встановлення факту наявності
зобов'язання щодо сплати податків,
зборів (обов'язкових платежів).

Щодо вимог Городоцької ОДПІ ГУ
Міндоходів у Львівській області в
частині визнання 153 506,35 грн. єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, суд апеляційної
інстанції в оскаржуваній постанові
встановив, що ПАТ по газопостачанню та
газифікації "Львівгаз" не зазначало в
своїй апеляційній скарзі підстав
незаконності оскаржуваної ухвали від
05.05.2014 в даній частині.

Щодо доводів заявника касаційної
скарги - ПАТ по газопостачанню та
газифікації "Львівгаз", що органи
державної податкової служби мали
провести перевірку повноти самостійно
нарахованих платником сум податку на
прибуток за результатами його
господарської діяльності, колегія
суддів касаційної інстанції зазначає,
що непроведення такої перевірки не
впливає на необхідність своєчасності,
повноти нарахування та необхідності
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів) суб'єктів господарювання, які
перебувають у процедурах банкрутства у
визначених Законом про банкрутство
випадках, і тільки ця обставина не є
достатньою підставою для скасування
оскаржуваних судових актів
господарських судів першої та
апеляційної інстанції.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає, що судами попередніх
інстанцій, в ході розгляду справи,
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
а також, спеціального Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
в повній мірі з'ясовано всі обставини у
справі, відповідно до вимог ст. 43 ГПК
України, в зв'язку з чим, правові
підстави для скасування ухвали
господарського суду Львівській
області від 05.05.2014 та постанови
Львівського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014 у справі
№ 914/3250/13 відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11113 ГПК
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Львівської
області від 05.05.2014 та постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014 у справі
№ 914/3250/13 залишити без змін.

Головуючий
В.Я. Погребняк

Судді
О.В. Білошкап

М.Д. Запорощенко