ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року Справа № 910/14867/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді: Губенко Н.М.,

суддів: Барицької Т.Л.,

Картере В.І. (доповідач)

за участю представників:

ТОВ "Приват-Житло-ЮГ" - Воскобойника М.Т.,

ПАТ "ВТБ Банк" - Разумова М.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "ВТБ Банк"

на постанову Київського апеляційного
господарського суду від 13.11.2014

та на рішення господарського суду
міста Києва від 23.09.2014

у справі № 910/14867/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Приват-Житло-ЮГ"

до Публічного акціонерного товариства
"ВТБ Банк"

про розірвання договору іпотеки

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Приват-Житло-ЮГ"
звернулось з позовом до Публічного
акціонерного товариства "ВТБ Банк" про
розірвання іпотечного договору від
29.09.2011 зі всіма змінами та доповненнями,
укладеного ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ
"Приват-Житло-ЮГ", посвідченого
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі за № 1342.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 23.09.2014 (суддя Зеленіна Н.І.),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 13.11.2014 (колегія
суддів у складі: суддя Буравльов С.І. -
головуючий, судді Андрієнко В.В., Шапран
В.В.), позов задоволено. Розірвано
іпотечний договір від 29.09.2011, укладений
ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ "Приват-Житло-ЮГ",
зі всіма змінами і доповненнями.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення господарського суду
першої інстанції від 23.09.2014, постанову
апеляційного суду від 13.11.2014 та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову. В обґрунтування
касаційної скарги скаржник стверджує,
що судами при прийнятті оскаржуваних
рішень порушено вимоги ст.ст. 1, 3, 34, 104
ГПК України, ст.ст. 572, 652 ЦК України,
ст.ст. 42, 44 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону
України "Про іпотеку", ст.ст. 3, 12 Закону
України "Про забезпечення прав і свобод
громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України".

У відзиві на касаційну скаргу позивач
просить рішення господарського суду
першої інстанції та постанову
апеляційного суду залишити без змін, а
касаційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши правильність застосування
господарськими судами норм
процесуального та матеріального права,
Вищий господарський суд України вважає
касаційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню виходячи з наступного:

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що:

- 25.07.2008 ТОВ "Санаторний комплекс "САКИ"
та ПАТ "ВТБ Банк" укладено кредитний
договір № 11КБ/2008;

- 29.09.2011 ТОВ "Приват-Житло-ЮГ"
(іпотекодавець) та ПАТ "ВТБ Банк"
(іпотекодержатель) укладено іпотечний
договір, згідно з умовами якого
іпотекодавець з метою забезпечення
виконання зобов'язань, зазначених в п.
1.2 договору, передає іпотекодержателю в
іпотеку нерухоме майно, зазначене в п.
2.1 договору (предмет іпотеки), а
іпотекодержатель приймає його в
іпотеку на умовах, визначених у
договорі;

- згідно з п. 1.2 договору іпотеки
іпотекою за цим договором
забезпечується виконання
позичальником зобов'язань перед
іпотекодержателем, що виникають з
кредитного договору № 11КБ/2008 від 25.07.2008,
а також договорів про внесення змін
(доповнень) до нього, додатків до нього,
що є невід'ємними його частинами, якщо
такі будуть укладені сторонами в
подальшому, в тому числі щодо строку
виконання зобов'язань, суми кредиту,
процентів за користування кредитом
(збільшення/зменшення), комісій, пені та
штрафів, а також інших обов'язкових
платежів;

- відповідно до умов цього договору
іпотекодавець передає в іпотеку
іпотекодержателю належне йому на праві
власності нерухоме майно, яким є
земельна ділянка площею 17,0394 га,
кадастровий номер :004:0020, що
знаходиться на території Лагерного
поля в Центральному районі в м.
Миколаєві;

- п. 6.1 договору передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
зобов'язань за договором кредиту, цим
договором іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки;

- 26.03.2014 від ТОВ "Санаторний комплекс
"САКИ" на адресу позивача надійшов лист
№ 21/03-06, в якому останній повідомлявся
про те, що у зв'язку зі складною
суспільно-політичною ситуацією у АР
Крим та анексією Російською Федерацією
Криму, боржник фактично зупинив свою
діяльність по незалежним від
підприємства причинам;

- 22.04.2014 ТОВ "Приват-Житло-ЮГ" надіслало
на адресу ПАТ "ВТБ Банк" листа з
пропозицією розірвати іпотечний
договір від 29.09.2011 у зв'язку з істотною
зміною обставин.

Звертаючись з позовом у даній справі,
позивач обґрунтовував свої вимоги
ситуацією, що склалась на території
Криму, зокрема, окупацією території
України підрозділами збройних сил
Російської Федерації, укладенням
договору Російською Федерацією і
Республікою Крим про прийняття в
Російську Федерацію Республіки Крим та
утворення в складі Російської
Федерації нових суб'єктів - Республіки
Крим та міста федерального значення -
Севастополь, і як наслідок, інтеграції
нових суб'єктів Російської Федерації в
економічну, фінансову, кредитну та
правову системи Російської Федерації,
законодавче та інше нормативно-правове
регулювання діяльності на територіях
Республіки Крим та міста федерального
значення Севастополя законодавством
Російської Федерації.

Зазначені події, на думку
позивача, призвели до істотної зміни
обставин, якими іпотекодавець
керувався під час укладання договору
іпотеки, у зв'язку з чим обставини
змінилися настільки, що якби останній
міг би це передбачити, він не укладав би
вказаний договір іпотеки або укладав
би його на інших умовах.

Так, позивач зазначає, що в момент
укладення договору іпотеки сторони
виходили з того, що така зміна обставин,
як фактичне здійснення господарської
діяльності боржника на території іншої
(анексованої) держави та у спосіб, який
буде передбачений законодавством
Російської Федерації, не настане. Зміна
таких обставин зумовлена причинами,
які іпотекодавець не міг усунути після
їх виникнення при всій турботливості
та обачності, так як діяльність
боржника безпосередньо пов'язана з
його місцем розташування. Виконання
договору іпотеки позбавило б позивача
того, на що він розраховував при його
укладенні, тобто фактично позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору,
а тому є правові підстави для
розірвання договору іпотеки в судовому
порядку на підставі ст. 652 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що наявні підстави
передбачені ст. 652 ЦК України для
розірвання іпотечного договору в
судовому порядку, оскільки окупація
території АР Крим підрозділами
збройних сил Російської Федерації
істотно змінює обставини, якими
іпотекодавець керувався під час
укладання договору іпотеки.

Однак Вищий господарський суд України
з такими висновками господарських
судів попередніх інстанцій не
погоджується.

Так, одним із загальних принципів
цивільного законодавства є принцип
свободи договору, який втілюється в
положеннях ст.ст. 3 та 627 ЦК України.
Свобода договору включає й вільне
визначення сторонами його умов, де
фіксуються взаємні права та обов'язки
учасників.

Цивільне законодавство базується на
принципі обов'язкового виконання
сторонами зобов'язань за договором. За
загальним правилом, закріпленим у ч. 1
ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 ст. 652 ЦК України передбачено,
що у разі істотної зміни обставин,
якими сторони керувалися при укладенні
договору, договір може бути змінений
або розірваний за згодою сторін, якщо
інше не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Зміна договору з цієї підстави на
вимогу заінтересованої сторони в
судовому порядку можлива за наявності
умов, вказаних у частині другій статті
652 ЦК України, а саме:

в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Слід зауважити, що закон пов'язує
можливість розірвання договору
безпосередньо не лише з наявністю
істотної зміни обставин, а з одночасною
наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2
ст. 652 ЦК України, при істотній зміні
обставин.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій з наявних матеріалів справи,
позивач є юридичною особою створеною
за законодавством України з
місцезнаходженням у м. Миколаїв.
Предмет іпотеки переданий позивачем
відповідачу в іпотеку відповідно до
умов іпотечного договору також
знаходиться в м. Миколаїв.

Відтак фактичне здійснення
господарської діяльності
позичальником за кредитним договором
на окупованій території АР Крим не
впливає безпосередньо на права та
обов'язки сторін іпотечного договору.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Згідно з ст. 1 Закону України "Про
іпотеку" іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України "Про іпотеку"
передбачено, що іпотекою може бути
забезпечене виконання дійсного
зобов'язання або задоволення вимоги,
яка може виникнути в майбутньому на
підставі договору, що набрав чинності.
Іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору.

У разі порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно зареєстровані після державної
реєстрації іпотеки.

Отже, не може вважатись істотною зміною
обставин в даному випадку невиконання
зобов'язань (неплатоспроможність)
позичальником за кредитним договором
(ризик такого невиконання), оскільки із
суті договору іпотеки та
законодавства, яким регулюються
правовідносини іпотеки, ризик
невиконання основного зобов'язання
покладається саме на іпотекодавця
незалежно від причин такого
невиконання.

Позивач, укладаючи іпотечний договір,
шляхом вільного волевиявлення прийняв
не себе ризик невиконання
позичальником умов кредитного
договору та передав банку в іпотеку
відповідне нерухоме майно саме з метою
забезпечення виконання позичальником
зобов'язань перед іпотекодержателем,
що виникають з кредитного договору.

Ситуація, що склалася на території АР
Крим в даному випадку не впливає
безпосередньо на позивача та на його
можливість виконувати умови
іпотечного договору, а відтак і не може
вважатись істотною зміною обставин для
сторін даного іпотечного договору в
розумінні ст. 652 ЦК України.

Господарськими судами попередніх
інстанцій не наведено обставин, які б
підтвердили порушення співвідношення
майнових інтересів сторін спірного
іпотечного договору внаслідок анексії
Російською Федерацію АР Крим.

Також, господарські суди попередніх
інстанцій не встановили й обставин, які
б підтверджували те, що у зв'язку з
анексією території АР Крим виконання
спірного договору іпотеки сторонами
позбавить позивача того, на що він
розраховував при укладанні
оспорюваного договору, оскільки в
даному випадку з суті спірного
іпотечного договору випливає лише
обов'язок іпотекодавця за рахунок
переданого у іпотеку майна виконати
зобов'язання боржника незалежно він
причин неплатоспроможності.

За таких обставин господарський суд, із
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, не мав підстав
для застосування ч. 2 ст. 652 ЦК України
при розірванні спірного іпотечного
договору.

Враховуючи викладене, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позовних
вимог.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1119 ГПК України Вищий
господарський суд України має право,
зокрема, скасувати рішення першої
інстанції або постанову апеляційної
інстанції повністю або частково і
прийняти нове рішення.

Якщо фактичні обставини, які входять до
предмета доказування в цій справі,
з'ясовані судом першої або апеляційної
інстанції з достатньою повнотою, але
допущено помилки в застосуванні норм
матеріального права, через що висновки
суду першої і апеляційної інстанції не
відповідають цим обставинам, суд
касаційної інстанції може прийняти
нове рішення.

Виходячи з того, що судами попередніх
інстанцій було у повній мірі
встановлено всі обставини, які мають
значення для даної справи, проте таким
обставинам була дана неправильна
юридична оцінка та не застосовано
норми матеріального права, які
необхідно було застосувати до спірних
правовідносин, суд касаційної
інстанції вважає за необхідне
скасувати попередні судові рішення та
прийняти нове рішення у справі про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "ВТБ Банк"
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 13.11.2014 та
рішення господарського суду міста
Києва від 23.09.2014 у справі № 910/14867/14
скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Приват-Житло-ЮГ" (54030,
Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Адм.
Макарова, 40-3; ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "ВТБ Банк" (01004, м. Київ, бул.
Т.Шевченка/вул. Пушкінська, 8/26; ) 609,00 грн. судового збору з
апеляційної скарги та 852,60 грн. судового
збору з касаційної скарги.

Видачу відповідних наказів доручити
господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя:Н. Губенко Судді: Т.
Барицька В. Картере