РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

23 грудня 2014 року
Справа № 906/1241/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Маціщук А.В.

судді
Петухов М.Г. ,

судді
Гулова А.Г.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - юр. Кармазіної Г.А. (пост.
дов. №54 від 08.01.2014р.)

третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Житомирської
області від 17.11.14 р.

у справі № 906/1241/14 (суддя Ляхевич А.А. )

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до комунального підприємства
Новоград-Волинської міської ради
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго"

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз"

про стягнення 321415,23 грн.

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення господарського
суду Житомирської області у справі
№ 906/1241/14 від 17.11.2014р. (суддя
Ляхевич А.А.) задоволено частково
позовні вимоги публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
про стягнення 321415,23 грн. Підлягає
стягненню з комунального підприємства
Новоград-Волинської міської ради
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго" на
користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 66076,39 грн.
відсотків річних, 14694,53 грн.
інфляційних, 120322,16 грн. пені та 6428,30 грн.
витрат на оплату судового збору. Судом
відмовлено у стягненні 120322,16 грн. пені..

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулося
до Рівненського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції від
17.11.2014 р. у справі № 906/1241/14 в частині
зменшення розміру пені на 120322,15 грн. та
прийняти нове рішення, яким стягнути з
комунального підприємства
Новоград-Волинської міської ради
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго" на
користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 120322,15 грн.
пені, в стягненні яких було відмовлено.
В іншій частині рішення господарського
суду Житомирської області від 17.11.2014 р.
у справі № 906/1241/14 - залишити без змін.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, скаржник, посилаючись на ст.233
ГК України, доводить, що господарський
суд при вирішенні питання про
зменшення пені не оцінив об'єктивно, чи
є даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, причини неналежного
виконання або невиконання
зобов'язання, невідповідності розміру
пені наслідкам порушення. Вважає, що
суд виклав у рішенні лише доводи та
докази сторони, на користь якої
приймається рішення, є порушенням
вимог статті 4-2 ГПК щодо рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом. Місцевий
господарський суд не врахував жодного
аргументу, доводу чи доказу позивача,
не зазначивши мотивів відхилення, чим
порушив вимоги ст.ст.4-2, 43, 84
Господарського процесуального кодексу
України, і це призвело до прийняття
неправильного рішення.

Так, в рішенні зазначено, що суд,
зменшуючи розмір неустойки, виходив з
того, що відповідач перебуває у тяжкому
матеріальному становищі. Разом з тим,
Господарський кодекс України визначає,
що учасник господарських відносин у
разі порушення ним грошового
зобов'язання не звільняється від
відповідальності через неможливість
виконання і зобов'язаний відшкодувати
збитки, завдані невиконанням
зобов'язання, а також сплати штрафні
санкції відповідно до вимог,
встановлених кодексом та іншими
законами. Скаржник звертає увагу, що
сторони відповідно до п.9.3. договору
встановили вид забезпечення виконання
зобов'язання - пеню, і заздалегідь
визначили розмір неустойки за
неналежне виконання зобов'язання, тому
вважає, що суд неправомірно самостійно
визначив розмір пені. Скаржник звертає
увагу на те, що відсутність вини
відповідача у виникненні боргу, його
важкий фінансовий стан не є винятковим
випадком в розумінні ст.233
Господарського кодексу України та п.3
ст.83 ГПК України та підставою для
зменшення неустойки.

Вважає, що місцевий господарський суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, а також визнав
встановленими недоведені обставини,
які мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
НАК "Нафтогаз України" відповідач
заперечує її доводи, зазначає, що
апеляційна скарга є необґрунтованою і
підлягає відхиленню.

Доводить, що при вирішенні питання про
зменшення пені господарським судом
Житомирської області вірно було
враховано наявність виняткових
обставин, які дають підстави для
зменшення розміру пені, ґрунтуються на
загальних засадах цивільного
законодавства, яким є, зокрема,
справедливість, добросовісність та
розумність.

Пояснює, що за важкого матеріального
становища сплата надмірно великих
штрафних санкцій матиме тяжкі наслідки
для підприємства, оскільки останнє не
має джерел для їх покриття. Крім того,
сплата надмірно великих штрафних
санкцій в даному випадку зачіпає не
лише майнові інтереси відповідача, а й
інші інтереси, зокрема, можливість
вчасного та якісного постачання
теплової енергії населенню, школам,
дошкільним закладам, лікарням та іншим
державним установам.

У судовому засіданні 23.12.2014 р.
представник відповідача доводи
апеляційної скарги заперечила з
підстав, викладених у відзиві, рішення
господарського суду Житомирської
області від 17.11.2014 р. у справі № 906/1241/14
залишити без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, заслухавши пояснення
представників сторін в судовому
засіданні, перевіривши оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню. При цьому
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 29.11.2011 р.
публічним акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" (як газозбутовою
організацією) та комунальним
підприємством Новоград-Волинської
міської ради
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго"
(як споживачем) укладено договір на
постачання природного газу
№13-2011-ТЕ-200-Н (населення) від 29.09.2011 р.
(а.с.15-18), за яким газозбутова
організація зобов'язується передати у
власність споживача у ІV кварталі 2011
року та у 2012 році природний газ (газ
виключно для виробництва теплової
енергії (опалення та гарячого
водопостачання) для населення та
релігійних організацій, а споживач
зобов'язується прийняти та оплатити
газ на умовах даного договору. Згідно
п.1.3. цього договору передбачено
постачання газу на котельні
підприємства споживача.

Відповідно до п.5.1., п.5.3. договору
кількість газу, яка постачається
споживачу, визначається за даними
комерційного вузла обліку газу
споживача, повірених і атестованих в
органах Держспоживстандарту України,
які повинні відповідати умовам Правил
виміру споживання газів та рідин
стандартними звужуючими пристроями
РД-50-213-80 Держкомітету СРСР по
стандартах, іншим нормативними
документам Держспоживстандарту
України і мати клас точності, не гірший
ніж 1,0. Інші умови порядку обліку газу,
регламентуються Технічною угодою,
укладеною між газозбутовою
організацією та споживачем.

Згідно пункту 6.1. договору на
постачання природного газу, ціна на газ
затверджується Національною комісією
регулювання електроенергетики України
та/або іншими уповноваженими
державними органами, яким чинним
законодавством України надано право
встановлювати ціни та тарифи на газ і
становить 1309,20 грн. (з ПДВ) за 1000 куб.м.
При цьому, ціна на газ, визначена в п.6.1.
договору, може змінюватись за рішенням
уповноважених державних органів (п.6.2.
договору).

У відповідності до пункту 7.1. договору
на постачання природного газу, оплата
за газ здійснюється споживачем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу. В платіжних
дорученнях споживач повинен
обов'язково вказати номер договору,
дату його підписання, призначення
платежу. За наявності заборгованості у
споживача газозбутова організація
зараховує кошти, що надійшли від
споживача як погашення заборгованості
за газ, поставлений в минулі періоди,
незалежно від вказаного в платіжному
дорученні призначення платежу (п.7.2.
договору на постачання природного
газу).

Пунктом 9.1. договору на постачання
природного газу встановлено, що за
невиконання або неналежне виконання
своїх зобов'язань по даному договору
сторони несуть відповідальність у
відповідності з чинним законодавством
України.

Відповідно до п.9.3. договору сторони
погодили, що за порушення строку оплати
споживач сплачує на користь
газозбутової організації пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
за період, за який нараховується пеня,
від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення, а також
відшкодовує понесені газозбутовою
організацією збитки.

У відповідності до пункту 12.1. договору
на постачання природного газу, даний
договір набирає чинності з 01.10.2011 р. і
діє в частині постачання газу по 31.12.2012
р., а в частині розрахунків - до їх
повного здійснення.

В подальшому, між відповідачем та
третьою особою підписано додаткові
угоди до договору №13-2011-ТЕ200Н від 29.09.2011
р. на постачання природного газу: № 1/2011
від 11.10.2011 р., № 2/2011 від 20.10.2011р., № 3 від
03.01.2012 р., № 3/1 від 09.01.2012 р. (а.с.19-22), а
також додаткову угоду до договору на
постачання природного газу
№13-2011-ТЕ-200-Н від 29.09.2011 р., згідно з якою
сторони домовились вважати договір
№13-2011-ТЕ-200-Н від 29.09.2011 р. таким, що
припинив дію в частині постачання
природного газу з 01.09.2012 р. (а.с.23).

15.10.2012 р. публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз" (первісний
кредитор) та публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (новий
кредитор) укладено договір № 14/5416/12 про
відступлення права вимоги (а.с.11-12), за
яким первісний кредитор передає, а
новий кредитор приймає на себе право
вимоги до боржника первісного
кредитора комунальне підприємство
Новоград-Волинської міської ради
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго" за
договором на постачання природного
газу №13-2011-ТЕ-200-Н від 29.09.2011р. у сумі
2945113,61грн. (п.1.1. договору про
відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 статті 512 Цивільного
кодексу України, кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом (ч.1
ст.514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом (ч.1 ст.516 ЦК України).

Згідно п.1.2. договору, крім передачі
права вимоги оплати спожитого
природного газу за зобов'язанням,
зазначеним в п.1.1. договору, до нового
кредитора переходять права вимоги
стягнення всіх штрафних санкцій,
інфляційних витрат та відсотків,
пов'язаних з невиконанням або
неналежним виконанням боржником своїх
зобов'язань за зазначеним вище
договором.

Відповідно до пунктів 2.4., 2.5. договору
про відступлення права вимоги, сторони
договору здійснюють розрахунки за цим
договором на визначену в п.1.1. договору
суму права вимоги, переданого від
первісного кредитора новому кредитору
шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог, згідно ст.601 ЦК
України. Зарахування здійснюється
після підписання сторонами акта
приймання-передачі документів.
Зарахування зустрічних однорідних
вимог підтверджується договорами про
припинення зобов'язань та/або заявами
про зарахування вимог.

За пунктом 2.1. договору про
відступлення права вимоги, первісний
кредитор зобов'язаний в термін до 19.10.2012
р. передати новому кредитору оригінали
документів, які підтверджують права
вимоги до боржника та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення. Згідно п.2.2.
договору право вимоги вважається
переданим після фактичної передачі
документів, зазначених в п.2.1. цього
договору. Передача документів
оформлюється актом приймання-передачі
з зазначенням переліку переданих
документів.

На виконання пункту 2.1. договору про
відступлення права вимоги 19.10.2012 р. ПАТ
"Житомиргаз" та ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" підписано акт приймання -
передачі документів за наведеним в
акті переліком (а.с.13).

Листом № 7059/19 від 16.10.2012 р. комунальне
підприємство Новоград-Волинської
міської ради
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго"
повідомлено публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз" про укладений
15.10.2012 р. договір № 14/5416/12 про
відступлення права вимоги (а.с.14).

Отже, позивач ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" отримало право вимоги до
комунального підприємства
Новоград-Волинської міської ради
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго"
щодо виконання усіх грошових
зобов'язань за договором на постачання
природного газу №13-2011-ТЕ-200-Н
(населення) від 29.09.2011 р., укладеним
публічним акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" та комунальним
підприємством Новоград-Волинської
міської ради
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго".

На виконання договору №13-2011-ТЕ-200-Н від
29.09.2011 р. ПАТ "Житомиргаз" протягом
листопада 2011 року - квітня 2012 року
передало, а КП Новоград-Волинської
міської ради
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго"
отримало природний газ на суму 10787914,04
грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу від
02.12.2011 р. щодо постачання 132773 м.куб.
природного газу, від 03.01.2012 р. - 1319305
м.куб., від 01.02.2012 р. - 1781924 м.куб., від
01.03.2012 р. - 2055000 м.куб., від 02.04.2012 р. - 1295325
м.куб., від 03.04.2012 р. - 460796 м.куб. (а.с.24-29).

За умовами пункту 7.1. договору на
постачання природного газу оплата за
газ здійснюється споживачем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Такі умови договору щодо своєчасного
здійснення розрахунків були порушені
відповідачем, грошові зобов'язання
своєчасно не виконувались. Разом з тим,
заборгованість за переданий природний
газ за договором погашена повністю
21.12.2012 р., що підтверджує позивач у
розрахунку суми позовних вимог станом
на 23.10.2013 р. (а.с.8-10).

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

У відповідності до ст.625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до зазначеної норми за
прострочення відповідачем виконання
зобов'язання по оплаті переданого у
листопаді 2011 року - квітні 2012 року
природного газу, позивачем було
нараховано до стягнення з відповідача
3% річних в загальній сумі 66076,39 грн. та
інфляційні у розмірі 14694,53 грн. за
відповідні періоди з урахуванням умов
п.7.1 договору на постачання природного
газу та виконуваних відповідачем
платежів (розрахунок на а.с.8-10).

Перевіривши розрахунок позивача,
колегія суддів встановила його
правильність та, відповідно,
обґрунтованість позовних вимог про
стягнення боргу з урахуванням індексу
інфляції 14694,53 грн. та 66076,39 грн. 3% річних.
Тому колегія суддів погоджується із
рішенням суду першої інстанції в цій
частині.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Відповідно до п.3
ст.611 Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

У відповідності до ч.1 ст.549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст.549
Цивільного кодексу України, пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 4 статті 231 Господарського
кодексу України передбачено, що у разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому, розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконання частини
зобов'язання, або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.6 ст.231 Господарського
кодексу України, штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
НБУ, за увесь час користування чужими
коштами, якщо інший розмір відсотків не
передбачено законом або договором.

У відповідності до Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують
на користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений даним
законом, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Оскільки несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань має місце, позивач
правомірно відповідно до наведених
норм та умов п.9.3. договору на
постачання природного газу нарахував
за прострочення виконання зобов'язань
з оплати отриманого природного газу
240644,31 грн. пені (а.с.8-10). Розрахунок
позивача перевірений судом та
встановлено його правильність.

Відповідно до частини 3 статті 551
Цивільного кодексу України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233
Господарського кодексу України у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Пленум Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
роз'яснив, що вирішуючи, в тому й з
власної ініціативи, питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, яка порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Правом на зменшення неустойки в
порядку ст.83 ГПК України наділений не
лише суд першої інстанції, але і
апеляційний господарський суд,
оскільки апеляційний суд відповідно до
ст.ст.99,101 ГПК України повторно
розглядає справу за наявними і
додатково поданими доказами.

Колегією суддів враховано, що джерелом
розрахунків за спожитий природний газ
є отримання коштів від споживачів, а
основною причиною несвоєчасних
розрахунків за спожитий природний газ
є наявність різниці у тарифах на
теплову енергію, та її несвоєчасне
відшкодування державою, про що
свідчить розрахунок обсягу
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що надана населенню
комунальним підприємством
Новоград-Волинської міської ради
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго".
Відповідач є підприємством, основним
видом діяльності якого є виробництво
та постачання теплової енергії
споживачам, зокрема, установам і
організаціям, які фінансуються з
державного і місцевого бюджетів, а
також населенню - за чітко
регульованими тарифами, встановленими
НКРЕ та рішеннями органу місцевого
самоврядування, і таким споживачам
пеня за несвоєчасне внесення плати за
комунальні послуги не нараховується.
При цьому навіть за умови
нерентабельності та значної
дебіторської заборгованості, вартість
наданих послуг не може
змінена/збільшена. Такі обставини
заслуговують на увагу, оскільки
обумовлюють складний фінансовий стан
і, відповідно, впливають на стан
виконання зобов'язання відповідача
перед позивачем.

У ч.4 ст.191 Господарського кодексу
України зазначено, що законом може бути
передбачено встановлення комунальних
цін на продукцію та послуги,
виробництво яких здійснюється
комунальними підприємствами. Згідно ч.6
цієї статті органи місцевого
самоврядування при встановленні
фіксованих цін, застосування яких
унеможливлює одержання прибутку
суб'єктами підприємництва, зобов'язані
надати цим суб'єктам дотацію
відповідно до закону.

Частиною 3 ст. 31 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
передбачено, що органи місцевого
самоврядування затверджують
ціни/тарифи на житлово-комунальні
послуги в розмірі економічно
обґрунтованих витрат на їх
виробництво. Частинами 4, 5 ст. 31 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" передбачено, що у разі
затвердження цін/тарифів на
житлово-комунальні-послуги нижчими від
розміру економічно обґрунтованих
витрат на їх виробництво орган, що їх
затвердив, зобов'язаний відшкодувати з
відповідного місцевого бюджету
виконавцям/виробникам різницю між
затвердженим розміром цін/тарифів та
економічно обґрунтованими витратами
на виробництво цих послуг. Видатки на
відшкодування втрат підприємств, що
пов'язані із затвердженням цін/тарифів
на житлово-комунальні послуги нижчими
від розміру економічно обґрунтованих
витрат на їх виробництво, відповідна
сільська, селищна, міська рада
передбачає у відповідному місцевому
бюджеті.

Постановою КМУ від 01 червня 2011 року N 869
"Про забезпечення єдиного підходу до
формування тарифів на
житлово-комунальні послуги" (з
наступними змінами та доповненнями)
затверджено Порядок формування
тарифів на теплову енергію, її
виробництво, транспортування та
постачання, послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води.

За змістом цього Порядку відповідачем
до складу інших операційних витрат не
можуть включатися: суми визнаних
штрафів, пені, неустойки. Відповідно,
зазначені витрати відносяться
підприємствами на збитки від
господарської діяльності.

За договором №13-2011-ТЕ-200-Н природний газ
придбано відповідачем для виробництва
теплової енергії, яка споживається,
зокрема, населенням та релігійними
організаціями.

Наведене доводить, що відповідач є
суб'єктом підприємництва, одержання
прибутку якого залежить від рішень
органу місцевого самоврядування, що
встановлює фіксовані ціни на його
послуги, від вартості енергоносіїв, що
придбаваються ним в інших суб'єктів для
виробництва відповідних послуг, від
своєчасності отримання субвенцій з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, яка
виникла у зв'язку з невідповідністю
фактичної вартості теплової енергії
тарифам, що затверджувалися міською
радою, а також від розрахункової
платоспроможності споживачів, як
правило, населення, за споживання цих
послуг.

Тому колегія суддів вважає необхідним
врахувати майновий стан відповідача,
соціальна значущість підприємства, від
господарської діяльності якого
залежить безперебійне постачання
теплової енергії на території міста
Новоград-Волинського, а також те, що
відповідач вживав заходів до виконання
грошових зобов'язань перед позивачем,
грошове зобов'язання за договором на
постачання природного газу
№13-2011-ТЕ-200-Н від 29.09.2011 р. виконане
повністю, а період прострочення є
незначним.

Вбачається, що суд першої інстанції,
встановивши перелічені вище обставини
справи та підстави порушення
відповідачем грошового зобов'язання,
визнав даний випадок винятковим, і
правомірно скористався правом суду на
зменшення розміру пені - відповідно до
ч.1 ст.233 ГК України та п.3 ст.83 ГПК
України та зменшив належну до
стягнення пеню на 50%. Разом з тим, при
вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд взяв до уваги
майновий стан обох сторін, зокрема,
врахував зазначені позивачем доводи та
подані на їх підтвердження доводи щодо
складного фінансового стану
підприємства позивача (а.с.104-108).

Колегія суддів оцінила наведені
обставини в їх сукупності і дійшла
висновку про наявність підстав для
зменшення належних до стягнення сум
штрафних санкцій на підставі наведених
вище норм.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення
господарського суду Житомирської
області від 17.11.14 р. у справі № 906/1241/14
відповідає матеріалам справи,
ґрунтується на нормах законодавства,
якими врегульовані спірні
правовідносини, і підстав для його
зміни чи скасування за ст.104 ГПК України
немає. Доводи скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги покладаються на позивача
відповідно до ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105, 106
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"залишити без
задоволення, рішення господарського
суду Житомирської області від 17.11.2014 р.
у справі № 906/1241/14 залишити без змін.

Головуючий суддя
Маціщук А.В.

Суддя
Петухов М.Г.

Суддя
Гулова А.Г.