Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/21384/14 11.12.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ
"АГРОПРОДПРОМ-СЕРВІС" до
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Парадіс сервіс"
про стягнення 38 956,02
грн.

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явивсявід
відповідача Риженко О.С. (дов. б/н
від 01.09.2014 року)

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 11 грудня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ
"АГРОПРОДПРОМ-СЕРВІС" (надалі по тексту
- позивач) звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Парадіс сервіс"
(надалі по тексту - відповідач) про
стягнення 38 956,02 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 09.10.2014 року порушено
провадження у справі № 910/21384/14 та
призначено справу до розгляду на 11.11.2014
року.

21.10.2014 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи на
виконання вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 11.11.2014 року
представники сторін подали клопотання
про продовження строків розгляду
спору.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.11.2014 року строк розгляду
спору у даній справі продовжено на
п'ятнадцять днів, розгляд справи
відкладено на 11.12.2014 року.

У судове засідання 11.12.2014 року
представник позивача не з'явився.

Відповідно до пункту 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті 81 1
ГПК), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

Представник відповідача у судовому
засіданні 11.12.2014 року надав письмові
заперечення на позов та усні пояснення
по справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

05.12.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ
"АГРОПРОДПРОМ-СЕРВІС" (продавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Парадіс сервіс"
(покупець) було укладено договір
купівлі - продажу № 7 (надалі по тексту -
Договір), за умовами якого продавець на
протязі терміну дії чинного Договору
зобов'язується передавати у власність,
а покупець зобов'язується приймати
товар та сплачувати його вартість у
порядку і на умовах, визначених цим
Договором.

Найменування, асортимент, кількість і
вартість товару визначаються
відповідною видатковою накладною, яка
є невід'ємною частиною даного Договору
(пункт 2.2. Договору).

Згідно з пунктом 3.2. Договору момент
переходу права власності на товар до
покупця і, відповідно, ризиків, яких
може зазнати товар, є момент підписання
покупцем видаткової накладної, яка
підтверджує факт передачі товару.

Відповідно до пункту 4.3. покупець
зобов'язується повністю сплатити
вартість отриманого товару на поточний
рахунок продавця протягом 30 (тридцяти)
календарних днів з моменту підписання
відповідної видаткової накладної.

За твердженням позивача, на виконання
умов Договору, Товариство з обмеженою
відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ
"АГРОПРОДПРОМ-СЕРВІС" поставило на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Парадіс сервіс"
товар на загальну суму 33 541,56 грн., на
підтвердження чого суду надано
наступні видаткові накладні:

- № РН-0000013 від 11.01.2014 року на суму 16 617,82
грн.;

- № РН-0000028 від 24.01.2014 року на суму 15 965,86
грн.;

- № РН-0000029 від 24.01.2014 року на суму 957,88
грн.;

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначає, що відповідач, в
порушення у мов Договору та чинного
законодавства України, не здійснив
оплату поставленого позивачем товару,
внаслідок чого, у відповідача
утворилась заборгованість перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ
"АГРОПРОДПРОМ-СЕРВІС" у розмірі 33 541,56
грн.

Зважаючи на вищенаведене, позивач
просить суд стягнути з відповідача 33
541,56 грн. основної заборгованості, 1 271,23
грн. пені, 450,58 грн. три проценти річних, 3
692,65 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідач заперечив проти позову,
посилаючись на те, що не отримував
товар, який вказаний у вищевказаних
видаткових накладних, які не містять
посилання на Договір та на яких, за
твердженням відповідача відсутня
печатка Товариства з обмеженою
відповідальністю "Парадіс сервіс" та
міститься підпис невідомої особи.

Окрім того, відповідач, в обґрунтування
своїх заперечень вказує на відсутність
в матеріалах справи довіреностей за
типовою формою М-2, виданих Товариством
з обмеженою відповідальністю "Парадіс
сервіс" уповноваженій особі на
отримання товарних цінностей від
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ
"АГРОПРОДПРОМ-СЕРВІС", що також, на
думку відповідача, свідчить про
відсутність факту поставки товару на
користь відповідача.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" підставу позову
становлять обставини, якими Позивач
обґрунтовує свої позовні вимоги щодо
захисту права та охоронюваного законом
інтересу.

В обґрунтування підстав позову позивач
посилається на невиконання
відповідачем своїх зобов'язань згідно
договору купівлі - продажу № 7 від
05.12.2013 року на виконання умов якого
позивач передав відповідачу товар на
загальну суму 33 541,56 грн., згідно з
наступними видатковими накладними: №
РН-0000013 від 11.01.2014 року на суму 16 617,82 грн.;
№ РН-0000028 від 24.01.2014 року на суму 15 965,86
грн.; № РН-0000029 від 24.01.2014 року на суму
957,88 грн.

Вищевказані обставини відповідачем
заперечуються.

Разом з тим, як вбачається з
вищевказаних видаткових накладних,
останні не містять посилання на
договір купівлі - продажу № 7 від 05.12.2013
року як на підставу здійснення
поставки, проте, мстять посилання на
рахунки фактури, а саме:

- у видатковій накладній № РН-0000013 від
11.01.2014 року на суму 16 617,82 грн. в графі
"замовлення" вказано - рахунок № СФ-0000013
від 11.01.2014 року ;

- у видатковій накладній № РН-0000028 від
24.01.2014 року на суму 15 965,86 грн. в графі
"замовлення" вказано - рахунок № СФ-0000028
від 24.01.2014 року;

- у видатковій накладній № РН-0000029 від
24.01.2014 року на суму 957,88 грн. в графі
"замовлення" вказано - рахунок № СФ-0000029
від 24.01.2014 року.

Приймаючи до уваги той факт, що
матеріали справи не містять
вищевказаних рахунків, у суду відсутня
можливість встановити факт здійснення
поставки за вищевказаними видатковими
накладними на виконання умов договору
купівлі - продажу № 7 від 05.12.2013 року.

Водночас, за загальним порядком
укладання господарських договорів
вони викладаються у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів
(стаття 181 Господарського кодексу
України).

Правочин згідно зі статтею 205
Цивільного кодексу України може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідно до статті 208 Цивільного
кодексу України правочини між
юридичними особами належить вчиняти у
письмовій формі.

При цьому, відповідно до статті 207
Цивільного кодексу України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами).

Згідно з частиною 2 статті 180
Господарського кодексу України
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Як вбачається з видаткових накладних,
які підписані та скріплені печатками
сторін (оригінали та належним чином
засвідчені копії місяться в матеріалах
справи), позивач передав на користь
відповідача товар на загальну суму 33
541,56 грн.

За таких обставин, матеріалами справи
спростовуються твердження відповідача
про те, що на спірних видаткових
накладних відсутня печатка Товариства
з обмеженою відповідальністю "Парадіс
сервіс" та містяться підписи невідомих
осіб.

У відповідності до приписів чинного
законодавства відповідальність і
контроль за дотриманням порядку
зберігання печаток і штампів, а також
законністю користування ними
покладається на керівників
підприємств.

Відповідно до частини другої статті 1892
Кодексу України про адміністративні
правопорушення (зі змінами та
доповненнями) за порушення порядку
обліку й зберігання печаток та штампів,
що потягло за собою їх втрату,
уповноваженими особами органів
внутрішніх справ можуть накладатися
штрафи від одного до трьох
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Окрім того, згідно з частинами першою
та другою статті 357 Кримінального
кодексу викрадення, привласнення,
вимагання офіційних документів,
штампів чи печаток або заволодіння
ними шляхом шахрайства чи зловживання
особи своїм службовим становищем, а
також їх умисне знищення, пошкодження
чи приховування, здійснення таких
самих дій щодо приватних документів, що
знаходяться на підприємствах, вчинене
з корисливих мотивів або в інших
особистих інтересах, караються штрафом
до 50 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян (850 грн.) або
обмеженням волі на строк до трьох
років.

Відповідачем не надано суду будь-яких
доказів звернення відповідача до
правоохоронних органів із заявою про
викрадення або підроблення печатки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Парадіс сервіс",
тощо.

Оскільки надані до матеріалів справи
видаткові накладні містять
найменування товару, його кількість та
ціну, слід дійти висновку, що між
сторонами в цій частині мало місце
укладення правочину на поставку товару
у спрощений спосіб.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами Договір є договором
поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 671 Цивільного
кодексу України, якщо за договором
купівлі-продажу переданню підлягає
товар у певному співвідношенні за
видами, моделями, розмірами, кольорами
або іншими ознаками (асортимент),
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар в асортименті,
погодженому сторонами. Якщо договором
купівлі-продажу асортимент товару не
встановлений або асортимент не був
визначений у порядку, встановленому
договором, але із суті зобов'язання
випливає, що товар підлягає переданню
покупцеві в асортименті, продавець має
право передати покупцеві товар в
асортименті виходячи з потреб покупця,
які були відомі продавцеві на момент
укладення договору, або відмовитися
від договору.

У відповідності до статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Підписання покупцем накладної, яка є
первинним обліковим документом у
розумінні Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 Цивільного кодексу
України.

За таких обставин факт отримання
товару відповідачем і накладні, надані
позивачем на підтвердження своїх
вимог, є самостійними підставами для
виникнення обов'язку у відповідача
здійснити розрахунки за отриманий
товар.

Дана правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 20.09.2012 року № 12/5026/556/2012.

Водночас, в пункті 1.7 постанови Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" зазначається, що
нормою статті 530 ЦК України
передбачено, між іншим, можливість
виникнення обов'язку негайного
виконання; такий обов'язок випливає,
наприклад, з припису частини першої
статті 692 ЦК України, якою визначено, що
покупець за договором купівлі-продажу
повинен оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього;
відтак якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлено інший строк оплати товару,
відповідна оплата має бути здійснена
боржником негайно після такого
прийняття, незалежно від того, чи
пред'явив йому кредитор пов'язану з цим
вимогу.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Як встановлено судом відповідач вчасно
та повністю не розрахувався з
позивачем у зв'язку з чим виникла
заборгованість у розмірі 33 541,56 грн. за
договором поставки у спрощений спосіб,
тобто шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень.

Відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
оплати ним товару на суму 33 541,56 грн.
отриманого згідно з видатковими
накладними: № РН-0000013 від 11.01.2014 року на
суму 16 617,82 грн.; № РН-0000028 від 24.01.2014 року
на суму 15 965,86 грн.; № РН-0000029 від 24.01.2014
року на суму 957,88 грн. та у відповідності
з приписами чинного законодавства, що
регулює договірні зобов'язальні
відносини.

Зважаючи на вищенаведене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ
"АГРОПРОДПРОМ-СЕРВІС" про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Парадіс сервіс" 33 541,56
грн. є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Окрім того, позивач просить суд
стягнути з відповідача пеню у сумі 1 271,23
грн., нарахованої у відповідності до
пункту 4.4. договору купівлі - продажу № 7
від 05.12.2013 року, яким передбачено
обов'язок покупця сплачувати
продавцеві пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення оплати.

Згідно зі статтею 216 Господарського
процесуального кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Як вже зазначалось судом вище,
позивачем не доведено факт здійснення
поставки товару згідно видаткових
накладних, які містяться в матеріалах
справи, саме на виконання умов договору
купівлі - продажу № 7 від 05.12.2013 року,
відтак, у суду відсутні підстави для
нарахування штрафних санкцій,
передбачених вказаним договором, а
тому позовні вимоги про стягнення з
відповідача пені на загальну суму 1 271,23
грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" сплата трьох
процентів від простроченої суми (якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом) не має характеру штрафних
санкцій і є способом захисту майнового
права та інтересу кредитора шляхом
отримання від боржника компенсації
(плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги вищенаведені
приписи Цивільного кодексу України
щодо наявності у позивача права
вимагати від відповідача сплати
останнім 3% річних за порушення
грошового зобов'язання від
простроченої суми, перевіривши
здійснений позивачем розрахунок, суд
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача 3% річних на загальну суму
450,58 грн.

Згідно з Законом України "Про
індексацію грошових доходів населення"
індекс споживчих цін (індекс інфляції)
обчислюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в
галузі статистики і не пізніше 10 числа
місяця, що настає за звітним,
публікується в офіційних періодичних
виданнях. На даний час індекс інфляції
розраховується Державною службою
статистики України і щомісячно
публікується, зокрема, в газеті
"Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені
друкованими засобами масової
інформації з посиланням на зазначений
державний орган відповідні показники
згідно з статтями 17, 18 Закону України
"Про інформацію" є офіційними і можуть
використовуватися господарським судом
і учасниками судового процесу для
визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Дії відповідача є порушенням умов
договору, що є підставою для захисту
майнових прав та інтересів позивача
відповідно до норм статті 625 Цивільного
кодексу України.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок інфляційних втрат, суд
визнає його арифметично вірним, а
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ
"АГРОПРОДПРОМ-СЕРВІС" про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Парадіс сервіс"
інфляційних нарахувань, на загальну
суму 3 692,65 грн., обґрунтованими.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати з судового збору покладаються
на сторони пропорційно розміру
задоволених вимог.

Керуючись статтями 4, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Парадіс сервіс" (01054,
м. Київ, вул. Павлівська, буд.
9-В, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ
"АГРОПРОДПРОМ-СЕРВІС" (79022, Львівська
обл., м. Львів,вул.Виговського, буд. 5, ) 33 541 (тридцять три тисячі
п'ятсот сорок одну) грн. 56 коп.
заборгованості, 450 (чотириста п'ятдесят)
грн. 58 коп. три проценти річних,
3 692 (три тисячі шістсот дев'яносто дві)
грн. 65 коп. інфляційних нарахувань, 1 767
(одну тисячу сімсот шістдесят сім) грн.
38 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 16.12.2014 року

Суддя
С.В.
Стасюк