ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 р. Справа № 917/2435/14

За позовом Приватного підприємства "АГРО ДОБРОБУТ", 20500, Черкаська область, Катеринопільський район, смт Катеринопіль, вул.Карла Маркса, буд.41

до Приватного підприємства "АГРОТРАНС-2009", 26037, м. Полтава, пров. Рибальський, буд.16, кв.6

про стягнення грошових коштів у сумі 594 381,61 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення 594 381,61 грн. боргу за договором поставки насіння № М-180201-Д від 18.02.2014 року, з яких 591 000,00 грн. основного боргу, 3381,61 грн. 3 % річних.

Представник позивача в засідання суду не з'явився та надіслав клопотання №1 від 19.12.2014 р., яким просить суд провести судове засідання без представника позивача на підставі наявних у справі доказів (а.с. - 33).

Крім того, клопотанням №2 від 19.12.2014 р. позивач повідомив, що відповідачем проведено оплату за вказаним договором у сумі 200 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 16.12.2014 р. (а.с. - 35) та просить суд в частині стягнення основної заборгованості провадження у справі припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, а решту позовних вимог у сумі 394381,61 грн. задовольнити в повному обсязі, з них: 391000,00 грн. сума основного боргу та 3381,61 грн. - 3% річних.

Від представника відповідача надійшла зустрічна позовна заява, яка ухвалою суду від 23.12.2014 р. повернута без розгляду на підставі ч. 1 п. 4,6 ст. 63 ГПК України.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився та надав заяву про відкладення розгляду справи в зв'язку з тим, що ним направлено по даній справі зустрічний позов, а представник відповідача (позивача по первісному позову) не отримав його копію. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що обставини викладені у заяві відповідача про відкладення розгляду справи є безпідставними. За даних обставин суд відмовляє в задоволенні заяви про відкладення розгляду справи та розглядає справу за наявними у ній матеріалами згідно ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив:

18.02.2014 р. між сторонами було укладено договір поставки насіння № М-180201-Д (арк. справи -15-17, оригінал оглянуто у засіданні), згідно якого позивач (постачальник) зобов'язується поставити відповідачу (покупцю) насіння сільськогосподарських культур (надалі - "Товар"), а відповідач зобов'язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (п. 1.1 Договору).

Згідно розділу 2 поставці підлягає товар, асортимент, кількість, ціна та вартість якого встановлюється в специфікаціях (додатках до даного Договору, що є невід'ємними його частинами. Загальну суму (ціну) цього договору складає вартість всіх Товарів, поставлених на його умовах.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що порядок та строки розрахунків за поставлений товар визначаються даним договором та специфікаціями (додатками) до нього. У випадку, якщо товар був поставлений на умовах цього Договору без підписання сторонами відповідних специфікацій (додатків), такий товар підлягає оплаті протягом 3 банківських днів з моменту (дня) поставки.

Як вбачається з матеріалів справи, до даного договору було укладено Специфікацію №1 (а.с.-18) згідно якої покупець зобов'язаний сплатити загальну вартість товару, що поставляється згідно з цим додатком: І платіж 50% - в термін до 14.03.2014 р.; ІІ платіж 50% - в термін до 01.10.2014 р.

Договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до 31 грудня 2014 р., а в частині виконання сторонами взятих на себе по Договору зобов'язань - до моменту їх повного виконання сторонами (п. 10.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, до даного договору між сторонами було укладено 18.02.2014 року Специфікацію № 1, згідно якої вартість партії товару складала 1182000,00 грн. (а.с.-18). 11.03.2014 р. позивачем виставлений рахунок №64 для оплати відповідачем товару за договором поставки насіння №М-180201Д (а.с. - 37).

Відповідно до наданих позивачем видаткових накладних № 321 від 16.04.2014 р. на суму 558 000,00 грн., № 328 від 19.04.2014 р. на суму 624000,00 грн., (копії документів - арк.19-20) відповідачу було відвантажено товар на загальну суму 1182000,00 грн.

Факт отримання товару відповідачем підтверджується також належним чином оформленою довіреністю № 100 від 11.04.2014 р. на отримання його представником від позивача товарно-матеріальних цінностей (арк. спр. 21).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України прийняв товар без претензій щодо асортименту, якості, кількості продукції чи відсутності будь-якого документу, але оплатив його у встановлені у договорі строки частково на суму 591000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с. - 22-24).

Крім того, позивач на підставі ст.625 ЦК України нарахував та просить стягнути з відповідача 3381,61 грн. 3% річних за порушення грошового зобов'язання (розрахунок в матеріалах справи, а.с. - 8 ).

Таким чином, загальна сума, заявлена до стягнення, становить 594381,61 грн.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, за яким в силу ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач після порушення провадження у справі провів оплату за вказаним договором у сумі 200000,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 16 грудня 2014 р. (а.с. - 36).

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору (зокрема, сплата суми боргу). Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе у разі, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи (п.4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

У зв'язку з тим, що відповідач після звернення до суду з позовом погасив основну заборгованість за договором №М-180201Д р. на суму 200 000,00 грн. провадження у справі в цій частині позовних вимог підлягає припиненню.

Щодо позовних вимог про стягнення 391000,00 грн. основного боргу, то суд на підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів, дійшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами (договір поставки, видаткові накладні, які містять всі необхідні реквізити, передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей, докази часткової проплати) та підлягають задоволенню. Відповідач наданими йому правами не скористався, факт відсутності заборгованості не довів.

Крім того, у зустрічній позовній заяві, яка ухвалою від 23.12.2014 р. повернута судом без розгляду (копія в матеріалах справи, а.с. 40-41), відповідач посилається на те, що станом на 19 грудня 2014 р. останній має перед позивачем значну заборгованість і у зв'язку з цим у провадженні суду перебуває справа №917/2435/14. Дані твердження відповідача, викладені у зустрічній позовній заяві, підтверджують факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, яка є предметом розгляду даної справи.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Судом перевірено методику нарахування річних за допомогою калькулятора ІПС "Ліга"; за результатами розрахунку суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення 3% річних у сумі 3175,81 грн.; в частині стягнення 205,80 грн. 3% суд відмовляє в задоволенні як необґрунтованих.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судовий збір розподіляється між сторонами відповідно до ст.49 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 75, п.1-1 ч.1. ст.80, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "АГРОТРАНС-2009" (26037, м. Полтава, пров. Рибальський, буд.16, кв.6, ) на користь Приватного підприємства "АГРО ДОБРОБУТ" (20500, Черкаська область, Катеринопільський район, смт. Катеринопіль, вул.Карла Маркса, буд.41, ) 391000,00 грн. основного боргу, 3175,81 грн. 3% річних та 11883,51 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В частині стягнення основного боргу у сумі 200000,00 грн. - провадження у справі припинити.

5. В іншій частині позову - відмовити.

Повне рішення складено 29.12.2014 р.

Суддя Н.Г. Гетя