м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Публічного акціонерного товариства
до Виробничо-комерційної фірми
приватного підприємства "ПАРАДІС"
про стягнення 31 668,59 грн.
Суддя Лиськов М.О.
від позивача: Левченко В.І, (дов.
від відповідача: не з'явився
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 22.12.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
"Київенерго" (позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою № 93/21/5739 від 02.12.2014 про
стягнення з Виробничо-комерційної
фірми приватного підприємства
"ПАРАДІС" (відповідач) заборгованості в
розмірі 31 668,59 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що відповідач неналежно
виконував взяті на себе зобов'язання у
частині внесення плати за надані
послуги, відповідно до договору № 21250
від 27.08.2012 про користування електричною
енергією, внаслідок чого у відповідача
перед позивачем виникла
заборгованість у розмірі 31 668,59 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.12.2014 прийнято позовну заяву
до розгляду та порушено провадження по
справі № 910/27161/14, розгляд справи
призначено на 22.12.2014.

В судове засідання, призначене на
22.12.2014, представник позивача з'явився та
підтримав позовні вимоги в повному
обсязі.

В судове засідання, призначене на
22.12.2014, представник відповідача не
з'явився, причин не явки суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
повідомлений.

Ухвала суду, позовна заява надсилались
відповідачу на юридичну адресу
підприємства згідно відомостей
єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
(довідка з ЄДРПОУ наявна в матеріалах
справи). У відповідності з положеннями
п. 3.6 Роз'яснення Вищого арбітражного
суду України "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України" від
18.09.1997 особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
15.03.2007р. (2.04.2009р.)" передбачено, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб
-учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3
роз'яснення Вищого арбітражного суду
України від 18.09.1997 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України" (з
подальшими змінами) у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
України.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувся з урахуванням
положень ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.08.2002 між позивачем (надалі -
Енергопостачальна організація) та
відповідачем (далі по тексту - Споживач)
(разом - сторони), було укладено договір
№2085065о/р2085065 21250 договору міститься в
матеріалах справи, надалі - Договір або
Договір про надання послуг).

Згідно пункту 1.1 Договору
Енергопостачальна організація
зобов'язується постачати електричну
енергію відповідно до умов цього
Договору, а Споживач зобов'язується
своєчасно здійснювати оплату
електричної енергії за тарифами, що
регулюються згідно з умовами,
визначеними у ліцензії на постачання
електричної енергії та в разі зміни
публікуються у пресі, виконує інші
умови, визначені Договором та
Додатками до нього, які є його
невід'ємною частиною.

Пунктом 2 Додатку 2 «Порядок
розрахунків» до Договору зобов'язує
відповідача здійснювати повну поточну
оплату вартості обсягу електричної
енергії заявленого на розрахунковий
період за формою попередньої оплати,
яка згідно п. 2.1 Додатку здійснюється до
25 числа місяця, що передує
розрахунковому місяцю.

Згідно пп. 2.2 Додатку 2 Остаточний
розрахунок за спожиту активну
електроенергію, за перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії, оплата рахунків
за перетікання реактивної
електроенергії та інших платежів
згідно з умовами цього Договору
здійснюється на підставі виставлених
Постачальником рахунків протягом 5
операційних днів з моменту їх
отримання.

Позивач взяті на себе зобов'язання
виконав. За період з 01.11.2013 по 01.02.2014 у
відповідача перед позивачем виник борг
за спожиту активну електричну енергію
на суму 13 189,27 грн.

Окрім того, п. 6 Додатку 2 до Договору
вказує, що у разі споживання
електричної енергії у у розрахунковому
періоді понад договірну величину
актом, що фіксує зазначене перевищення,
сторони вважають Додаток «Звіт про
використану електроенергію» за
відповідний розрахунковий період,
погоджений обома сторонами.
Постачальник надає Споживачу рахунок
на оплату двократної вартості
перевищення відповідачу щодо
допущеного перевищення. Рахунок має
бути оплачений протягом 5 операційних
днів з моменту отримання.

Договірні величини споживання на 2013
зафіксовані у Додатку 8А «Обсяги
постачання електричної енергії
Споживачу».

У листопаді 2012 року зафіксовано
перевищення відповідачем договірних
величин споживання електроенергії на 11
641 кВт/год двократна вартість якої
становить 14 421,80 грн. (з ПДВ).

Розмір не сплаченої суми
заборгованості за перевищення
договірних величин станом на 02.12.2014
складає 14 421,80 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
та на виконання вимог ст. 33 ГПК України
надав суду копії актів контрольного
огляду засобів обліку за звітній
період, рахунки та рахунки-розшифровки
про використану активну електричну
енергію за спірний період, акти
прийняття-передавання товарної
продукції, довідку про надходження
коштів в погашення боргу за спожиту
електричну енергію, що є первинними
документами, на яких ґрунтуються
позовні вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 275
Господарського кодексу України за
договором енергопостачання
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського
кодексу України встановлено, що
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
відпущену енергію.

Спір виник у справі у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання за Договором про
користування електричною енергією.

За таких обставин, суд вважає позовні
вимоги про стягнення заборгованості за
спожиту електричну енергію у розмірі 27
611,07 грн. обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено вимоги про
стягнення з відповідача 1 263,28 грн. пені
в розмірі подвійної ставки НБУ
належної до сплати суми за кожен день
прострочення, відповідно до п.4.2.1 до
Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума пені в розмірі
1 263,28 грн. у відповідності до п.4.2.1 до
Договору , оскільки судом встановлено
порушення відповідачем строків
виконання грошового зобов'язання.
Позовна заява містить розрахунок суми
пені згідно п.4.2.1 до Договору, при
перевірці якого судом встановлено, що
позивач правильно здійснив вказаний
розрахунок.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 3% річних у розмірі 388,19 грн.
за прострочення виконання грошового
зобов'язання та інфляційних втрат на
суму 2 406,06 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд перевірив та погоджується з
наданим позивачем розрахунком 3% річних
та інфляційних втрат, а тому вважає за
можливе стягнути з відповідача. та 3%
річних у розмірі 388,19 грн. та 2 406,06 грн. -
інфляційних втрат

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 49, ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" задовольнити.

2. Стягнути з Виробничо-комерційної
фірми приватного підприємства
"ПАРАДІС" (01004, м.Київ, вулиця
Червоноармійська, будинок 14;
ідентифікаційний код 24733061) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5;
ідентифікаційний код 00131305) основний
борг у розмірі 13 189 (тринадцять тисяч
сто вісімдесят дев'ять ) грн. 27 коп.,
двократна вартість різниці між
фактичною та договірною величинами
споживання в сумі 14 421 (чотирнадцять
тисяч чотириста двадцять одна) грн.. 80
коп., пеня в сумі 1 263 (одна тисяча двісті
шістдесят три) грн.., три відсотки
річних в сумі 388 (триста вісімдесят
вісім) грн.. 19 коп., інфляційні втрати в
сумі 2 406 (дві тисячі чотириста шість)
грн.. 06 коп. та судовий збір у розмірі 1 827
(одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп.

3.Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 26.12.2014

Суддя
М.О. Лиськов