м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Господарський суд міста Києва у складі
судді Марченко О.В., при секретарі
судового засідання Грабовській А.С.,
розглянув у відкритому судовому
за позовом спільного підприємства
«Полтавська газонафтова компанія», м.
до публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування», м. Київ,
про визнання договору оренди
за участю представників сторін:
позивача - Горбенко І.М. (довіреність
відповідача - Єжової Н.О. (довіреність
від 10.04.2014 №2-424д);
(довіреність від 10.04.2014 №2-423д).
Спільне підприємство «Полтавська
газонафтова компанія» (далі - Компанія;
СП «ПГК») звернулося до господарського
суду міста Києва з позовом про визнання
продовженим (пролонгованим) договору
оренди свердловини № 9
Новомиколаївського родовища від 16.07.2004
№ 689 (далі - Договір), укладеного
«Укргазвидобування» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України», правонаступником якої є
публічне акціонерне товариство
«Укргазвидобування» (далі - ПАТ
«Укргазвидобування»; Товариство) та
Позовні вимоги мотивовані тим, що:
16.07.2004 Компанією та дочірньою компанією
«Укргазвидобування» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (правонаступником якої є ПАТ
«Укргазвидобування»; в особі директора
філії газопромислового управління
«Полтавагазвидобування» (далі -
Управління)) і Товариством укладено
Договір за умовами якого Товариство
передало, а Компанія приймає в строкове
платне користування свердловину № 9 та
наявне наземне облаштування (колонну
головку, шлейф) (далі - майно) на
Новомиколаївському родовищі, на
експлуатацію якого Компанія мала
ліцензію від 03.06.1994, строк дії якої 20
років, тобто яка була дійсна до 03.06.2014;
Договір було укладено на строк дії
ліцензії, тобто до 03.06.2014 включно;
оскільки позивачем було поновлено
строк дії спеціального дозволу до
31.12.2024, то Компанія вважає, що і строк
дії Договору було поновлено на такий
самий строк у зв'язку з тим, що
відповідач впродовж місяця (з 03.06.2014 до
03.07.2014) не заперечив проти поновлення
строку дії Договору.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 12.11.2014 порушено провадження у
справі.
12.12.2014 від відповідача отримано відзив
на позовну заяву, в якому Товариство в
задоволенні позовних вимог просить
відмовити з огляду на те, що вимоги
позивача безпідставні, оскільки згоди
на продовження строку дії Договору
Товариство не давало.
22.12.2014 позивачем подано додаткові
пояснення до позовної заяви, в яких
зазначає про те, що заборона,
встановлена статтею 7 Закону України
«Про трубопровідний транспорт», не
перешкоджає поновленню дії Договору,
оскільки має застосовуватися до
правовідносин, що виникли після
впровадження такої норми, тобто після
У судовому засіданні 22.12.2014 представник
позивача надав пояснення по суті спору,
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі; представники відповідача щодо
задоволення позовних вимог заперечили,
наголошуючи на відзиві на позовну
Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази, які мають значення для розгляду
справи по суті, проаналізувавши
встановлені фактичні обставини справи
в їх сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, господарський
суд міста Києва
16.07.2004 Компанією (орендар) та
Товариством (орендодавець) укладено
Договір, за умовами якого:
- орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
майно, на експлуатацію якого Компанія
має ліцензію № 144, надану Державним
комітетом по геології та використанню
надр 03.06.1994, строк дії якої 20 років,
тобто яка була дійсна до 2014 року (пункт
- орендоване майно знаходиться на
балансі орендодавця, вартість якого
визначена на підставі експертної
оцінки і становить (без ПДВ) станом на
03.06.2004 - 2 089 582, 55 грн. (пункт 1.3 Договору);
- майно передається в оренду з метою
розкриття нафтових та газових покладів
та видобуток з них нафти, конденсату і
супутнього газу або газу (пункт 1.4
- орендар вступає в строкове платне
користування майном у термін, указаний
у Договорі, але не раніше дати
підписання сторонами Договору та акта
приймання-передачі майна (пункт 2.1
- орендодавець передає орендарю
орендоване майно протягом десяти
календарних днів, які обчислюються з
моменту підписання сторонами Договору.
Документом, за яким передається
орендоване майно орендарю, є акт
приймання-передачі орендованого майна,
який повинен бути підписаний
орендодавцем та направлений цінним
листом з описом або переданий орендарю
під розписку протягом строку,
зазначеного в абзаці першому цього
пункту (пункт 2.2 Договору);
- передача майна в оренду не тягне за
собою виникнення в орендаря права
власності на майно, його власником
залишається орендодавець, а орендар
користується ним впродовж строку
(пункт 2.3 Договору);
- передача майна в оренду здійснюється
за вартістю, визначеною експертною
оцінкою, і складає (без ПДВ) 2 089 582, 55 грн.
(пункт 2.4 Договору);
- після проведення капітального
ремонту свердловини орендарем
фонтанна арматура та
насосно-компресорні труби
повертаються орендодавцю (пункт 2.5
- у разі припинення Договору майно
повертається орендарем орендодавцю.
Орендар повертає майно орендодавцю
аналогічно порядку, встановленому при
передачі майна орендарю Договором.
Майно вважається поверненим
орендодавцю з моменту підписання
сторонами акта приймання-передачі.
Акт приймання-передачі орендованого
майна повинен бути укладений сторонами
впродовж десяти днів з моменту
отримання письмового повідомлення про
намір повернення майна з користування
(пункт 2.6 Договору);
- обов'язок зі складання акта
приймання-передачі покладається на
сторону, яка передає майно іншій
стороні Договору (пункт 2.7 Договору);
- розмір орендної плати розраховується
на підставі Методики розрахунку
орендної плати, затвердженої Кабінетом
Міністрів України, і становить без ПДВ
за перший місяць оренди 19 154, 51 грн.
Нарахування ПДВ на суму орендної плати
здійснюється у порядку, визначеному
чинним законодавством.
Орендна плата за перший та наступні
місяці оренди визначається шляхом
коригування орендної плати на індекс
інфляції наступних місяців оренди
(пункт 3.1 Договору);
- сторони домовились, що зобов'язання
орендаря перед орендодавцем в частині
нарахування та сплати орендної плати
виникають з моменту підписання акта
приймання-передачі орендованого майна
(пункт 3.2 Договору);
- орендна плата вноситься щомісячно не
пізніше 10 числа місяця, наступного за
звітним шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок орендодавця
платіжним дорученням орендаря, якщо
інше не передбачено Договором (пункт 3.3
- розмір орендної плати може бути
переглянуто на вимогу однієї із сторін
у разі зміни методики її розрахунку,
змін централізованих цін і тарифів та в
інших випадках. Зміна орендної плати
оформлюється додатковою угодою та
підписується сторонами (пункт 3.4
- орендар зобов'язаний: своєчасно
вносити орендну плату за користування
майном (пункт 5.2 Договору);
у разі припинення або розірвання
Договору повернути орендодавцеві або
підприємству, вказаному орендодавцем,
орендоване майно у стані, не гіршому,
ніж на момент передачі його в оренду, з
врахуванням нормального фізичного
зносу та відшкодуванням орендодавцеві
збитків у разі погіршення стану або
втрати (повної або часткової)
орендованого майна з вини орендаря
(пункт 5.6 Договору);
- Договір набирає чинності з моменту
підписання уповноваженими
представниками сторін за умови
погодження з орендодавцем і укладено
на строк дії ліцензії від 03.06.1994 №
144 (до 03.06.2014 включно).
Строк дії оренди - до 03.06.2014.
У випадку продовження дії спеціального
дозволу (ліцензії) термін дії Договору
продовжується за згодою сторін. В разі
дострокового припинення дії
спеціального дозволу орендар повинен
негайно повідомити про це орендодавця
та повернути орендоване майно у термін
і у порядку, передбаченому пункті 2.2.
Договору, у зв'язку з чим дія Договору
Орендоване майно на підставі письмової
згоди Сторін може бути повернуто
орендодавцю до закінчення строку
оренди (пункт 11.1 Договору);
- достроково розірвати Договір можна на
підставі письмової угоди сторін або у
судовому порядку відповідно до чинного
законодавства (пункт 11.4 Договору);
- реорганізація орендодавця чи
орендаря або перехід права власності
на орендоване майно третім особам не
визнається підставою для зміни або
припинення чинності Договору і він
зберігає свою чинність для нового
власника орендованого майна (його
правонаступників), за винятком випадку
приватизації орендованого майна
орендарем (пункт 11.6 Договору);
- чинність Договору припиняється
внаслідок: закінчення строку, на який
його було укладено; загибелі
орендованого майна; дострокового
розірвання за умовами Договору або за
рішенням господарського суду;
банкрутства орендаря та в інших
випадках, прямо передбачених
законодавством України (пункт 11.7
Договору);

- взаємовідносини сторін, не
врегульовані Договором, регулюються
чинним законодавством України (пункт
11.9 Договору).

16.07.2004 сторонами було підписано акт
приймання-передачі орендованого майна,
за яким орендодавець передав, а орендар
прийняв орендоване майно.

03.06.2014 сплив строк Договору і позивач
звернувся до відповідача листом № 795-г,
в якому зазначив, зокрема, про те, що
якщо в разі впродовж одного місяця
після закінчення строку оренди від
Товариства не надійде заперечень, а
Компанія продовжить користуватися
майном та сплачувати орендну плату,
Договір, на думку позивача, буде
поновлено на строк дії спеціального
дозволу від 31.12.2004 № 3658 до 31.12.2024.

27.06.2014 Управління повідомило Компанію
про те, що у зв'язку з приписом частини
шостої статті 7 Закону України «Про
трубопровідний транспорт» Товариство
не має законних підстав для
продовження дії Договору та
пропонувало, беручи до уваги
закінчення терміну дії Договору 03.06.2014,
питання повернення орендованого майна
вирішити в порядку, передбаченому
пунктами 2.5 - 2.6 Договору.

15.09.2014 позивач надіслав відповідачу
(копії НАК «Нафтогаз України» та
Управлінню) листа № 1407-ю, в якому
повідомив останнього про те, що
Управління намагається вчинити спроби
розірвання орендних відносин сторін.

19.09.2014 Управління просило Компанію
повернути орендоване майно, як
передбачено пунктами 5.2 і 5.6 Договору,
оскільки строк його сплив, і не
пролонговувався, про що позивач був
повідомлений.

23.09.2014 позивач надіслав Управлінню
листа, в якому зазначив, що зупинка і
опломбування свердловин є недоцільною
та суперечить пролонгованому, на думку
Компанії, Договору.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що:
оскільки позивачем було поновлено
строк дії спеціального дозволу до
31.12.2024, то і строк дії Договору було
поновлено на такий самий строк у
зв'язку з тим, що відповідач впродовж
місяця (з 03.06.2014 до 03.07.2014) не заперечив
проти поновлення строку дії Договору;
дія Закону України «Про трубопровідний
транспорт», а саме частина шоста статті
7 вказаного Закону не розповсюджує свою
дію у даному випадку, оскільки Договір
було укладено до запровадження
заборони (16.07.2004); в Управління відсутні
повноваження від імені Товариства
припиняти дію Договору.

Беручи до уваги наведене господарський
суд міста Києва вважає за доцільне
зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 759
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

У частині першій статті 763 ЦК України
зазначено, що договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Вказані правовідносини регулюються,
крім іншого, Законом України «Про
оренду державного та комунального
майна» (далі - Закон).

Відповідно до частини другої статті 17
Закону у разі відсутності заяви однієї
із сторін про припинення або зміну умов
договору оренди протягом одного місяця
після закінчення терміну дії договору
він вважається продовженим на той
самий термін і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

Норма зазначеної статті має
диспозитивний характер, оскільки не
вказує на те, що відповідна вимога про
припинення договору оренди має
називатися виключно заявою. Така заява
може бути направлена однією із сторін у
формі листа, телеграми, факсограми
тощо. Істотне значення у даному випадку
має зміст такої заяви, оскільки вона
обов'язково повинна бути спрямована на
припинення або зміну умов договору
оренди, та факт її отримання іншою
стороною.

Водночас за статтею 764 ЦК України у
разі, якщо наймач продовжує
користуватися майном після закінчення
строку договору найму, то, за
відсутності заперечень наймодавця
протягом одного місяця, договір
вважається поновленим на строк, який
був раніше встановлений договором.

Пункт 4.1 постанови пленуму Вищого
господарського України від 29.05.2013 № 12
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна» (далі - Постанова)
передбачає, що зі змісту статей 759, 763 і
764 ЦК України, частини другої статті 291
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) вбачається, що після
закінчення строку договору оренди він
може бути продовженім на такий самий
строк, на який цей договір укладався, за
умови, якщо проти цього не заперечує
орендодавець.

Відтак, якщо на дату закінчення строку
договору оренди і протягом місяця
після закінчення цього строку мали
місце заперечення орендодавця щодо
поновлення договору на новий строк, то
такий договір припиняється. При цьому,
за змістом наведеного, ініціатива
таких дій покладається саме на
орендодавця.

За змістом пункту 11.1 Договору у випадку
продовження дії спеціального дозволу
(ліцензії) термін дії даного договору
продовжується за згодою сторін.

В обґрунтування позовних вимог
Компанія зазначає, що дію Договору було
поновлено на такий самий строк у
зв'язку з тим, що відповідач впродовж
місяця (з 03.06.2014 до 03.07.2014) не заперечив
проти поновлення строку дії Договору,
проте господарський суд міста Києва не
погоджується з такими доводами
відповідача, оскільки листом від 27.06.2014
Управління повідомило позивача про
відсутність наміру Товариства
продовжувати строк дії Договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
Компанія отримала вказаний лист 04.07.2014,
що підтверджується поданими суду
копіями рекомендованих повідомлень (№
03351281 та № 03351290) про вручення поштового
відправлення (далі - повідомлення про
вручення), проте, у вказаних
повідомленнях про вручення у графі
«дата подання» зазначено дату, яка
вказана у листі Управління, а саме
27.06.2014.

Відповідно до підпункту 4.1.1 пункту 4.1
Нормативів і нормативних строків
пересилання поштових відправлень та
поштових переказів, затверджених
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 12.12.2007 № 1149,
нормативні строки пересилання простої
письмової кореспонденції операторами
поштового зв'язку (без урахування
вихідних днів об'єктів поштового
зв'язку) становить Д+2 місцевої та Д+1
пріоритетної (Д - день подання
поштового відправлення до пересилання
в об'єкті поштового зв'язку або
опускання простого листа чи поштової
картки до поштової скриньки до початку
останнього виймання; 1 і 2 кількість
днів, впродовж яких пересилається
поштове відправлення).

Оскільки обидва адресата знаходяться у
м. Полтава, то не зрозуміло, чому
позивач не отримав вказані листи до
спливу місячного строку, а отримав саме
04.07.2014.

З наведеного можна дійти висновку, що
Управління вчасно повідомило позивача
про відсутність наміру продовжувати
строк дії Договору.

При цьому, посилання позивача на те, що
в Управління відсутні повноваження від
імені Товариства припиняти дію
Договору є безпідставними з огляду на
таке.

Частина перша статті 55 ГК України
визнає суб'єктами господарювання
учасників господарських відносин, які
здійснюють господарську діяльність,
реалізуючи господарську компетенцію
(сукупність господарських прав та
обов'язків), мають відокремлене майно і
несуть відповідальність за своїми
зобов'язаннями в межах цього майна,
крім випадків, передбачених
законодавством.

У пункті 1 частини другої вказаної
статті зазначено, що суб'єктами
господарювання, зокрема, є
господарські організації - юридичні
особи, створені відповідно до
Цивільного кодексу України, державні,
комунальні та інші підприємства,
створені відповідно до цього Кодексу, а
також інші юридичні особи, які
здійснюють господарську діяльність та
зареєстровані в установленому законом
порядку.

За приписом частини четвертої статті 64
ГК України підприємство має право
створювати філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи, погоджуючи питання про
розміщення таких підрозділів
підприємства з відповідними органами
місцевого самоврядування в
установленому законодавством порядку.
Такі відокремлені підрозділи не мають
статусу юридичної особи і діють на
основі положення про них,
затвердженого підприємством.

Відповідно до частини першої статті 95
ЦК України філією є відокремлений
підрозділ юридичної особи, що
розташований поза її
місцезнаходженням та здійснює всі або
частину її функцій.

Згідно з частиною четвертою вказаної
статті керівники філії та
представництв призначаються юридичною
особою і діють на підставі виданою нею
довіреності.

Тобто для здійснення функцій від імені
юридичної особи остання видає
довіреність призначеному нею
керівникові філії або представництва,
за якою вони мають право укладати
договори та інші правочини від імені
юридичної особи, що їх створила, у межах
наданих повноважень. Керівник на
підставі цієї довіреності діє від
імені та в інтересах юридичної особи, а
не від імені філії або представництва.

Отже, можна дійти висновку, що лист
27.06.2014 № 37-4179 про відмову у продовженні
строку дії Договору та вимогою про
повернення майна за підписом керівника
філії Управління не суперечить нормам
чинного законодавства.

З огляду на наведене господарський суд
міста Києва дійшов висновку відмову в
задоволенні позовних вимог.

Водночас, як зазначено у пункті 1.3
Договору, орендоване майно знаходиться
на балансі орендодавця.

За належністю основні виробничі фонди
поділяють на власні і залучені. Власні
основні фонди - це фонди, які
знаходяться на балансі підприємства.
Залучені - взяті в тимчасове
користування в іншої організації на
умовах оренди або надання послуг.

Згідно з частиною шостою статті 7
Закону України «Про трубопровідний
транспорт» (статтю 7 доповнено новою
частиною шостою згідно із Законом
України «Про внесення змін до Закону
України «Про трубопровідний
транспорт» щодо реформування
нафтогазового комплексу» від 13.04.2012 №
4658-6) відчуження основних фондів, акцій
та часток у статутному капіталі
державних підприємств, що провадять
діяльність з транспортування
магістральними трубопроводами і
зберігання у підземних газосховищах, а
також підприємств, установ,
організацій, утворених внаслідок їх
реорганізації, передача їх з балансу на
баланс, у концесію, оренду, лізинг,
заставу, управління, до статутного
фонду інших юридичних осіб, вчинення
інших правочинів, що можуть призвести
до відчуження основних фондів, акцій та
часток у статутному капіталі цих
підприємств, а також основних фондів та
акцій Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України», дочірніх
та заснованих нею підприємств,
забороняється, крім випадків, коли
результатом таких дій є: передача
основних фондів, акцій та часток у
статутному капіталі таких підприємств
виключно бюджетній установі,
державному підприємству або
акціонерному товариству, 100 відсотків
акцій якого перебуває в державній
власності України; створення державних
підприємств або акціонерних товариств,
100 відсотків акцій та часток у
статутному капіталі яких перебуває в
державній власності України.

Отже, згідно з частиною шостою статті 7
Закону України «Про трубопровідний
транспорт» у Товариства відсутнє право
на поновлення (пролонгацію) строку
Договору.

При цьому, у пункті 4.2 Постанови
зазначено, що господарським судам слід
відмовляти в позові про визнання
договору оренди продовженим
(пролонгованим), оскільки така позовна
вимога (без подання доказів наявності
спору стосовно такого продовження), є,
по суті, вимогою про встановлення
юридичного факту, а це не відповідає
передбаченим законом (стаття 20 ГК
України, стаття 15, частина друга статті
16 ЦК України) способам захисту
порушеного права.

Так, виходячи із змісту статті 16 ЦК
України цей Кодекс не передбачає
такого способу захисту цивільних прав
та інтересів, як визнання договору
пролонгованим, і такий спосіб не
встановлений ані договором, з приводу
якого виник спір, ані будь-яким законом
України.

Під захистом права розуміється
державно-примусова діяльність,
спрямована на відновлення порушеного
права суб'єкта правовідносин та
забезпечення виконання юридичного
обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб
захисту може бути визначений як
концентрований вираз змісту (суті) міри
державного примусу, за допомогою якого
відбувається досягнення бажаного для
особи, право чи інтерес якої порушені,
правового результату. Спосіб захисту
втілює безпосередню мету, якої прагне
досягнути суб'єкт захисту (позивач),
вважаючи, що таким чином буде припинене
порушення (чи оспорювання) його прав,
він компенсує витрати, що виникли у
зв'язку з порушенням його прав, або в
інший спосіб нівелює негативні
наслідки порушення його прав.

По суті, прийняте судом рішення носить
декларативний характер, оскільки не
може бути виконане шляхом
державно-примусової діяльності, яка
(діяльність) не може відбутись шляхом
спонукання особи визнати певні
обставини або не вчинювати певних дій,
що фактично лежить в площині її
особистого волевиявлення.

За приписами статті 49 ГПК України
судові витрати зі справи слід покласти
на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК
України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 26.12.2014.

Суддя
О.
Марченко