РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23603/14 11.12.14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»

вул. Червоногвардійська, 20, м. Київ, 02152

до відповідача: Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС»

вул. Набережне шосе, 2, м. Київ, 04070

про стягнення 151256,83 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: не з'явився.

від відповідача: Бахарєва А.В. - провідний юрисконсульт, довіреність №06-5/196 від 27.08.2014;

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» про стягнення 151256,83 грн. заборгованості за Договором на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 430170 від 11.09.2012, з яких: 119623,09 грн. борг за спожиту теплову енергію, пеня в сумі 13634,09 грн., три проценти річних в розмірі 3038,01 грн., збитки, завдані інфляційними процесами, в розмірі 14961,64 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем були належним чином виконані зобов'язання за Договором на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 430170 від 11.09.12 р. та поставлено відповідачу у період з 01.01.13 р. по 30.06.14 р. теплову енергію на загальну суму 339763,51 грн.. Проте, відповідач свої зобов'язання щодо оплати за спожиту теплову енергію виконав частково на суму 195068,49 грн., у зв'язку з чим станом на 01.09.2014 у нього виникла заборгованість в розмірі 119623,09 грн., за наявності якої позивачем нараховані до стягнення за період з 26.01.13 р. по 01.09.14 р. пеня в сумі 13634,09 грн., три проценти річних в розмірі 3038,01 грн. та інфляційні нарахування 14961,64 грн..

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.14 р. заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/23603/14 та призначено справу до розгляду на 13.11.14 р..

Ухвалою суду від 13.11.14 р. розгляд справи відкладався на 04.12.14 р., на підставі ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні з 04.12.14р. по 11.12.14 р. оголошувалась перерва.

В судове засідання 11.12.14 р. уповноважений представник позивача не з'явився.

Про дату, час і місце проведення судового засідання позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою представника позивача б/н від 04.12.14 р..

В судові засідання 13.11.14 р. та 04.12.14 р. з'явився уповноважений представник позивача.

Про дату, час і місце проведення судового засідання 13.11.14 р. відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 979.

Представник відповідача з'явився у судові засідання 04.12.14 р. та 11.12.14 р..

В судове засідання 13.11.14 р. відповідач уповноваженого представника не направив.

У судовому засіданні 13.11.14 р. представником позивача подано суду клопотання б/н від 13.11.14 р. та № 09/юр/435 про долучення документів до матеріалів справи.

Клопотання позивача задоволено, документи судом долучено до матеріалів справи.

Також, представником позивача у судовому засіданні 13.11.14 р. подано письмове підтвердження № 09/юр/434 від 12.11.14 р. про відсутність у провадженні господарських судів або інших органів, які в межах своєї компетенції вирішують господарські спори, справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, а також рішення цих органів з такого спору та підтвердження, та підтвердження № 09/юр/436 від 12.11.14 р. про відсутність на даний час та у минулому правовідносини з відповідачем у даній справі, крім зазначених у позовній заяві.

Документи, витребувані ухвалою суду від 30.10.14 р., позивачем надані не в повному обсязі.

Крім того, у судовому засіданні 13.11.14 р. представником позивача подано заяву №09/юр/433 від 12.11.2014, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 13634,09 грн., три проценти річних в сумі 3038,01 грн. та збитки, завдані інфляційними процесами в розмірі 14961,64 грн., а також повернути зайво сплачений судовий збір в сумі 600,14 грн. у зв'язку з оплатою відповідачем 27.10.14 р. частини боргу в сумі 30000,00 грн..

Вказана заява разом з доданими до неї документами, зокрема, виписками банку на підтвердження оплати відповідачем основного боргу долучена судом до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання позивачем суду не надано.

Документи, витребувані ухвалами суду від 30.10.14 р. та від 13.11.14 р., позивачем надані не в повному обсязі.

Документи, витребувані ухвалами суду від 30.10.14 р. та від 13.11.14 р., відповідачем суду не надані.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника позивача в судове засідання обов'язковою не визнавалась, окрім того відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги те, що представник відповідача проти розгляду справи за відсутності представника позивача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи та оголошував перерву в судовому засіданні, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи представників позивача та відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача та відповідача в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

В судовому засіданні 11.12.14 р. уповноважений представник відповідача проти позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивачем доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

11 вересня 2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (енергопостачальна організація за договором, позивач у справі) та Комунальним підприємством «КИЇВПАСТРАНС» в особі директора Автобусний парк №2 (покупець за договором, відповідач у справі) укладений Договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 430170 (далі - Договір), згідно якого енергопостачальна організація зобов'язується виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупцю (Автопарк №2 комунального підприємства «КИЇВПАСТРАС», гуртожиток, вул. Празька, 12, м. Київ) теплову енергію у вигляді гарячої води (далі - товар або теплоносій/теплова енергія) у період з 01.09. 12 р. по 31.08.13 р. у кількості 1159,993 Гкал, з максимальним тепловим навантаженням 0,545 Гкал/год, в тому числі на потреби: опалення - 0,320 Гкал/год, гарячого водопостачання - 0,225 Гкал/год, а покупець зобов'язується прийняти товар та своєчасно здійснити оплату за нього на умова даного Договору.

Відповідно до умов Договору поставка товару (постачання теплової енергії) здійснюється енергопостачальною організацією на межу балансової належності, визначену у додатку №1 до Договору (пункт 2.1. Договору).

За умовами п. 3.1.1. Договору енергопостачальна організація зобов'язана забезпечувати поставку теплової енергії покупцю в кількості згідно з пунктом 1.1. Договору та з наступною розбивкою по кварталах: І квартал - 514,635 Гкал, ІІ квартал - 156,663 Гкал, ІІІ квартал - 110,565 Гкал, ІVквартал - 378,127 Гкал. Обсяги поставки теплової енергії з розбивкою по кварталах обумовлені Додатком №2 до даного Договору та можуть бути змінені у встановленому нормативними документами порядку, в тому числі в разі зміни теплових навантажень, зазначених у цьому Договорі.

Згідно п.5.1 Договору облік спожитої теплової енергії виконується по приладам обліку, що встановлені на межі балансової належності покупця та ПАТ «Київенерго», у відповідності до Тимчасових правил обліку відпускання і споживання теплової енергії. Встановлення приладів обліку теплової енергії підтверджується Актом постановки на комерційний облік приладів обліку. Прилади обліку пломбуються у встановленому порядку.

У випадку встановлення приладів обліку не на межі балансової належності до споживача теплової енергії, що врахована приладами, додаються теплові витрати на ділянці від межі балансової належності до місця встановлення приладів обліку (пункт 5.2. Договору).

Відповідно до п.5.9 Договору облік поставленої теплової енергії виконується покупцем з 26 числа попереднього місяця по 25 число звітного місяця. Звіт про прийняту теплову енергію подається в енергопостачальну організацію не пізніше 27 числа звітного місяця з урахуванням вимог щодо порядку передачі енергопостачальній організації даних про величину використаної теплової енергії, встановлених Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж.

У відповідності до п.6.1 Договору розрахунки з покупцем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, по групах споживачів, що затверджені розпорядженнями (рішеннями) Київської міської державної адміністрації (а також органами місцевого самоврядування, актами інших органів, що затверджують (погоджують, встановлюють) тарифи на теплову енергію) для енергопостачальної організації за кожну відпущену Гігакалорію (грн./1 Гкал). Тарифи можуть змінюватись у зв'язку зі змінами розмірів складових калькуляцій собівартості теплової енергії (ціни на паливо, тощо), а також в інших випадках передбачених діючим законодавством та нормативними актами. У разі зміни тарифів на теплову енергію сторони здійснюють розрахунки за новими тарифами, з дня їх введення в дію гідно умов даного Договору.

Окрім того, згідно п.8.2 Договору сторони зобов'язалися керуватись чинними Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, Тимчасовими правилами обліку відпускання і споживання теплової енергії та іншими обов'язковими для виконання законними нормативними актами (пункт 8.2. Договору).

Згідно п.10.1 Договору даний Договір укладений на термін з 01.09.12 р. по 30.08.13 р. і вважається подовженим на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін даного Договору не заявить іншій стороні протилежне не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії цього Договору. В частині розрахунків дія Договору триває до повного їх завершення.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором енергопостачання, який підпадає під правове регулювання параграфу 3 глави 30 Господарського кодексу України, а також Закону України «Про теплопостачання» та «Правил користування тепловою енергією», затверджених постановою Kабінету Міністрів України від 03.10.2007 р. №1198..

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія є товарною продукцією, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських та технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; споживачем теплової енергії є юридична або фізична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. За частиною 5 статті 19 наведеного Закону споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію

Відповідно до статті 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 6 та ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно ст. 277 Господарського кодексу України, абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, а саме: «Правила користування тепловою енергією», затверджені постановою KM України від 03.10.2007 р. №1198.

Пунктом 29 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198, передбачено, що теплова енергія постачається безперервно, якщо договором не передбачено інше. Пунктом 40 «Правил користування тепловою енергією» встановлено, що споживач зобов'язаний дотримуватись вимог договору.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Сторонами погоджено додатки до Договору, якими визначено кількість, вартість споживання теплової енергії, тариф та межі балансової належності, зокрема: Схема абонентської теплотраси, яка знаходиться на балансі покупця (Додаток № 1 до Договору), Обсяг поставки теплової енергії у вигляді гарячої води на опалювальний сезон 2012-2013 (у тому числі теплові витрати для споживачів теплової енергії) (Додаток № 2 до Договору), Перелік абонентів, які знаходяться на балансі Автобусний парк № 2 станом на 01.09.13 р. (Додаток № 3 до Договору) та Тарифи на теплову енергію у вигляді гарячої води для споживачів теплової енергії (Додаток № 4 до Договору).

Судом встановлено, що на виконання взятих на себе зобов'язань за Договором позивач поставив відповідачу у період з січня 2013 року по червень 2014 року теплову енергію на загальну суму 339763,51 грн., що підтверджується особовими картками (табуляграми) споживання теплової енергії та відомостями обліку теплової енергії за вказаний період, копії яких наявні в матеріалах справи.

Пунктом 6.4. Договору встановлено, що всі розрахунки по цьому Договору виконуються на підставі рахунків, які покупець отримує від енергопостачальної організації, виключно у грошовій формі за винятком випадків, передбачених чинним законодавством України.

На підставі зазначених особовим картками (табуляграми) споживання теплової енергії, відомостей обліку теплової енергії, актів приймання-передачі товарної продукції та звіряння за Договором, позивачем виставлені відповідні рахунки-фактури за період січень 2013 - червень 2014, а саме:

рахунок-фактура №430170/2013-1 від 31.01.2013 на суму 35 739,56 грн.,

рахунок-фактура №430170/2013-2 від 28.02.2013 на суму 33 561,56 грн.,

рахунок-фактура №430170/2013-3 від 31.03.2013 на суму 29 858,18 грн.,

рахунок-фактура №430170/2013-4 від 30.04.2013 на суму 23 897,87 грн.,

рахунок-фактура №430170/2013-5 від 31.05.2013 на суму 6 838,07 грн.,

рахунок-фактура №430170/2013-6 від 30.06.2013 на суму 6 455,86 грн.,

рахунок-фактура №430170/2013-7 від 31.07.2013 на суму 5 789,60 грн.,

рахунок-фактура №430170/2013-8 від 31.08.2013 на суму 2 913,60 грн.,

рахунок-фактура №430170/2013-9 від 30.09.2013 на суму 6 754,52 грн.,

рахунок-фактура №430170/2013-10 від 31.10.2013 на суму 16 475,47 грн.,

рахунок-фактура №430170/2013-11 від 31.11.2013 на суму 23 660,54 грн.,

рахунок-фактура №430170/2013-12 від 31.12.2013 на суму 30 454,21 грн.,

рахунок-фактура №430170/2014-1 від 31.01.2014 на суму 30 948,16 грн.,

рахунок-фактура №430170/2014-2 від 28.02.2014 на суму 34 625,57 грн.,

рахунок-фактура №430170/2014-3 від 31.03.2014 на суму 31 002,91 грн.,

рахунок-фактура №430170/2014-4 від 30.04.2014 на суму 12 181,09 грн.,

рахунок-фактура №430170/2014-5 від 31.05.2014 на суму 6 925,58 грн.,

рахунок-фактура №430170/2014-6 від 30.06.2014 на суму 1681,16 грн., всього на загальну суму 339763,51 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.

Згідно до пункту 6.5. Договору покупець щомісяця з 07 по 14 число отримує в енергопостачальній організації оформлені бланки актів приймання-передачі товарної продукції, актів звірки розрахунків за прийняту теплову енергію на початок розрахункового періоду, табуляграми та рахунок-фактуру на оплату теплової енергії з урахуванням недоплати або переплати за попередні періоди, що включають у себе вартість теплової енергії спожитої в попередньому місяці, та суми передоплати за теплову енергію (що визначається енергопостачальною організацією з урахуванням максимального теплового навантаження визначеного цим Договором). По одному примірнику підписаних актів звірки та приймання передачі товарної продукції покупець повертає в енергопостачальну організацію не пізніше 15 числа поточного місяця. В разі не підписання або неповернення вчасно акту звіряння цей документ вважається прийнятим в редакції енергопостачальної організації.

Відповідно до пункту 6.8. Договору у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, покупець зобов'язаний у 10-денний термін з часу отримання платіжних документів (але не пізніше 25 числа поточного місяця - наступного за звітним), письмово повідомити про це енергопостачальну організацію та протягом цього ж строку направити свого представника обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання відповідного акту. В іншому випадку відмова покупця сплатити виставлений рахунок енергопостачальної організації вважатиметься безпідставною.

Заперечення щодо факту отримання та обсягів поставленої позивачем теплової енергії за вказаними обліковими картками в матеріалах справи відсутні.

Як вбачається із матеріалів справи, доказів пред'явлення відповідачем претензій щодо якості, обсягів та термінів постачання теплової енергії, доказів опротестування даних, зазначених в особових облікових картках за період з січня 2013 р. по червень 2014 р. до суду не надходило, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання ТОВ «ЄВРОРЕКОНСТРУКЦІЯ» умов Договору з боку відповідача відсутні, а тому суд доходить висновку, що прийнятий обсяг теплової енергії за спірний період є таким, що підлягає оплаті.

За таких обставин, судом встановлено, що позивачем виконано прийняті на себе зобов'язання з постачання теплової енергії, обумовлені Договором, а відповідачем, у свою чергу, прийнято та спожито теплову енергію у вигляді гарячої води без будь - яких зауважень.

Пунктом 6.6. Договору зазначено, що покупець самостійно сплачує за прийняту теплову енергію згідно з отриманим рахунком-фактурою не пізніше 25 числа поточного місяця, в тому числі теплову енергію, яка використана субабонентами покупця.

Відповідно до положень пункту 6.7. Договору при здійсненні розрахунків за спожиту теплову енергію покупець обов'язково повинен зазначити у платіжному дорученні номер договору на постачання теплової енергії, а також місяць та рік, в якому була поставлена теплова енергія, що оплачується покупцем. Крім того, підпунктом 6.7.1. Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов, зазначених у пункті 6.7. даного Договору, грошові кошти, що отримані згідно платіжного доручення, де не вказані рік та місяць, за який здійснюється платіж, зараховуються енергопостачальною організацією як сплата за теплову енергію, оплата вартості якої прострочена споживачем найдовше (оплата за минулі періоди).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено, зокрема, згідно наявних у матеріалах справи довідки про надходження коштів за спожиту теплову енергію за період з 01.01.2013р. по 30.06.2014 р. та копій виписок по особовому рахунку, а також підтверджено представником відповідача в судовому засіданні, що в порушення умов Договору відповідачем здійснена часткова оплата прийнятої теплової енергії, у зв'язку із чим розмір заборгованості за Договором остаточно погашено лише 03.11.2014 р. шляхом перерахування платіжними дорученнями на розрахунковий рахунок позивача грошових коштів на загальну суму 314691,46 грн., а саме:

платіжне доручення №369 від 20.02.2013 на суму 10000,00 грн.,

платіжне доручення №579 від 20.03.2013 на суму 13229,37 грн.,

платіжне доручення №667 від 01.04.2013 на суму 10000,00 грн.,

платіжне доручення №708 від 08.04.2013 на суму 352,51 грн.,

платіжне доручення №907 від 07.05.2013 на суму 20000,00 грн.,

платіжне доручення №910 від 08.05.2013 на суму 30000,00 грн.,

платіжне доручення №917 від 13.05.2013 на суму 14000,00 грн.,

платіжне доручення №916 від 13.05.2013 на суму 3428,18 грн.,

платіжне доручення №1210 від 21.06.2013 на суму 3813,43 грн.,

платіжне доручення №1575 від 15.08.2013 на суму 2245,00 грн.,

платіжне доручення №1596 від 16.08.2013 на суму 3000,00 грн.,

платіжне доручення №1642 від 23.08.2013 на суму 5000,00 грн.,

платіжне доручення №1767 від 12.09.2013 на суму 5000,00 грн.,

платіжне доручення №1919 від 30.09.2013 на суму 5000,00 грн.,

платіжне доручення №1946 від 03.10.2013 на суму 5000,00 грн.,

платіжне доручення №167 від 28.01.2014 на суму 20000,00 грн.,

платіжне доручення №599 від 27.03.2014 на суму 25000,00 грн.,

платіжне доручення №727 від 23.04.2014 на суму 10000,00 грн.,

платіжне доручення №986 від 26.05.2014 на суму 10000,00 грн.,

платіжне доручення №2123 від 27.10.2014 на суму 30000,00 грн.,

платіжне доручення №2143 від 28.10.2014 на суму 30000,00 грн.,

платіжне доручення №2142 від 28.10.2014 на суму 30000,00 грн.,

платіжне доручення №2163 від 29.10.2014 на суму 29000,00 грн.,

платіжне доручення №2172 від 03.11.2014 на суму 623,97 грн..

Окрім того, позивачем зазначено в позовній заяві про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за наведеним Договором на загальну суму 119623,09 грн., яку він просив стягнути в позовній заяві. Натомість, приймаючи до уваги здійснені відповідачем перерахування, які враховані позивачем при здійсненні розрахунку даного позову, суд зазначає, що залишок основного боргу відповідача за Договором становить 119623,27 грн., які позивач просив стягнути у позовній заяві.

При цьому судом встановлено, що частина суми основного боргу за період з 01.01.13р. до 30.06.14 р. в розмірі 314067,79 грн. погашена відповідачем до дати порушення провадження у справі, тобто, до 30.10.14 р., а частина основного боргу в сумі 623,97 грн. за спожиту теплову енергію за Договором була сплачена відповідачем після відповідної дати порушення провадження у справі.

Суд зазначає, що згідно п. 1-1 ч.1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами, у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Згідно п.4.4. Постанови № 18 господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги звернення позивача з позовною заявою № 09/1764 від 29.09.14 р. про стягнення з відповідача 151257,01 грн., в тому числі 119623,09 грн. основного боргу за Договором, на час винесення рішення у відповідача відсутній борг за спожиту теплову енергію за Договором за період з 01.01.2013 р. по 31.07.14 р., суд дійшов висновку про необхідність припинення провадження у справі в частині 623,97 грн. в зв'язку з відсутністю предмета спору.

При цьому, зважаючи на відсутність предмету спору в частині основного боргу в сумі 119000,00 грн. на час порушення провадження у даній справі в зв'язку з його сплатою відповідачем, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 11.09.12 р. суду не надано.

Окрім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.1 ст. 546, ст. 547 Цивільного кодексу виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст.548 Цивільного кодексу).

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищевикладене, факт невиконання відповідачем зобов'язань з оплати спожитої за Договором теплової енергії у встановлений термін підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідально до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення стоку є перший за ним робочий день.

Пунктом 9.2 Договору сторони погодили, що в разі несплати покупцем за прийняту теплову енергію у встановлені строки енергопостачальна організація нараховує пеню за кожний прострочений день у розмір подвійної облікової ставки НБУ.

Крім того, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати за спожиту теплову енергію у термін, визначений умовами Договору, позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення пеню в сумі 13634,09 грн. за період з 26.10.13 р. по 01.09.14 р., а також 3 % річних в сумі 3038,01 грн. за період з 26.10.13 р. по 01.09.14 р. та інфляційні нарахування в сумі 14961,64 грн. за період з січня 2012 р. по серпень 2014 р., які він просив стягнути з відповідача відповідно до наданих розрахунків.

Згідно п.1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова № 14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Згідно п.6.7 Договору при здійсненні розрахунків за спожиту теплову енергію покупець обов'язково повинен зазначити у платіжному дорученні номер договору на постачання теплової енергії, а також місяць і рік, в якому була поставлена теплова енергія, що оплачується покупцем.

У разі невиконання покупцем умов, зазначених в п.6.7 Договору, грошові кошти, що отримані згідно платіжного доручення, де не вказані рік та місяць, за який здійснюється платіж, зараховуються енергопостачальною організацією як сплата за теплову енергію, оплата вартості якої прострочена споживачем найдовше (оплата за минулі періоди).

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення пені, відсотків річних та інфляційних нарахувань судом встановлено, що розмір пені та процентів річних, перерахований судом у відповідності до умов Договору та приписів чинного законодавства в межах визначеного позивачем періоду, становить 9410,08 грн. пені та 2111,31 грн. процентів річних відповідно, а отже є меншими, ніж заявлено до стягнення позивачем, тому позовні вимоги в частині стягнення пені та процентів річних за несвоєчасну оплату спожитої теплової енергії підлягають частковому задоволенню в сумах 9410,08 грн. та 2111,31 грн. відповідно.

Згідно п. 3 Постанови № 14 інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 1.9. Постанови № 14 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Згідно листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97 р. при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Розмір інфляційних нарахувань, перерахований судом у відповідності до приписів чинного законодавства, становить 13065,46 грн., а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, тому позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату спожитої теплової енергії підлягають частковому задоволенню в сумі 13065,46 грн..

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Стосовно поданої позивачем заяви № 09/юр/433 від 12.11.14 р. в частині повернення зайвосплаченого судового збору в сумі 600,14 грн. суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

З 01 листопада 2011 року правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення такого збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Згідно приписів ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду, зокрема, в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (п.1 ч.1 ст. 7). У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. Повернення надлишково сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що у п.5.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. зазначено: "Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. У їх числі не зазначено такої підстави, як припинення провадження у справі (стаття 80 ГПК). Водночас закриття провадження у справі, про яке йдеться у пункті 5 частини першої цієї статті Закону, є поняттям цивільного і адміністративного судочинства, передбаченим відповідно статтею 205 Цивільного процесуального кодексу України і статтею 157 Кодексу адміністративного судочинства України, які господарським судам у здійсненні судочинства не застосовуються. Таким чином, припинення провадження у справі з підстав, передбачених статтею 80 ГПК, не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору".

За вказаних обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне в задоволенні заяви позивача про повернення зайвосплаченого судового збору в розмірі 600,14 грн. відмовити.

Керуючись статтями 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-2, 4-3, 43, 44, 49, 75, п.1-1 ч. 1 ст. 80, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення з Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, буд. 2, ) основного боргу в сумі 623,97 грн. припинити.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, буд. 28, офіс 20, ) 9410,08 грн. пені, 2111,31 грн. процентів річних, 13065,46 грн. інфляційних нарахувань та 491,74 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складений та підписаний 30 січня 2015 року.

Суддя А.М. Селівон