ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2014 рокуСправа № 912/1175/14
Господарський суд Кіровоградської
області у складі головуючого судді
Кабакової В.Г., суддів Тимошевської В.В.
та Шевчук О.Б., розглянувши матеріали
об'єднаної справи № 912/1175/14

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Седна-Агро",
Черкаська область, м. Монастирище

до відповідача: приватного
підприємства "ТрейдСервіс",
Кіровоградська область, смт.
Голованівськ

про стягнення 64460,38 грн.

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Седна-Агро",
Черкаська область, м. Монастирище

до відповідача: приватного
підприємства "ТрейдСервіс",
Кіровоградська область, смт.
Голованівськ

про стягнення 67656,10 грн.

за зустрічним позовом приватного
підприємства "ТрейдСервіс",
Кіровоградська область, смт.
Голованівськ

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Седна-Агро",
Черкаська область, м. Монастирище

про визнання договору недійсним та
стягнення 101322,94 грн.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним та
відповідача за зустрічним позовом -
Кушнір С.В. адвокат, договір про
надання правової допомоги № 15 від
20.03.2014 року;

від позивача за первісним та
відповідача за зустрічним позовом -
Малярчук Д.В., директор;

від відповідача за первісним та
позивача за зустрічним позовом -
Майстренко О.М., адвокат, договора про
надання правової допомоги від 06.06.2014 №
14/14 та №15/14, довіреність від 01.08.2014

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Седна - Агро" (надалі -
ТОВ "Седна - Агро") 15.04.2014 звернулось до
господарського суду Кіровоградської
області з позовом про стягнення з
приватного підприємства "ТрейдСервіс"
(надалі - ПП "ТрейдСервіс")
заборгованості у сумі 57598,51 грн. з яких:
40138,75 грн. - сума основного боргу, 2729,39
грн. - сума пені, 6301,23 грн. - 30 % річних, 762,64
грн. - інфляційні збитки, 7666,50 грн. - 0,1 %
за користування товарним кредитом, з
покладенням на відповідача витрат по
сплаті судового збору.

Ухвалою від 16.04.2014 порушено провадження
у справі № 912/1175/14.

Заявою від 28.05.2014 № 132 позивач збільшив
позовні вимоги та просить стягнути
з відповідача 64460,38 грн., з яких 40138,75 грн.
основного боргу, 3720,00 грн. пені, 7917,78
грн. 30% річних, 3050,55 грн. збитків від
інфляції, 9633,30 грн. 0,1% за кожний день
користування товарним кредитом, а
також судовий збір та послуги адвоката.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Седна - Агро" (надалі -
ТОВ "Седна - Агро") 06.05.2014 звернулось до
господарського суду Кіровоградської
області з позовом про стягнення з
приватного підприємства "ТрейдСервіс"
(надалі - ПП "ТрейдСервіс")
заборгованості у сумі 75451,16 грн. з яких:
49701,46 грн. - сума основного боргу, 4012,47
грн. - сума пені, 8864,56 грн. - 30 % річних,
2087,46 грн. - інфляційні збитки, 10785,21 грн. -
0,1 % за користування товарним
кредитом, з покладенням на відповідача
витрат по сплаті судового збору, а
також витрат на оплату послуг адвоката.

Ухвалою від 08.05.2014 порушено провадження
у справі № 912/1416/14.

Позивачем подано заяву про зменшення
позовних вимог, згідно якої він просить
зменшити позовні вимоги на 7795,02 грн.,
стягнути з ПП "Трейдсервіс" на користь
ТОВ "Седна-Агро" 67656,10 грн., з яких
основний борг за поставлений товар в
сумі - 44566,96 грн, суму пені за весь час
прострочення грошового зобов'язання в
розмірі 3597,51 грн., 30 % річних від
простроченої суми в розмірі - 7948,79 грн.,
суму інфляційних збитків в розмірі -
1871,81 грн., 01 % за кожен день користування
товарним кредитом від вартості
переданого, але неоплаченого товару в
розмірі - 9671,03 грн., витрати на оплату
судового збору у розмірі 1827,00 грн., а
також сплачені позивачем витрати на
оплату послуг адвоката в розмірі 3800,00
грн.

З урахуванням вимог статті 22 ГПК
України, господарським судом прийнято
до розгляду заяви про збільшення та
зменшення позовних вимог.

Відповідач надав відзиви на позов, за
змістом яких позовні вимоги заперечив
з тих підстав, що договори не
підписувалися, товар поставлявся за
усною домовленістю, поставлене насіння
є не сертифікованим, а у договорі №
015-КС визначено строк, який не дозволяє
сторонам здійснити будь-які дії по
даному договору, адже останній не діяв
жодного періоду часу.

Ухвалою від 02.07.2014 об'єднано справи №
912/1175/14 та № 912/1416/14 в одне провадження та
присвоєно об'єднаній справі № 912/1175/14.

Крім того ухвалою господарського суду
від 02.07.2014 призначено по даній справі
судово-технічну експертизу документів,
проведення якої доручено Одеському
науково-дослідному інституту судових
експертиз.

10.11.2014 на адресу господарського суду
Кіровоградської області надійшов
висновок Одеського науково-дослідного
інституту судових експертиз № 3496/03 від
30.10.2014 судово-технічної експертизи за
матеріалами справи № 912/1175/14.

13.11.2014 поновлено провадження у даній
справі вже колегією суддів,
призначеною за клопотанням
відповідача.

Позивач позовні вимоги з урахуванням
заяв про збільшення та про зменшення
позовних вимог у вказаних справах
підтримав в повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги заперечив.

ПП "ТрейдСервіс" 15.12.2014 подано зустрічну
позовну заяву до ТОВ "Седна-Агро", яка
містить вимогу про визнання недійсним
договору поставки насіння в кредит №
015-КС від 13.05.2013 та про стягнення з ТОВ
"Седна-Агро" на користь приватного
підприємства "ТрейдСервіс" грошових
коштів в сумі 101322,94 грн.

Ухвалою від 15.12.2014 господарським судом
прийнято вказану зустрічну позовну
заяву для спільного розгляду з
первісним позовом.

Відповідач за зустрічним позовом
позовні вимоги заперечив, про що
зазначив у відзиві на зустрічний позов.

Розглянувши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами, як зазначає позивач,
укладено:

- договір поставки засобів захисту
рослин № 013-КС від 29.04.2013, на підставі
якого позивач просить стягнути з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог, основну заборгованість
за поставлені засоби захисту рослин у
розмірі 44566,96 грн. та суму пені за весь
час прострочення грошового
зобов'язання в розмірі 3597,51 грн., 30 %
річних від простроченої суми в розмірі
- 7948,79 грн., суму інфляційних збитків в
розмірі - 1871,81 грн., 01 % за кожен день
користування товарним кредитом від
вартості переданого, але неоплаченого
товару в розмірі - 9671,03 грн.;

- договір поставки насіння в кредит №
015-КС від 13.05.2013, на підставі якого
позивач просить стягнути, з
урахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог,
заборгованість за поставлене насіння в
розмірі 40138,75 грн. та 3720,00 грн. пені,
7917,78 грн. 30% річних, 3050,55 грн. збитків від
інфляції, 9633,30 грн. 0,1% за кожний день
користування товарним кредитом.

Відповідно до п. 1.1. Договору поставки
ЗЗР в кредит № 013-КС від 29.04.2014 (далі -
договір № 013-КС), постачальник (ТОВ
"Седна-Агро") зобов'язалось продати та
поставити у строки передбачені цим
договором покупцеві (ПП "ТрейдСервіс")
засоби захисту рослин, а покупець
зобов'язався прийняти зазначений
товар і оплачувати його вартість
згідно встановленого цим договором
порядку.

Асортимент, номенклатура, кількість,
ціна та характеристики товару
визначаються сторонами на підставі
замовлення покупця та виходячи з
наявності товару на складі
постачальника й вказуються у
відповідній специфікації та
видаткових накладних (п. 1.2 договору №
013-КС).

Одночасно з товаром постачальник
повинен передати покупцеві за його
вимогою копії документів, що
підтверджують якість товару
(сертифікати аналізу фірми-виробника)
(п. 1.3. договору № 013-КС).

Відповідно до п. 4.1 договору оплата
товару покупцем здійснюється у
безготівковій формі за ціною та у
строки, вказані в специфікації,
видаткових накладних шляхом
перерахування вартості товару на
поточний банківський рахунок
постачальника в терміни зазначені в
специфікаціях до цього договору.
Остаточний розрахунок за весь
поставлений по цьому договору товар
покупець зобов'язаний здійснити не
пізніше як до 30.09.2013 року.

Позивачем до даного договору не надано
Специфікацію.

Пунктами 7.2, 7.4, 7.5 договору № 013-КС
передбачено можливість нарахування
пені, 30% річних, відсотків за
користування товарним кредитом.

Відповідно до п. 1.1. Договору поставки
насіння в кредит № 015-КС від 13.05.2013 (далі
- договір № 015-КС), постачальник (ТОВ
"Седна-Агро" зобов'язався продати та
поставити у строки передбачені цим
договором покупцеві (ПП "ТрейдСервіс")
насіння рослин, а покупець зобов'язався
прийняти зазначений товар і
оплачувати його вартість згідно
встановленого цим договором порядку.

Асортимент, номенклатура, кількість,
ціна та характеристики товару
визначаються сторонами на підставі
замовлення покупця та виходячи з
наявності товару на складі
постачальника й вказуються у
відповідній специфікації та
видаткових накладних (п. 1.2 договору №
015-КС).

Одночасно з товаром постачальник
повинен передати покупцеві за його
вимогою копії документів, що
підтверджують якість товару
(сертифікати аналізу фірми-виробника)
(п. 1.3. договору № 015-КС).

Відповідно до п. 4.1 договору оплата
товару покупцем здійснюється у
безготівковій формі за ціною та у
строки, вказані в специфікації,
видаткових накладних шляхом
перерахування вартості товару на
поточний банківський рахунок
постачальника в терміни зазначені в
специфікаціях до цього договору.
Остаточний розрахунок за весь
поставлений по цьому договору товар
покупець зобов'язаний здійснити не
пізніше як до 30.09.2012 року.

Сторонами до даного договору 13.05.2013
підписана та скріплена печатками
специфікація № 1, згідно якої
продається товар - "трістан" в кількості
50 п.од. на суму 80277,50 грн. та зазначено,
що покупець зобов'язаний оплатити
загальну вартість товару до 30.09.2013
року.

Крім того зазначені терміни та суми
сплати - 17.05.2013 - 40138,75 грн. та 30.09.2013 - 40138,75
грн.

Господарський суд приходить до
висновку про безпідставність
тверджень відповідача стосовно того,
що у договорі № 015-КС визначений строк
(певний період часу), зокрема
зазначення дати розрахунку - 30.09.2012,
який не дозволяє сторонам здійснити
будь-які дії по даному договору, так як
останній не діяв жодного періоду часу.

Так, дата укладення договору - 13.05.2013, а
у специфікації, яка є невід'ємною
частиною договору чітко визначено
кінцеву дату проведення розрахунку -
30.09.2013.

Відповідач за первісним позовом
заперечував факт укладення вказаних
договорів та зазначив про те, що між
сторонами крім вказаних договорів,
було укладено у 2013 році ще договір
поставки насіння по векселю 2013 № 009-КС
від 28.02.2013 (т. 2 а.с. 96 - 99, 104) та договір
поставки ЗЗР по векселю 2013 № 010-КС від
28.02.2013 (т. 2 а.с. 100 - 103, 105).

Відповідач вимагав надання позивачем
для огляду оригіналів всіх чотирьох
укладених між сторонами договорів. Так
як ТОВ "Седна-Агро" не надано для огляду
оригінала договору поставки насіння
по векселю 2013 № 009-КС від 28.02.2013,
відповідач зазначив про те, що
позивачем сторінку з підписами
вказаного договору використано для
формування договору № 013-КС.

Враховуючи те, що відповідачем
заперечувався факт укладення вказаних
договорів та зазначалось, про те, що на
його думку позивачем виготовлено
договори № 013-КС та № 015-КС в
односторонньому порядку з
використанням фрагментів інших
укладених між сторонами договорів
(заміна сторінки з підписами та
печатками), господарським судом з
метою роз'яснення, з'ясування та
встановлення факту дійсності та
укладення договору поставки ЗЗР в
кредит № 013-КС від 29.04.2013 та договору
поставки насіння в кредит № 015-КС
від 13.05.2013 та специфікації до нього,
задоволено клопотання відповідача
про призначення у справі судової
технічної експертизи документі та
ухвалою від 02.07.2014 призначено судову
технічну експертизу документів,
проведення якої доручено Одеському
науково-дослідному інституту судових
експертиз.

Зокрема, у висновку судово-технічної
експертизи документів за матеріалами
справи № 912/1175/14 від 30.10.2014 № 3496/03 (т. 3
а.с. 90 - 95) зазначено, що:

а) в договорі поставки ЗЗР в кредит №
013-КС від 29.04.2013: один із двох аркушів
підлягав заміні (оскільки договір
складається лише із двох аркушів, що не
дозволяє вивчити попередні та
послідуючі аркуші, то питання про те,
який із аркушів замінювався, не
вирішувалось); тексти на 1-ому та 2-ому
аркушах договору виконані або на
різних принтерах, або на одному, але
неодночасно;

б) в договорі поставки насіння в кредит
№ 015-КС від 13.05.2013 аркуші договору
заміні не підлягали та виконані на
одному й тому ж принтері. Договір
поставки насіння в кредит № 015-КС від
13.05.2013 та специфікація № 1 від 13.05.2013 до
договору № 015-КС від 13.05.2013 виконані на
одному й тому ж принтері.

Враховуючи ту обставину, що між
сторонами всього укладалось 4 договори,
позивачем не надано для огляду всіх
чотирьох оригіналів договорів, а також
беручи до уваги висновки експертизи,
господарський суд приходить до
висновку про обгрунтованість доводів
відповідача щодо поставки товару не по
договору № 013-КС, а на підставі
видаткових накладних.

Посилання в відповідних видаткових
накладних на вказаний договір,
відповідач обгрунтовує технічною
помилкою.

Так, позивач зазначає, що ним було
поставлено відповідачу наступні
засоби захисту рослин:

- на підставі видаткової накладної №
2726 від 29.04.2013 та довіреності від 29.04.2013
№ ТС0050 - "прима" в кількості 35 л. та
"Гнастар Голд" в кількості 7 кг на суму
23641,30 грн.

Позивачем також виписано податкову
накладну та рахунок на оплату (т. 2 а.с. 20
- 23);

- на підставі видаткової накладної № 3051
від 08.05.2013 та довіреності від 08.05.2013 №
ТС0052 - "клінік, в.р." в кількості 200 л на
суму 10999,20 грн.

Позивачем також виписано податкову
накладну та рахунок на оплату (т. 2 а.с.24 -
27);

- на підставі видаткової накладної № 3215
від 14.05.2013 та довіреності від 14.05.2013 №
ТС0054 - "пантера" в кількості 40 л на суму
6259,20 грн.

Позивачем також виписано податкову
накладну та рахунок на оплату (т. 2 а.с. 28
- 31);

- на підставі видаткової накладної №
4496 від 18.06.2013 - "коннект" в кількості 80 л
на суму 17603,52 грн. та виставлено до
оплати рахунок № 3687 від 18.06.2013 на суму
17603,52 грн. і виписано податкову накладну
(т. 2 а.с. 36 - 38).

Слід зазначити, що видаткова накладна
№ 4496 від 18.06.2013 не підписана з боку
відповідача та на ній не міститься
відтиску печатки відповідача, а також
позивачем не надано зазначену у
вказаній накладній довіреність від
18.06.2014 № 62.

Відповідач зазначив, що ним отримано
товар по видаткових накладних № 2726 від
29.04.2013, № 3051 від 08.05.2013, № 3215 від 14.05.2013, а
от за видатковою накладною № 4496 від
18.06.2013 "коннект" не отримано, хоча
здійснено його попередню оплату в
розмірі 8801,76 грн., про що свідчить
банківська виписка (т. 2 а.с. 40).

Позивачем в свою чергу в якості доказу
отримання відповідачем "коннекту" по
видатковій накладній № 4496 від 18.06.2013
року надано: докази попередньої його
оплати, пояснення менеджера Кирилюка
С.І. (т. 3 а.с. 8, 9), товарно-транспортну
накладну від 18.06.2013 (т.3 а.с. 31) та лист
Христинівської об'єднаної державної
податкової інспекції б/н та б/д про
невиявлення розбіжностей між ТОВ
"Седна-Агро" та ПП "Трейд-Сервіс" за
червень 2013 року (т. 3 а.с. 53).

Господарський суд не приймає вказані
докази в якості доказів поставки
відповідачу "коннекту", так як згідно
положень ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність" позивач
мав надати первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Надана товарно-транспортна накладна не
містить в собі всіх необхідних
реквізитів передбачених пунктом 2.4.
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну України від 24.05.1995 № 88,
та частиною 2 статті 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", зокрема не
містить печатки підприємства ПП
"ТрейдСервіс", не зазначено посади
особи, яка прийняла товар.

В Правилах перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених Наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 р. № 363,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 20.02.1998 р. за №128/2568, зазначено, що
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Однак в ст. 48 ЗУ від 05.04.2001 "Про
автомобільний транспорт" зазначено, що
документом, на підставі яких
виконуються внутрішні перевезення
вантажів може бути товарно-транспортна
накладна або інший визначений
законодавством документ на вантаж,
інші документи, передбачені
законодавством.

Крім того, надана позивачем
товарно-транспортна накладна не
відповідає типовій формі N 1-ТН
(складена тільки на одній стороні
аркуша), затвердженій наказом
Мінтрансу, Мінстату України № 488/346 "Про
затвердження типових форм первинного
обліку роботи вантажного автомобіля".

Таким чином позивачем поставлено
відповідачу товару на суму 40899,70 грн.

Відповідно до накладної на повернення
від покупця від 13.05.2013 № 38 відповідач
повернув позивачу товар "прима" в
кількості 35 л на суму 5134,50 грн. (т.2 а.с.
113).

Щодо оплати "клінік", поставленого на
підставі видаткової накладної № 3051 від
08.05.2013 та довіреності від 08.05.2013 № ТС0052
на суму 10999,20 грн. господарським судом
враховано наступне.

Як зазначає позивач, зокрема менеджер
зі збуту Кирилюк С.І. у своїх поясненнях
(т. 3 а.с. 8, 9), 08.05.2013 ним було доставлено
ПП "ТрейдСервіс" "клінік" в кількості 200
л, який прийняла директор підприємства
та підписала всі необхідні документи,
зокрема видала довіреність та
підписала накладну № 3051.

10.05.2013 ПП "ТрейдСервіс" повторно
замовило гербіцид "Клінік" в кількості
200 л. Так як поставлений по накладній №
3051 товар неоплачений, ТОВ "Седна-Агро"
відмовилось поставляти гербіцид
відповідачу.

Однак, згідно видаткової накладної від
10.05.2013 № 3141 (т. 3 а.с. 32), Кирилюком С.І.
отримано в ТОВ "Седна-агро" гербіцид
"Клінік" в кількості 200 л, який, як
зазначає Кирилюк С.І., ним поставлено
приватному підприємству "ТрейдСервіс",
за який останнє мало розрахуватись
готівковими коштами.

За гербіцид "клінік" в кількості 200 л,
який Кирилюк С.І. поставив 10.05.2013
(повторне замовлення) ним отримано від
відповідача 10999 грн.

Свою заборгованість, зазначає Кирилюк
С.І. та оплату як фізичної особи перед
ТОВ "Седна-агро" за отриманий товар, він
погасив в понеділок 13.05.2013 в банку
"Надра" згідно квитанції № k6/D14 в сумі
10104 грн. та оплатив послуги банку 50,52
грн. (т. 3 а.с. 30). Квитанцію та решту
коштів, Кирилюк С.І. повернув ПП
"ТрейдСервіс".

Так, згідно видаткової накладної № 3141
від 10.05.2013 Кирилюк Сергій отримав від
ТОВ "Седна-Агро" "клінік" в кількості 200
л на суму 10104,00 грн. (т. 3 а.с. 32).

Докази передачі вказаного товару
Кирилюком С.І. як від себе так і від ТОВ
"Седна-Агро" приватному підприємству
"ТрейдСервіс" та отримання товару ПП
"ТрейдСервіс" - відсутні, позивачем не
надані.

Відповідач заперечив отримання товару
від Кирилюкка С.І. та зазначив що
згідно видаткового касового ордеру від
10.05.2013 передав через Кирилюка С.І. ТОВ
"Седна-Агро" - 10999,20 грн. (т. 2 а.с. 111) за
отриманий саме на підставі видаткової
накладної № 3051 від 08.05.2013 товар.

Так як Кирилюком С.І. підтверджено
отримання вказаної суми коштів та
враховуючи відсутність доказів
передачі саме Кирилюком С.І. гербіциду
"клінік" відповідачу, господарський суд
приходить до висновку про оплату
відповідачем поставленого по
видатковій накладній № 3051 від 08.05.2013
товару згідно видаткового касового
ордера від 10.05.2013.

З урахуванням зазначеного вище,
заборгованість відповідача за
поставлений товар склала - 24766,00 грн. (
40899,70 грн. - 5134,50 грн. - 10999,20 грн.).

В свою чергу, позивач за зустрічним
позовом просить стягнути з
відповідача за зустрічним позовом
21045,44 грн. попередньо оплаченої
вартості недопоставлених засобів
захисту рослин з наступних підстав.

В межах дії договору поставки засобів
захисту рослин № 010-КС від 28.02.2013 ТОВ
"Седна-Агро" поставило ПП "ТрейдСервіс"
згідно накладної № 1501 від 09.04.2013 засоби
захисту рослин, а саме "Примекстра TZ
Голд" та "Євро-лайтинг " на загальну суму
232832,16 грн. (т. 3 а.с. 152).

Оплата за вказані засоби захисту
рослин, поряд з оплатою товару за
іншими правочинами, була обумовлена
видачею єдиного векселя вд 26.04.2013,
погашення якого відбулося вчасно.

Згідно видаткової накладної від 23.05.2013
№ 2 (т. 3 а.с. 14) та довіреності від 23.05.2013
№ 768(т. 3 а.с. 155) , ПП "ТрейдСервіс"
повернуло частину "Примекстра TZ Голд"
на суму 37009,68 грн. У вказаній накладній
міститься посилання на договір № 013-КС,
однак це не відповідає дійсності так як
вказаний засіб захисту рослин
поставлявся в межах дії договору
поставки засобів захисту рослин № 010-КВ
від 28.02.2013 (саме вказаним, обгрунтовує
відповідач помилковість зазначення у
зазначених вище накладних посилання на
договір № 013-КС).

Як зазначає позивач за зустрічним
позовом між сторонами було досягнуто
домовленості про поставку на вказану
суму інших видів засобів захисту
рослин, зокрема поставлено на підставі
видаткової накладної № 2762 від 29.04.2013
товар на суму 23641,30 грн. (т. 2 а.с. 20), з
яких повернуто товар на суму 5134,50 грн.
на підставі накладної від 13.05.2013), а
також на підставі накладної від 14.05.2013
№ 3215 товар на суму 6259,20 грн. (т. 2 а.с.
28).

Також ним здійснено попередню оплату в
розмірі 8801,76 грн. за "коннект", який ТОВ
"Седна-Агро" не поставлено.

37009,68 грн. - 23641,30 грн. +5134,50 грн. - 6259,20 грн.
+ 8801,76 = 21045,44 грн.

Кошти в розмірі 8801,76 грн. ПП
"ТрейдСервіс" просить стягнути на
підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України, в якій
зазначено, що якщо продавець, який
одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.

При розгляду спору в цій частині,
господарським судом враховано, що
згідно статті 202 ЦК України правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

У відповідності з положеннями статей
638, 639 ЦК України договір є укладеним,
якщо сторони у належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Договір може бути укладений у будь-якій
формі, якщо вимоги щодо форми договору
не встановлені законом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 181 ГК України встановлено
загальний порядок укладання
господарських договорів, зокрема, що
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладання господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження до виконання замовлення,
якщо законом не встановлено спеціальні
вимоги до форми та порядку укладання
даного виду договорів.

З огляду на положення Глави 54
Цивільного кодексу України та оскільки
зобов'язання між сторонами виникли з
приводу поставки товару, закон не
передбачає спеціальні вимоги до форми
та порядку укладання даного виду
договорів.

Підпис на накладній представника
відповідача, на якого видано
відповідну довіреність, та фактичне
отримання ним товару підтверджує
поставку цього товару.

В силу статті 265 Господарського кодексу
України за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Договір поставки укладається на розсуд
сторін або відповідно до державного
замовлення.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених вказаним Кодексом.

Згідно зі статтями 193, 202 Господарського
кодексу України та статтями 525, 526, 530
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
чинного законодавства; одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається, якщо інше не передбачено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст. 222 ГК України,
учасники господарських відносин, що
порушили майнові права або законні
інтереси інших суб'єктів, зобов'язані
поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Таким чином, строк виконання грошового
зобов'язання відповідача з оплати
товару чітко встановлений ч. 1 ст. 692 ЦК
України і початок перебігу цього
строку не ставиться в залежність від
інших дій чи подій, зокрема, від
звернення до відповідача з окремою
вимогою в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України,
ч. 1 ст. 222 ГК України.

Таку ж позицію займає і Вищий
господарський суд України, який в
оглядовому листі № 01-06/767/2013 від 29.04.2013
"Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" і в
абз. 1 п. 1.7. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" вказав: "Якщо у
договорі або законі не встановлено
строку (терміну), у який повинно бути
виконано грошове зобов'язання, судам
необхідно виходити з приписів частини
другої статті 530 ЦК України. Цією
нормою, передбачено, між іншим, і
можливість виникнення обов'язку
негайного виконання; такий обов'язок
випливає, наприклад, з припису частини
першої статті 692 ЦК України, якою
визначено, що покупець за договором
купівлі-продажу повинен оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього;
відтак якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару, відповідна оплата має бути
здійснена боржником негайно після
такого прийняття, незалежно від того,
чи пред'явив йому кредитор пов'язану з
цим вимогу".

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 ЦК України.

Як зазначалось вище, заборгованість
відповідача за первісним позовом
складає 24766,00 грн.

Доказів досягнення домовленості між
сторонами, про що зазначає ПП
"ТрейдСервіс", щодо поставки в рахунок
повернутого згідно видаткової
накладної від 23.05.2013 товару на суму 37009,68
грн. - іншого товару, а саме
поставленого на підставі видаткової
накладної № 2762 від 29.04.2013 товару на
суму 23641,30 грн. та накладної від 14.05.2013 №
3215 товару на суму 6259,20 грн., відповідач
не надав.

Крім того, у накладній від 23.05.2013 № 2 на
повернення товару на суму 37009,68 грн.
міститься посилання на договір № 013-КС,
однак це не відповідає дійсності так як
вказаний засіб захисту рослин
поставлявся в межах дії договору
поставки засобів захисту рослин № 010-КВ
від 28.02.2013.

Також позивачем за первісним позовом
надано видаткову накладну від 23.05.2013
№ 3740 на поставку ПП "ТрейдСервіс" в
межах дії договору № 010-КС від 28.02.2013
товару, а саме "ЄвроЛайтинг" на суму
37418,40 грн, що також підтверджується
довіреністю від 09.04.2013 № ТС0048 (т. 3 а.с. 179,
180).

Тобто, взамін повернутого товару
"Примекстра TZ Голд" на суму 37009,68 грн.,
позивач поставив відповідачу товар
"ЄвроЛайтинг" на суму 37418,40 грн., що
відбулось в межах дії одного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Матеріали справи не містять доказів
домовленості сторін щодо строку
поставки товару "коннект", за який
відповідач здійснив попередню оплату у
розмірі 8801,76 грн., також відсутні докази
звернення в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України
відповідача до позивача щодо поставки
вказаного товару.

Відповідно до п. 1.7 постанова Пленуму
ВГСУ № 14 від 17.12.2013, подання кредитором
позовної заяви, адресованої
господарському суду (а не боржнику) і
надіслання останньому як
відповідачеві копії такої заяви є
складовими судової процедури, а не
цивільних правовідносин, і відповідні
дії не можуть розглядатися як вимога у
розумінні зазначеної норми ЦК України.

Відтак відсутні підстави для стягнення
з ТОВ "Седна-Агро" коштів у розмірі
21045,44 грн. у т.ч. 8801,76 грн.

Сума боргу у розмірі 24766,00 грн. підлягає
стягненню з ПП "ТрейдСервіс".

З огляду на відсутність належних
доказів укладення між сторонами
наданого позивачем у справі договору
№013КС від 29.04.2013, відсутні підстави для
стягнення на підставі вказаного
договору з відповідача пені, 30% річних,
відсотків за користування товарним
кредитом.

Так як позивач просить стягнути з
відповідача збитки від інфляції та
відсотки річних, розмір яких було
збільшено за домовленістю сторін,
господарський суд приходить до
висновку про наявність підстав для
стягнення в порядку ст. 625 ЦК України з
відповідача, збитків від інфляції та 3%
річних з урахуванням зазначених
позивачем для їх нарахування періодів
(згідно п. 1.12 постанови Пленуму ВГСУ від
17.12.2013 № 14, господарський суд не вправі
виходити за межі визначеного позивачем
періоду), а саме з 01.10.2013 по 05.05.2014 для 3%
річних та з 01.10.2013 по 31.03.2014 для
інфляційних (т. 2 а.с. 119, 120).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За розрахунком суду розмір 3% річних
нарахованих з 01.10.2013 по 05.05.2014 на суму
боргу 24766,00 грн. складає - 441,72 грн.;
збитки від інфляції, нараховані за
період з 01.10.2013 по 31.03.2014 на суму боргу
24766,00 грн., складають 1880,51 грн., виходячи
з індексу інфляції за вказаний період у
розмірі 104,2%.

Вказані суми коштів підлягають
стягненню з відповідача за первісним
позовом.

Стосовно товару поставленого на
підставі договору № 015-КС від 13.05.2013,
господарським судом враховано
наступне.

Насіння соняшника трістан в кількості
50 п.од. на загальну суму 80277,50 грн. було
відпущено відповідачу згідно
видаткової накладної № 3741 від 23.05.2013., в
якій міститься посилання на договір №
015-КС від 13.05.2013, та
товарно-транспортної накладної від
24.05.2013 (т. 1 а.с. 20, 21).

Згідно банківської виписки від 04.04.2014,
відповідач 24.05.2013 перерахував позивачу
40138,75 грн. із призначенням платежу: "за
насіння зг. рахунку № 2591 від 13.05.2013р.
сума 40138,75 грн. ПДВ (без податку) 0,00 грн.)
(т. 1 а.с. 24).

В матеріалах справи міститься рахунок
№ 2591 від 13.05.2013 (т. 1 а.с. 53).

Відтак, позивач зазначає, що
заборгованість відповідача по
договору № 015-КС складає 40138,75 грн.

В свою чергу, ТОВ "ТрейдСервіс" подало
зустрічний позов про визнання
недійсним договору поставки насіння в
кредит № 015-КС від 13.05.2013 на підставі ч. 3
ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 230 ЦК України, так
як укладаючи договір і підписуючи
специфікацію, відповідач за зустрічним
позовом свідомо здійснив обман
позивача за зустрічним позовом, так як
на той момент не мав сертифікованого
насіння та про стягнення 80277,50 грн.
подвійного розміру збитків нанесених
відповідачу у зв'язку із недійсністю
договору № 015-КС на підставі ч.2 ст. 230 ЦК
України.

Господарським судом враховано, що
продаж насіння супроводжувався
сертифікатом на насіння України серія
ГР № 014894 № 05-16-61, виданого 29.11.2012
держнасінінспекцією Старобешівського
району Донецької області на насіння
соняшника Трістан (номер партії ИА
05-16-034/105-12, врожаю 2012 року), що належить
ТОВ "Сингента" (т. 3 а.с. 23).

В матеріалах справи також міститься
свідоцтво на гібридне насіння від
15.02.2013, виданого ТОВ "Сингента" ТОВ
"Седна-Агро" на насіння соняшника
Трістан, № партії ИА 05-16-034/105-12 (т. 1 а.с.
83).

Також ТОВ "Седна-Агро" надано
сертифікат на насіння серія ГН № 029147,
дійсний до 08.04.2014 виданий 08.12.2013
Державною інспекцією сільського
господарства в Дніпропетровській
області на насіння соняшника Трістан
(номер партії ИА 05-16-034/105-12, врожаю 2012
року), що належить ТОВ "Сингента" (т. 3 а.с.
2, 3).

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про насіння і
садивний матеріал", сертифікат на
насіння - документ, що засвідчує
сортові та посівні якості насіння,
садивного матеріалу; сертифіковане
насіння - насіння, отримане від
послідовного розмноження базового
насіння.

Статтею 15 ЗУ "Про насіння і садивний
матеріал" передбачено, що насіння і
садивний матеріал вводять в обіг після
їх сертифікації.

Насіння і садивний матеріал вважаються
сертифікованими, якщо вони:

відповідають вимогам
нормативно-правових актів за сортовою
чистотою і посівними якостями;

належать до сорту, занесеного до
Реєстру сортів рослин України або
Реєстру сортів рослин Організації
економічного співробітництва та
розвитку.

Тобто мова йде про введення насіння в
обіг взагалі після його вирощування.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про насіння і
садивний матеріал" усі партії насіння і
садивного матеріалу повинні
супроводжуватися сертифікатами:

насіння - сертифікатом на насіння, що
засвідчує сортові та посівні якості;

садивний матеріал - сертифікатом, що
засвідчує походження, санітарний стан
і товарну якість садивного матеріалу.

Використання для сівби/посадки насіння
та/або садивного матеріалу, яке не має
відповідного сертифіката,
забороняється.

Відповідач за зустрічним позовом не
надав доказів проведення ним
лабораторного аналізу та подальшої
процедури сертифікації окремої партії
насіння, яке залишилось нереалізоване
після закінчення терміну дії
сертифікату від 29.11.2012.

Однак, в матеріалах справи міститься
лист ТОВ "Сингента", в якому товариство
повідомляє, що ТОВ "Седна-Агро" згідно
накладної від 15.02.2013 № 80786158 придбало у
компанії Сингента гібридне насіння
соняшника Трістан партії
SF02412KT4/UA0516034/105-12 у кількості 600 п.о. Усі
показники якості зазначені у
сертифікаті, який додається (т. 3 а.с. 4).

На підставі договору № 009-КС від 29.02.2013
(т. 2 а.с. 96 - 99, 104), позивачу за зустрічним
позовом було поставлено насіння
Трістан у кількості 51 п.о. на суму
81883,05 грн.

Враховуючи придбання ТОВ "Седна-Агро" у
ТОВ "Сингента" однієї партії насіння
соняшника Трістан, по договору № 015-КС
відповідачем за зустрічним позовом
мало бути поставлено насіння Трістан з
тієї ж партії, однак з сертифікатом,
термін дії якого вже закінчився.

З пояснень представників ТОВ
"Седна-Агро", які надавались в
попередніх судових засідання слідує,
що так як термін дії сертифікату всього
4 місяці, проводити сертифікацію
насіння наприкінці весни недоречно,
тому що до наступної посівної та його
реалізації, термін дії його
закінчиться, крім того сертифікат
передавався разом з товаром.

В свою чергу з пояснень директора ПП
"ТрейдСервіс" Тетеви І.В., наданих в
попередніх судових засідання, також
слідує, що придбане 23.05.2014 насіння було
посіяно, сертифікат на насіння
підприємство отримало від ТОВ
"Седна-Агро" вже після висіву насіння, а
також мало нарікання стосовно якості
отриманого врожаю.

Доказів щодо дати передачі
сертифікату сторонами не надано.

Однак, маючи сертифікат, термін дії
якого закінчився, або не маючи
сертифікату, позивач за зустрічним
позовом не мав права використовувати
для сівби насіння.

Крім того, ПП "ТрейдСервіс" не вимагав
проведення арбітражного (експертного)
визначення якості насіння, відповідно
до ст. 23 ЗУ "Про насіння і садивний
матеріал".

Відповідно до п. 1.3. договору № 015-КС,
одночасно з товаром постачальник
повинен передати покупцеві за його
вимогою копії документів, що
підтверджують якість товару
(сертифікати аналізу фірми-виробника).

Аналогічні положення містяться і у п. 6.1
договору № 015-КС.

Згідно п. 5.4 договору № 015-КС, товар
вважається переданим постачальником
та прийнятим покупцем за якістю в
момент підписання накладних на товар.
Покупець має право висунути претензії
щодо якості товару протягом 15
календарних днів з моменту підписання
накладної на відповідну партію товару,
згідно якісних показників, що
зазначені в сертифікаті на даний
товар, якщо такий сертифікат надається
покупцю. Претензії покупця
розглядаються постачальником і можуть
бути визнані обгрунтованими тільки
при умові дотримання покупцем
інструкцій виробника, інших
нормативних документів по правильному
транспортуванню, зберіганню та
застосуванню товару, а також
дотримання вимог встановлених пунктом
2.2.3 цього договору. При виявленні
можливих недоліків покупець
зобов'язаний викликати уповноваженого
представника постачальника та
двохсторонньою комісією скласти
відповідний акт невідповідності. У
випадку виникнення спору сторони
можуть ініціювати звернення до
належної експертної (спеціалізованої)
установи щодо надання відповідного
висновку.

Доказів надходження від позивача за
зустрічним позовом претензій,
зауважень та повідомлень як до
відповідача так і до спеціалізованих
державних органів про неякісний товар
не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину,
згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Як зазначено у ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму
ВГСУ від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними" у
вирішенні спорів про визнання
правочинів недійсними на підставі
статей 230 - 233 ЦК України господарські
суди повинні мати на увазі, що
відповідні вимоги можуть бути
задоволені за умови доведеності
позивачем фактів обману, насильства,
погрози, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, тяжких обставин і наявності
їх безпосереднього зв'язку з
волевиявленням другої сторони щодо
вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне
введення в оману представника
підприємства, установи, організації
або фізичної особи, що вчинила
правочин, шляхом: повідомлення
відомостей, які не відповідають
дійсності; заперечення наявності
обставин, які можуть перешкоджати
вчиненню правочину; замовчування
обставин, що мали істотне значення для
правочину (наприклад, у зв'язку з
ненаданням технічної чи іншої
документації, в якій описуються
властивості речі). При цьому особа, яка
діяла під впливом обману, повинна
довести не лише факт обману, а й
наявність умислу в діях відповідача та
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману. Обман щодо
мотивів правочину не має істотного
значення. Суб'єктом введення в оману є
сторона правочину, - як безпосередньо,
так і через інших осіб за домовленістю.

Господарський суд прийшов до висновку,
що позивачем за зустрічним позовом не
доведено наявність умислу в діях
відповідача та істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману.

Відтак вимога про визнання недійсним
договору поставки № 015-КС від 13.05.2013
задоволенню не підлягає.

Господарський суд також відмовляє в
задоволенні вимоги за зустрічним
позовом про стягнення 80277,50 грн.
подвійного розміру збитків нанесених
відповідачу у зв'язку із недійсністю
договору № 015-КС, заявленої на підставі
ч. 2 ст. 230 ЦК України.

З огляду на положення ст. 22 ЦК України,
ст. 224 ГК України для застосування такої
міри відповідальності як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками, вини. За відсутності хоча
б одного з цих елементів
цивільно-правова відповідальність не
настає.

Позивачем за зустрічним позовом
належними та допустимими доказами не
доведено склад збитків як це визначає
ч. 1 ст. 225 ГК України.

Позивачем за зустрічним позовом не
визначено наслідки такої недійсності
договору поставки, а також
причинно-наслідковий зв'язок із
збитками в розмірі 80277,50 грн.

Слід зазначити, що позивач за
зустрічним позовом прийняв товар,
використав його шляхом висіву, відтак
не може повернути одержане за
договором № 015-КС.

Будь-які докази щодо намагання
повернути товар або пред'явлення
претензій щодо його якості, позивачем
за зустрічним позовом не надано.

Враховуючи зазначене вище,
господарський суд приходить до
висновку про наявність підстав для
задоволення первісного позову в
частині стягнення з відповідача за
первісним позовом заборгованості за
поставлене насіння згідно договору №
015-КС в сумі 40138,75 грн.

Розділом 7 договору № 015-КС передбачена
наступна відповідальність.

У випадку порушення своїх зобов'язань
за цим договором сторони несуть
відповідальність, визначену цим
договором та чинним законодавством
України. Порушенням зобов'язань є
невиконання або неналежне виконання
тобто виконання умов визначених
змістом зобов'язань цим договором
та/або законодавством (п. 7.1 договору
№ 015-КС).

У разі прострочення строків оплати
товару відповідно до до п. 4.1., покупець
сплачує постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла в період нарахування пені від
суми заборгованості за кожен день
прострочки (п. 7.2 договору № 015-КС).

Згідно п. 7.7. договору № 015-КС , строк
нарахування штрафних санкцій
(неустойки) за цим договором не
обмежується строком встановленим ч. 6
ст. 232 ГК України. Штрафні санкції за
прострочення виконання зобов'язань за
цим договором нараховуються до моменту
належного виконання відповідного
зобов'язання або до моменту звернення
кредитора до суду з вимогою про
стягнення штрафних санкцій в
залежності від того, яка обставина
настане раніше. До вимог про стягнення
штрафних санкцій за цим договором не
застосовується строк спеціальної
позовної давності, передбачений п. 1 ч. 2
ст. 258 ЦК України. Кредитор за
зобов'язанням, що порушене, може
звернутись до суду з вимогою про
стягнення штрафних санкцій за цим
договором в межах строку загальної
позовної давності, встановленого ст. 257
ЦК України.

Перевіривши правильність нарахування
пені та інфляційних (т. 1 а.с. 71, 73),
господарський суд задовольняє вимоги
позивача за первісним позовом про
стягнення з відповідача пені у розмірі
3720,00 грн. за період з 01.10.2013 по 28.05.2014 та
збитків від інфляції в розмірі 3050,55
грн. за період з 01.10.2013 по 30.04.2014.

Стосовно вимоги про стягнення 30% річних
у розмірі 7917,78 грн. за період з 01.10.2013 по
28.05.2014 та 0,1% за користування товарним
кредитом в розмірі 9633,30 грн. за період
з 01.10.2013 по 28.05.2014, господарським судом
враховано наступне.

У п. 7.4 договору № 015-КС сторони
погодили, що відповідно до вимог ст. 625
ЦК України за порушення грошового
зобов'язання, покупець зобов'язується
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочки та 30% річних від
простроченої (неоплаченої) суми.

Відповідно до п. 7.5 договору № 015-КС,
продавець має право, а покупець
погоджується з тим, що відповідно до
вимог ст. 536, ч. 5 ст. 694 ЦК України у разі
порушення покупцем строків оплати
вказаних в договорі (або додатках,
специфікаціях до договору), товар
вважається проданим на умовах
товарного кредиту, в такому разі
продавець нараховує покупцеві
відсотки за користування товарним
кредитом (користування чужими
грошовими коштами), без додаткового
погодження з покупцем, за період від
дня, коли товар мав бути оплачений, до
дня його фактичної оплати у розмірі 0,1%
в день від вартості переданого, але
неоплаченого товару.

Відповідно до п. 1 ст. 694 ЦК України,
договором купівлі-продажу може бути
передбачений продаж товару в кредит з
відстроченням або з розстроченням
платежу.

Згідно пункту 5 ст. 694 ЦК України, якщо
покупець прострочив оплату товару, на
прострочену суму нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
оплачений, до дня його фактичної
оплати.

Договором купівлі-продажу може бути
передбачений обов'язок покупця
сплачувати проценти на суму, що
відповідає ціні товару, проданого в
кредит, починаючи від дня передання
товару продавцем.

Статтею 536 ЦК України визначено, що за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Крім того, у Висновках Верховного Суду
України, викладених у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16
ГПК України, за 2010- 2011 рр. зазначено, що
відповідно до змісту ст. 199, ч. 1 ст. 216, ч. 6
ст. 231 ГК, ст. 549, ст. 627, ч. 5 ст. 694 ЦК, статей
1, 3 Закону від 22 листопада 1996 р. № 543/96-ВР
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
сторони договору мають право
передбачати обов'язок покупця щодо
сплати процентів на суму, що відповідає
ціні товару, проданого в кредит,
починаючи з дня передання товару
покупцю (постанова Верховного Суду
України від 30 травня 2011 р. у справі №
3-44гс11).

Так, у згаданій постанові від 30.05.2011
зазначено, що право передбачити в
договорі обов'язок покупця
сплачувати проценти на суму, що
відповідає ціні товару, проданого в
кредит, починаючи від дня передання
товару продавцем, надано сторонам ч. 5
ст. 694 ЦК, яка регулює правовідносини,
пов'язані з продажем товару в кредит, та
узгоджується із свободою договору,
встановленою ст. 627 ЦК, оскільки сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Враховуючи зазначене та перевіривши
розрахунок, господарський суд прийшов
до висновку про те, що правомірним
та правильним є нарахування позивачем
відсотків за користування товарним
кредитом в розмірі 9633,30 грн. за період з
01.10.2013 по 28.05.2014 та, відповідно, в цій
частині позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У статті 694 ЦК України міститься пряма
вказівка Закону на застосування
положень ст. 536 Кодексу як спеціальної
міри відповідальності за порушення
грошового зобов'язання.

За таких умов стягнення процентів,
передбачених ст. 536 ЦК України виключає
можливість застосування ст. 625 Кодексу.

Зазначені висновки відповідають
правовій позиції Верховного Суду
України, викладеній в аналізі
практики застосування ст. 625 ЦК України
в цивільному судочинстві та
аналогічний висновок наведений у
постанові ДАГС від 20.03.2014 у справі №
912/1213/13.

Відтак, господарський суд відмовляє в
задоволенні вимоги про стягнення 30%
річних на підставі ст. 625 ЦК України в
розмірі 7917,78 грн. та задовольняє вимогу
про стягнення відсотків за
користування товарним кредитом в
розмірі 9633,30 грн.

Враховуючи все зазначене вище позовні
вимоги за первісним позовом підлягають
частковому задоволенню, в задоволенні
зустрічного позову господарський суд
відмовляє в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України,
судові витрати покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Так позивачем за первісним позовом
заявлено до стягнення 132116,48 грн.,
позовні вимоги задоволено на суму 83630,83
грн., тобто на 63,3% .

За подання двох позовів до об'єднання
справ в одне провадження, позивач
сплатив судовий збір у розмірі 3654,00
грн., відтак стягненню з відповідача
за первісним позовом підлягає 2312,98 грн.
судового збору.

У статті 49 ГПК України зазначено, що
суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються:

при задоволенні позову - на
відповідача;

при відмові в позові - на позивача;

при частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 6.3 Постанови Пленуму
ВГСУ від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от: угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

У разі неподання відповідних
документів у господарського суду
відсутні підстави для покладення на
іншу сторону зазначених сум. За змістом
частини третьої статті 48 та частини
п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності
можливе покладення на сторони у справі
як судових витрат тільки тих сум, які
були сплачені стороною за отримання
послуг саме адвоката (у розумінні
пункту 1 статті 1 та частини першої
статті 6 Закону України "Про адвокатуру
та адвокатську діяльність"), а не
будь-якої особи, яка надавала правову
допомогу стороні у справі. Аналогічну
правову позицію викладено у Рішенні
Конституційного Суду України від 11.07.2013
№ 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Згідно п. 6.5 постанови Пленуму ВГСУ від
21.02.2013 № 7, розподіл сум інших, крім
судового збору, судових витрат
здійснюється за загальними правилами
частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при
задоволенні позову вони покладаються
на відповідача, при відмові в позові -
на позивача, а при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. За тими ж правилами
здійснюється й розподіл сум цих витрат
у розгляді господарським судом
апеляційних і касаційних скарг.

Вирішуючи питання про такий розподіл,
господарський суд має враховувати, що
розмір відшкодування судових витрат,
не пов'язаних зі сплатою судового
збору, не повинен бути неспіврозмірним,
тобто явно завищеним порівняно з ціною
позову. У зв'язку з цим суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи.

Позивачем за первісним позовом надано:

- договір про надання правової допомоги
та ведення справи в господарському
суді від 19.03.2014 № 14 (т. 1 а.с. 33);

- акт прийому-передачі виконаних робіт
до договору від 19.03.2014 № 14 (т. 1 а.с. 37, 38);

- свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю № 345 від 19.10.2009
(т. 1 а.с. 41, т. 2 а.с. 57);

- платіжне доручення від 25.04.2014 № 1952 про
сплату гонорару в розмірі 4800,00 грн. (т. 1
а.с. 50);

- договір про надання правової допомоги
та ведення справи в господарському
суді від 20.03.2014 № 15 (т. 2 а.с. 49 - 52);

- акт прийому-передачі виконаних робіт
до договору № 15 від 20.03.2014 (т. 2 а.с. 53, 54);

- платіжне доручення від 13.05.2014 № 2310 про
сплату гонорару у розмірі 3800,00 грн. (т. 2
а.с. 63).

Відповідачем за первісним позовом
також надано:

- договір про надання правової допомоги
від 06.06.2014 № 15/14 (т. 3 а.с. 15 - 17);

- розрахункову квитанцію про сплату
гонорару у розмірі 4000,00 грн (т. 3 а.с. 18);

- свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю № 422 (т. 3 а.с. 19,
28);

- договір про надання правової допомоги
від 06.06.2014 № 14/14 (т. 3 а.с. 24 - 26);

- розрахункову квитанцію про сплату
гонорару в розмірі 4000,00 грн. (т. 3 а.с. 27).

Господарським судом враховано, що
адвокат позивача за первісним позовом
та адвокат відповідача за первісним
позовом отримали гонорар майже в
однакових розмірах, сума яких є
співрозмірною із сумою заявлених
позовних вимог.

Також господарський суд відхиляє
доводи відповідача за первісним
позовом стосовно неотримання ним
претензій, кількість годин на
підготовку яких включена адвокатом до
акту виконаних робіт, з огляду на
положення ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність".

Так, згідно ст. 30 вказаного Закону,
гонорар є формою винагороди адвоката
за здійснення захисту, представництва
та надання інших видів правової
допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару
(фіксований розмір, погодинна оплата),
підстави для зміни розміру гонорару,
порядок його сплати, умови повернення
тощо визначаються в договорі про
надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару
враховуються складність справи,
кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

Тобто адвокату позивач за первісним
позовом сплатив гонорар за здійснення
захисту, представництва та надання
інших видів правової допомоги клієнту
в чітко визначеному розмірі і
господарський суд позбавлений права
втручатися у договірні відносини
клієнта та адвоката і, як зазначено
вище, розмір гонорару є співрозмірним
із сумою позовних вимог.

Відтак, враховуючи відсоток
задоволення позовних вимог (63,3%),
стягненню з ПП "ТрейдСервіс" підлягає
сума у розмірі 5443,80 грн. за послуги
адвоката.

Стягненню з ТОВ "Седна-Агро" на користь
ПП "ТрейдСервіс" підлягає сума коштів у
розмірі 2936,00 грн. (36,7%).

Також відповідачем за первісним
позовом понесено витрати на проведення
експертизи у справі в розмірі 2509,20 грн.
(т. 3 а.с. 83).

Так як експертиза проводилася стосовно
двох договорів, за результатами якої
зазначено про заміну аркушів в одному
договорі, господарський суд вважає за
необхідне покласти витрати на
експертизу порівну на обидві сторони,
тому стягненню з ТОВ "Седна-Агро"
підлягає 1254,60 грн. на користь ПП
"ТрейдСервіс".

На підставі вказаного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85, 116, 117 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за первісним позовом
задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства
"Трейдсервіс" (26500, Кіровоградська
область, Голованівський район, смт.
Голованівськ, вул. Леніна, 52-А,
ідентифікаційний код: 32150452) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Седна - Агро" (19100,
Черкаська область, м. Монастирище, вул.
Леніна, 3; ідентифікаційний код: 33143734)
заборгованість в сумі 83630,83 грн., з
яких:

64904,75 грн. основна заборгованість,

3720 грн. пеня,

4931,06 грн. інфляційні,

9633,30 грн. 0,1% за кожний день
користування товарним кредитом,

441,72 грн. 3% річних,

а також судовий збір в сумі 2312,98 грн.

оплати послуг адвоката 5443,80 грн.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог за
первісним позовом відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Седна - Агро" (19100,
Черкаська область, м. Монастирище, вул.
Леніна, 3; ідентифікаційний код: 33143734)
на користь приватного підприємства
"Трейдсервіс" (26500, Кіровоградська
область, Голованівський район, смт.
Голованівськ, вул. Леніна, 52-А,
ідентифікаційний код: 32150452):

1254,60 грн. витрат на експертизу;

2936,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

В задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення
господарського суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його підписання до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Кіровоградської
області.

Повне рішення складено 29.12.2014.

Головуючий суддя
В.Г. Кабакова

Судді
В.В. Тимошевська

О.Б. Шевчук