ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2014
Справа № 917/2467/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Транснаціональна
фінансово-промислова нафтова компанія
"Укртатнафта", вул. Свіштовська, 3, м.
Кременчук, 39610

до Публічного акціонерного товариства
"Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5,
м. Полтава, 36022

про :

(1) визнання укладеної додаткової угоди
№ 14 від 30.10.2014 р. до договору постачання
теплової енергії у вигляді пари № 593
(1069/3/2111) від 18.03.2014 р. на запропонованих
позивачем умовах;

(2) визнання укладеної додаткової угоди
№ 16 від 30.10.2014 р. до договору постачання
зм'якшеної води № 19 (889/3/2111) від 11.07.2007 р.
на запропонованих позивачем умовах;

(3) визнання укладеної додаткової угоди
№ 22 від 30.10.2014 р. до договору постачання
теплової енергії в гарячій воді № 21
(888/3/2111) від 11.01.2007 р. на запропонованих
позивачем умовах

Представники до перерви :

від позивача: Гуйванюк Й.Є., довіреність
№ 14/03-16 від 27.12.2013 р.; Панченко А.О.,
довіреність № 14/03-129 від 19.12.2014 р.;
Міловідов Р.М., довіреність № 14/03-25 від
27.12.2013 р.;

від відповідача: Ковтун Ю.І.,
довіреність № 01-11/4198 від 03.04.2014 р.,
довіреність від 22.12.2014 р.; Мамотенко Т.М.,
довіреність № 01-11/15546 від 22.12.2014 р..

У судовому засіданні 23.12.2014 р. в порядку
ст. 77 ГПК України оголошено перерву до
25.12.2014 р. до 14 год. 00 хв. з метою надання
можливості пред'явлення сторонами
додаткових письмових доказів та
пояснень з посиланням на відповідні
норми чинного законодавства в
обґрунтування своєї позиції у справі з
урахуванням питань, що були предметом
дослідження у судовому засіданні.

Представники після перерви :

від позивача: Гуйванюк Й.Є., довіреність
№ 14/03-16 від 27.12.2013 р.; Міловідов Р.М.,
довіреність № 14/03-25 від 27.12.2013 р.;

від відповідача: Ковтун Ю.І.,
довіреність № 01-11/4198 від 03.04.2014 р.,
довіреність від 22.12.2014 р., Мамотенко Т.М.,
довіреність № 01-11/15546 від 22.12.2014 р.;
Остроушко О.Л., довіреність № 01-11/12039 від
08.10.2014 р..

25.12.2014 р. у судовому засіданні
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення, залучено її до
матеріалів справи та повідомлено про
термін виготовлення повного тексту
судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна
заява Публічного акціонерного
товариства "Транснаціональна
фінансово-промислова нафтова компанія
"Укртатнафта" до Публічного
акціонерного товариства
"Полтаваобленерго" про визнання
укладеними додаткової угоди № 14 від
30.10.2014 р. до договору постачання
теплової енергії у вигляді пари № 593
(1069/3/2111) від 18.03.2014 р., додаткової угоди №
16 від 30.10.2014 р. до договору постачання
зм'якшеної води № 19 (889/3/2111) від 11.07.2007
р., додаткової угоди № 22 від 30.10.2014 р. до
договору постачання теплової енергії в
гарячій воді № 21 (888/3/2111) від 11.01.2007р. на
запропонованих позивачем умовах.

Відповідач заявив суду клопотання №
01-11/15409 від 18.12.2014 р. (вх. № 17119 від 22.12.2014р.)
про залучення в порядку ст. 27 ГПК
України як третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Національної
комісії, що здійснює регулювання у
сферах енергетики та комунальних
послуг (НКРЕКП). В обґрунтування цього
клопотання останній посилається на те,
що створена на виконання Указу
Президента України № 815/2014 від 10.09.2014 р.
Національна комісія, що здійснює
регулювання у сферах енергетики та
комунальних послуг (НКРЕКП), є
уповноваженим органом, який установлює
тарифи на теплову енергію, що
виробляються на теплоцентралях, ТЕС,
АЕС та когенераційних установках та
тарифів на комунальні послуги для
суб'єктів природних монополій та
суб'єктів господарювання у сферах
суміжних ринків.

Представники позивача проти
задоволення клопотання заперечують.

Судом клопотання відхиляється як таке,
що суперечить чинним процесуальним
нормам.

Так, за приписами ст. 27 ГПК України
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
можуть вступити у справу на стороні
позивача або відповідача до прийняття
рішення господарським судом, якщо
рішення з господарського спору може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї з сторін. Їх може бути залучено
до участі у справі також за клопотанням
сторін, прокурора.

Як роз'яснив Пленум Вищого
господарського суду України у п. 1.6
постанови №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
питання про допущення або залучення
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, до
участі у справі, вирішується ухвалою
суду про прийняття позовної заяви до
розгляду (із зазначенням про це в
ухвалі про порушення провадження у
справі) або під час розгляду справи, але
до прийняття господарським судом
рішення, з урахуванням того, чи є у цієї
особи юридичний інтерес у даній справі.
Що ж до наявності юридичного інтересу у
третьої особи, то у вирішенні
відповідного питання суд має
з'ясовувати, чи буде у зв'язку з
прийняттям судового рішення з даної
справи таку особу наділено новими
правами чи покладено на неї нові
обов'язки, або змінено її наявні права
та/або обов'язки, або позбавлено певних
прав та/або обов'язків у майбутньому.

З матеріалів справи не вбачається
наявності у Національної комісії, що
здійснює регулювання у сферах
енергетики та комунальних послуг
(НКРЕКП) юридичного інтересу у даній
справі, оскільки:

- спірні правовідносини виникли до
створення останньої,

- спір стосується застосування тарифів
на послуги, що надаються відповідачем
на виконання договору постачання
теплової енергії у вигляді пари № 593
(1069/3/2111) від 18.03.2014 р., договору
постачання зм'якшеної води № 19 (889/3/2111)
від 11.07.2007 р., договору постачання
теплової енергії в гарячій воді № 21
(888/3/2111) від 11.01.2007р., визначені, на думку
позивача, постановою Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики від
30.12.2013р. №1871, на думку відповідача -
постановою Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг від 16.05.2014 р. № 523;

- Національна комісія, що здійснює
регулювання у сферах енергетики та
комунальних послуг не є
правонаступником ні Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики ні
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг.

Позивач наполягає на задоволенні
позовних вимог за мотивами,
викладеними у позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує за
мотивами, викладеними у відзиві на
позовну заяву № 01-11/15408 від 18.12.2014 р. (вх.
№ 17118 від 22.12.2014 р.) та відзиву № 01-11/15735
від 25.12.2014 р. (вх. № 17318 від 25.12.2014 р.).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши надані докази, суд
встановив :

11 січня 2007 року між АТ "Укртатнафта" та
ВАТ "Полтаваобленерго" укладено
договір №19 (889/3/2111) про постачання
зм'якшеної води та попутної теплової
енергії (а.с. 23-30). Ціни і тарифи за воду
та енергію визначені сторонами в
пункті 6.1 даного договору та протягом
дії договору переглядались сторонами
шляхом укладання додаткової угоди (а.с.
31).

Цього ж дня, 11 січня 2007 року, між АТ
"Укртатнафта" та ВАТ "Полтаваобленерго"
укладено договір №21 (888/3/2111) про
постачання теплової енергії в гарячій
воді (а.с. 32-44). Ціни і тарифи за теплову
енергію визначені сторонами в пункті 6.1
даного договору та неодноразово
переглядались сторонами шляхом
укладання додаткових угод.

18 березня 2010 року між ПАТ "Укртатнафта"
та ВАТ "Полтаваобленерго" укладено
договір №593 (1069/3/2111) про постачання
теплової енергії у вигляді пари (а.с.
47-58). Тарифи на теплову енергію у
вигляді пари передбачені в додатку №1
до даного договору та неодноразово
переглядались сторонами шляхом
укладання додаткових угод.

Сторони уклали вищезазначені договори
з метою забезпечення ПАТ "Укртатнафта"
тепловою енергією. Договорами
встановлено межі розподілу
експлуатаційної належності і
відповідальності за експлуатацію
трубопроводів. ПАТ "Укртатнафта"
зобов'язалося оплачувати одержану
теплову енергію відповідно до умов
договорів.

Як стверджує позивач, 11.02.2014р. позивач
отримав від ПАТ "Полтаваобленерго"
проекти додаткових угод про чергове
підвищення тарифів на теплову енергію
по діючим між підприємствами
договорам. Ця пропозиція була
відхилена ПАТ "Укртатнафта".

В подальшому, листом № 8/26-1743 від 03.11.2014
р. (а.с. 177) позивач - ПАТ "Укртатнафта" -
звернувся до відповідача - ПАТ
"Полтаваобленерго" - з проектом
додаткової угоди № 14 від 30.10.2014 р. до
договору постачання теплової енергії у
вигляді пари № 593 (1069/3/2111) від 18.03.2014 р.,
додаткової угоди № 16 від 30.10.2014 р. до
договору постачання зм'якшеної води №
19 (889/3/2111) від 11.07.2007 р., додаткової угоди
№ 22 від 30.10.2014 р. до договору постачання
теплової енергії в гарячій воді № 21
(888/3/2111) від 11.01.2007р., які отримані 10.11.2014
р..

У відповідь на запропоновані проекти
додаткових угод листом № 01-12/13842 від
18.11.2014 р. (а.с. 13) відповідач - ПАТ
"Полтаваобленерго" - надіслав позивачу
- ПАТ "Укртатнафта" - підписані проекти
вказаних додаткових угод з протоколами
розбіжностей до них (а.с. 13-22).

Викладені обставини позивач розглядає
як підставу застосування до спірних
відносин сторін статті 188
Господарського кодексу України,
частиною 4 якої передбачено, що у разі
недосягнення згоди між сторонами щодо
зміни (розірвання) договору
заінтересована сторона має право
передати спір на вирішення суду. При
цьому, за даними позивача, на момент
подання позову до суду відповідач не
погоджується на приведення вартості
теплової енергії у відповідність з
умовами договорів та нормативних
актів. Вважаючи свої права порушеними,
позивач звернувся до суду з даним
позовом щодо визнання укладеними з
відповідачем додаткових угод до
договорів постачання теплової енергії
в редакції позивача. В обґрунтування
позовних вимог позивач посилається на
те, що відповідачем безпідставно до
вартості теплової енергії для ПАТ
"Укртатнафта" включаються ще й витрати
на транспортування цієї енергії.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
та ст. 174 Господарського кодексу
України визначено, що підставами
виникнення прав та обов'язків, зокрема,
є договори та інші правочини. Приписами
частини 1 статті 67 Господарського
кодексу України унормовано, що
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності здійснюються
на основі договорів.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного
кодексу України визначено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
180 Господарського кодексу України та
ст. 628 Цивільного кодексу України).

Зміна та розірвання господарських
договорів в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором (п. 1 та п. 2 ст. 188
Господарського кодексу України та ст.
652 Цивільного кодексу України). У разі
зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни (п. 3 ст. 653 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до статті 187 Господарського
кодексу України спори, що виникають при
укладанні господарських договорів за
державним замовленням, або договорів,
укладення яких є обов'язковим на
підставі закону та в інших випадках,
встановлених законом, розглядаються
судом. Інші переддоговірні спори
можуть бути предметом розгляду суду у
разі якщо це передбачено угодою сторін
або якщо сторони зобов'язані укласти
певний господарський договір на
підставі укладеного між ними
попереднього договору.

Відповідно до ст. 275 Господарського
кодексу України відпуск енергії без
оформлення договору енергопостачання
не допускається.

Враховуючи правову природу укладених
договорів, кореспондуючи права та
обов'язки його сторін, суд дійшов
висновку, що оцінка правомірності
заявлених вимог має здійснюватись з
урахуванням приписів законодавства,
які регламентують правовідносини за
договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського
кодексу України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду споживачеві
(абоненту), який зобов'язаний оплатити
прийняту енергію та дотримуватися
передбаченого законом режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.
Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу
України передбачено, що розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону.

За приписами ст. 1 Закону України № 2633-ІV
від 02.06.2005 р. "Про теплопостачання" (із
змінами та доповненнями, далі - Закон
України "Про теплопостачання") тариф
(ціна) на теплову енергію - грошовий
вираз витрат на виробництво,
транспортування, постачання одиниці
теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням
рентабельності виробництва,
інвестиційної та інших складових, що
визначаються згідно із методиками,
розробленими центральним органом
виконавчої влади у сфері
теплопостачання. Відповідно до ч. 5 та ч.
6 ст. 19 Закону України "Про
теплопостачання" теплотранспортуюча
організація не має права відмовити
споживачу теплової енергії у
забезпеченні його тепловою енергією за
наявності технічних можливостей на
приєднання споживача до теплової
мережі, споживач зобов'язаний
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

У розумінні наведених норм чинного
законодавства договори, внесення змін
до яких є предметом даного спору, є
обов'язковими для укладення сторонами.
Відтак, і зміни до цих договорів носять
обов'язковий характер, якщо такі
ґрунтуються на умовах укладених
договорів та вимогах
нормативно-правових актів України.

Здійснивши аналіз умов укладених між
сторонами договорів (з урахуванням
послідуючих змін та доповнень до них), а
також спірних додаткових угод, суд
встановив таке.

Суть запропонованих споживачем змін до
діючих між сторонами договорів на
постачання теплової енергії у вигляді
пари №593(1069/3/2111) від 18.03.2010р., зм'якшеної
води №19 (889/3/2111) від 11.01.2007р. та гарячої
води №21 (888/3/2111) від 11.01.2007р. (далі -
договори постачання теплової енергії)
відповідно проектів додаткових угод:
№14 від 30.10.2014р. до договору №593(1069/3/2111)
від 18.03.2010р.; №16 від 30.10.2014р. до договору
№19 (889/3/2111) від 11.01.2007р.; №22 від 30.10.2014р. до
договору №21 (888/3/2111) від 11.01.2007р.
полягала у перегляді цін на теплову
енергію в бік зменшення. В основу
запропонованих нових тарифів
позивачем закладені тарифи,
встановлені для ПАТ "Полтаваобленерго"
постановою Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики (НКРЕ) від 30.12.2013р. №1871. Крім
цього, ПАТ "Укртатнафта" запропоновано
внести зміни до договорів, установивши,
що ПАТ "Полтаваобленерго" формує в
майбутньому тариф на теплову енергію
для ПАТ "Укртатнафта" та реалізує
теплову енергію ПАТ "Укртатнафта" з
урахуванням та на підставі відповідних
рішень (постанов) державного органу, що
здійснює регулювання у сфері
енергетики, по тарифу на виробництво
ПАТ "Полтаваобленерго" (Кременчуцька
ТЕЦ) теплової енергії, що
використовується суб'єктами
господарювання. ПАТ "Укртатнафта"
наполягає також на встановленні умов,
що в межах діючих між сторонами
договорів поставки теплової енергії
тарифи на транспортування та
постачання теплової енергії ПАТ
"Полтаваобленерго" не застосовуються.

Дані додаткові угоди підписані ПАТ
"Полтаваобленерго" з протоколами
розбіжностей. На адресу ПАТ
"Укртатнафта" ці угоди надійшли 24.11.2014р.

Зміст протоколів розбіжностей до
вказаних додаткових угод свідчить про
намагання відповідача підвищити
вартість теплової енергії для ПАТ
"Укртатнафта", встановивши ціну на
основі Постанови Національної комісії,
що здійснює регулювання у сфері
комунальних послуг від 16.05.2014р. № 523.

Отже, розбіжності сторін відносно
змісту додаткових угод до договорів
постачання теплової енергії виникли у
зв'язку з тим, що запропоновані
позивачем проекти містили в собі ціну
на теплову енергію, сформовану на
підставі Постанови Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики (НКРЕ)
від 30.12.2013р. №1871 і не передбачали
включення до ціни витрат на
транспортування теплової енергії до
споживача. В свою чергу, відповідач
вважає, що при формуванні (зміні) ціни
на теплову енергію для ПАТ
"Укртатнафта" застосуванню підлягають
положення Постанови Національної
комісії, що здійснює регулювання у
сфері комунальних послуг від 16.05.2014р. №
523 і, як наслідок, включення до ціни на
теплову енергію для ПАТ "Укртатнафта"
витрат ПАТ "Полтаваобленерго" на її
транспортування та постачання.

У відповідності до ст. 1 Закону України
від 09.07.2010 р. № 2479-VI "Про державне
регулювання у сфері комунальних
послуг" (із змінами та доповненнями в
редакції, що діє на момент виникнення
спірних правовідносин) тарифи на
комунальні послуги - тарифи на теплову
енергію (крім тарифів на виробництво
теплової енергії на
теплоелектроцентралях,
теплоелектростанціях, атомних
електростанціях і когенераційних
установках та установках з
використанням нетрадиційних або
поновлюваних джерел енергії),
транспортування теплової енергії
магістральними та місцевими
(розподільчими) тепловими мережами,
постачання теплової енергії.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 24.06.2004
р. № 1875-IV "Про житлово-комунальні
послуги" (із змінами та доповненнями в
редакції, що діє на момент виникнення
спірних правовідносин) комунальні
послуги - результат господарської
діяльності, спрямованої на задоволення
потреби фізичної чи юридичної особи у
забезпеченні холодною та гарячою
водою, водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.

Як вбачається з наданих відповідачем
пояснень та документів по договорам на
постачання теплової енергії,
відповідач пропонує внести зміни до
договорів, які передбачають
застосування тарифів на теплову
енергію, які встановлюються державним
органом, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних послуг
та містять наступні складові: тариф на
виробництво теплової енергії, тариф на
транспортування теплової енергії та
тариф на постачання теплової енергії.
Вказані тарифи розраховуються згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 01.06.2011р. №869 "Про забезпечення
єдиного підходу до формування тарифів
на житлово-комунальні послуги", а їх
розрахунок враховує і обсяги теплової
енергії, що поставлена позивачеві.

Законодавством України визначено
поняття комунальних послуг та порядок
розрахунку тарифів на ці послуги. Як
вбачається з наданих сторонами
пояснень та документів, постачання
теплової енергії відповідачем
позивачеві по договорам на постачання
теплової енергії не відноситься до
комунальних послуг, визначених
законодавством України. Крім цього,
відсутні затрати відповідача на
транспортування та постачання
теплової енергії позивачеві. Таким
чином, в спірних положеннях договорів
на постачання теплової енергії між
позивачем та відповідачем повинні
застосовуватись тарифи на виробництво
теплової енергії, що використовуються
суб'єктами господарювання, які
здійснюють комбіноване виробництво
електричної та теплової енергії . На
нинішній час ці тарифи визначаються
згідно з постановами Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання в сфері енергетики від
12.10.2005р. № 896 "Про затвердження порядку
розрахунку тарифів на електричну та
теплову енергії, що виробляються на
ТЕЦ, ТЕС, АЕС та на установках з
використанням нетрадиційних або
поновлюваних джерел енергії" та від
12.10.2005р. № 898 "Про затвердження
процедури перегляду та затвердження
тарифів для ліцензіатів з виробництва
електричної та теплової енергії". ПАТ
"Полтаваобленерго" є ліцензіатом з
виробництва електричної та теплової
енергії. Кременчуцька ТЕЦ здійснює
комбіноване виробництво електричної
та теплової енергії. З урахуванням
цього, при встановленні тарифів для ПАТ
"Полтаваобленерго" на теплову енергію
для інших споживачів (крім населення)
не повинні враховуватись обсяги
теплової енергії, за які відповідач
повинен розраховуватись по тарифам на
виробництво теплової енергії, що
використовуються суб'єктами
господарювання, які здійснюють
комбіноване виробництво електричної
та теплової енергії.

Надаючи оцінку правомірності та
обґрунтованості позовних вимог ПАТ
"Укртатнафта", суд виходить з такого.

Правочин за приписами ст. 204 Цивільного
кодексу України є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним. У п. 5.3 договору №19 (889/3/2111)
сторони встановили, що облік зм'якшеної
води та попутної теплової енергії, що
постачаються на об'єкти ПАТ
"Укртатнафта" за адресою м. Кременчук,
вул. Свіштовська, 3, визначається за
приладами комерційного обліку
зм'якшеної води (лічильниками), які
встановлені на Кременчуцькій ТЕЦ.
Пунктом 5.1 договору №593 (1069/3/2111)
визначено, що облік теплової енергії
проводиться за приладами комерційного
обліку теплової енергії, які
встановлені в головному корпусі
Кременчуцької ТЕЦ. Такі ж правила
обліку теплової енергії, що
постачається на об'єкти ПАТ
"Укртатнафта" за адресою м. Кременчук,
вул. Свіштовська 3, встановлені й
договором №21 (888/3/2111) - за допомогою
приладів комерційного обліку, які
встановлені на Кременчуцькій ТЕЦ (п. 5.2
договору). Таким чином, сторони
визначили, що перехід права власності
на обсяг енергії, а з ним і нормативні
втрати та ризики понаднормових втрат
переходять від ПАТ "Полтаваобленерго"
до ПАТ "Укртатнафта" на території ПАТ
"Полтаваобленерго". Крім цього,
трубопроводи, якими здійснюється
поставка теплової енергії за вказаними
договорами належать ПАТ "Укртатнафта"
на праві власності. Ці обставини не
заперечуються відповідачем.
Відповідними додатками до договорів
(схемами) сторони розмежували
експлуатаційну належність і контроль
за експлуатацією цих трубопроводів.
Відповідно, ПАТ "Полтаваобленерго" не
несе ні обов'язку по транспортуванню
відпущеної ПАТ "Укртатнафта" теплової
енергії, ні фактичних витрат на її
транспортування до ПАТ "Укртатнафта".

Постановою Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики (НКРЕ) від 30.12.2013р. №1871 (чинна
на момент розгляду спору судом),
установлено Публічному акціонерному
товариству "Полтаваобленерго"
(Кременчуцька ТЕЦ) нові тарифи на
виробництво теплової енергії. Зокрема,
визначено тариф на виробництво
теплової енергії, що використовується
суб'єктами господарювання у розмірі
487,97грн. без ПДВ. В свою чергу,
Постановою Національної комісії, що
здійснює регулювання у сфері
комунальних послуг від 16.05.2014р. № 523
(чинна на момент розгляду спору судом)
встановлено, що ПАТ "Полтаваобленерго"
реалізує теплову енергію для потреб
інших споживачів (крім населення) за
тарифом - 842,45 грн./Гкал (без ПДВ) за
такими складовими: тариф на
виробництво теплової енергії - 806,00
грн./Гкал (без ПДВ); тариф на
транспортування теплової енергії - 35,73
грн./Гкал (без ПДВ); тариф на постачання
теплової енергії - 0,72 грн./Гкал (без ПДВ).

З урахуванням положень статті 632
Цивільного кодексу України, частини 6
статті 276 Господарського кодексу
України та статті 17 Закону України "Про
теплопостачання", суд приходить до
висновку, що відповідні рішення
(постанови) Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики, та Національної комісії, що
здійснює регулювання у сфері
комунальних послуг, в частині
встановлення тарифів на теплову
енергію є обов'язковими до виконання та
застосування ПАТ "Потаваобленерго". В
той же час, як зазначалось судом, в силу
приписів статті 627 Цивільного кодексу
України, сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Судом встановлено, що
згідно діючих договорів, відповідач не
несе обов'язку та витрат по
транспортуванню теплової енергії для
ПАТ "Укртатнафта". Відтак, відсутні
правові підстави для покладення на
позивача додаткових цінових
навантажень, пов'язаних з
транспортуванням та постачання
теплової енергії. При наявності
регуляторних актів двох державних
органів (Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики та Національної комісії, що
здійснює регулювання у сфері
комунальних послуг), відповідач
зобов'язаний застосовувати норми того
акту, які покликані регулювати його
договірні взаємовідносини з
конкретним споживачем, в залежності
від передбачених договором постачання
теплової енергії умов, обсягу прав та
обов'язків сторін.

Заперечення відповідача проти позову
судом не оцінюються як правомірні,
оскільки договори поставки теплової
енергії не містять умов, які б свідчили,
що ціна на теплову енергію формується
сторонами з урахуванням вартості
витрат відповідача на її
транспортування. Не містять умови
договорів і положень, що ціна теплової
енергії повинна бути переглянута
сторонами у разі зміни тарифу на
транспортування теплової енергії. Як
зазначено судом у описовій частині
даного рішення, до укладених між
сторонами договорів вносились зміни та
доповнення додатковими угодами, і були
внесені зміни щодо збільшення ціни
теплової енергії. При цьому, такі зміни
не мотивовані включенням до ціни
теплової енергії витрат ПАТ
"Полтаваобленерго" на транспортування
чи зміною тарифу на транспортування
теплової енергії. Запропонована
відповідачем редакція спірних
додаткових угод (з урахуванням
протоколу розбіжностей) не може
вважатися обґрунтованою, оскільки вона
не передбачає чіткого механізму
перегляду сторонами ціни в майбутньому
та не узгоджується з іншими
положеннями спірних додаткових угод,
зокрема, з моментом, з якого нові умови
будуть застосовані сторонами.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції
України та ст. 33, ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як вбачається з матеріалів справи,
враховуючи наведені вище норми права
та умови спірних договорів договори
постачання теплової енергії, виникли
підстави для внесення до них змін в
частині визначення тарифу на послуги,
сторони не дійшли згоди щодо зміни умов
договорів, порядок досудового
врегулювання внесення змін до
договорів дотримано, запропонована
позивачем редакція додаткових угод
відповідає нормам права.

Пунктом 5 ст. 188 Господарського кодексу
України визначено, що якщо судовим
рішенням договір змінено або
розірвано, договір вважається зміненим
або розірваним з дня набрання чинності
даним рішенням, якщо іншого строку
набрання чинності не встановлено за
рішенням суду.

Допустимих доказів в спростування
вищевикладеного чи інших
обґрунтованих заперечень по суті спору
відповідач суду не надав. Наведені у
відзиві обґрунтування заперечення
позовних вимог не спростовують
наведене вище, а тому судом як
обґрунтовані не оцінюються.

Отже, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги підтверджені
документально та нормами
матеріального права, відповідачем не
спростовані, а тому підлягають
задоволенню.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст. 43, ст. 49, ст. 82-85 ГПК
України та п. 9.9 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
від 23 березня 2012 року № 6 "Про судове
рішення" (із змінами і доповненнями),
суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Внести зміни до договору постачання
теплової енергії у вигляді пари №593
(1069/3/2111) від 18.03.2010 року, виклавши абзац 2
пункту 2 додатку №1 до договору в
наступній редакції:

"За 1 Гкал - 487,97 грн. (чотириста
вісімдесят сім гривень 97 коп.), крім
того ПДВ в розмірі 97,59 грн. (дев'яносто
сім гривень 59 коп.), разом - 585,56 грн.
(п'ятсот вісімдесят п'ять гривень 56 коп.)
(постанова НКРЕ України від 21.11.2013р. №1477
із змінами і доповненнями, внесеними
постановою НКРЕ від 30.12.2013р. №1871). ПАТ
"Полтаваобленерго" застосовує тариф на
теплову енергію для ПАТ "Укртатнафта"
та реалізує теплову енергію ПАТ
"Укртатнафта" з урахуванням та на
підставі відповідних рішень (постанов)
державного органу, що здійснює
регулювання у сфері енергетики по
тарифу на виробництво ПАТ
"Полтаваобленерго" (Кременчуцька ТЕЦ)
теплової енергії, що використовується
суб'єктами господарювання. Оплата за
отриману теплову енергію здійснюється
споживачем по тарифам, встановленим на
виробництво теплової енергії для ПАТ
"Полтаваобленерго" (Кременчуцька ТЕЦ),
що використовується суб'єктами
господарювання. Тарифи на
транспортування та постачання
теплової енергії ПАТ
"Полтаваобленерго" не застосовуються.

Сторони дійшли згоди, що умови цієї
додаткової угоди поширюються на
відносини, які виникли між ними з 01
січня 2014 року".

3. Внести зміни до договору постачання
зм'якшеної води №19 (889/3/2111) від 11.01.2007
року, виклавши абзац 3 пункту 6.1
договору в наступній редакції:

"За 1 Гкал - 487,97 грн. (чотириста
вісімдесят сім гривень 97 коп.), крім
того ПДВ в розмірі 97,59 грн. (дев'яносто
сім гривень 59 коп.), разом - 585,56 грн.
(п'ятсот вісімдесят п'ять гривень 56 коп.)
(постанова НКРЕ України від 21.11.2013р. №1477
із змінами і доповненнями, внесеними
постановою НКРЕ від 30.12.2013р. №1871). ПАТ
"Полтаваобленерго" застосовує тариф на
теплову енергію для ПАТ "Укртатнафта"
та реалізує теплову енергію ПАТ
"Укртатнафта" з урахуванням та на
підставі відповідних рішень (постанов)
державного органу, що здійснює
регулювання у сфері енергетики по
тарифу на виробництво ПАТ
"Полтаваобленерго" (Кременчуцька ТЕЦ)
теплової енергії, що використовується
суб'єктами господарювання. Оплата за
отриману теплову енергію здійснюється
споживачем по тарифам, встановленим на
виробництво теплової енергії для ПАТ
"Полтаваобленерго" (Кременчуцька ТЕЦ),
що використовується суб'єктами
господарювання. Тарифи на
транспортування та постачання
теплової енергії ПАТ
"Полтаваобленерго" не застосовуються.

Сторони дійшли згоди, що умови цієї
додаткової угоди поширюються на
відносини, які виникли між ними з 01
січня 2014 року".

4. Внести зміни до договору постачання
теплової енергії в гарячій воді №21
(888/3/2111) від 11.01.2007 року, виклавши абзац 2
пункту 6.1. договору в наступній
редакції:

"За 1 Гкал - 487,97 грн. (чотириста
вісімдесят сім гривень 97 коп.), крім
того ПДВ в розмірі 97,59 грн. (дев'яносто
сім гривень 59 коп.), разом - 585,56 грн.
(п'ятсот вісімдесят п'ять гривень 56 коп.)
(постанова НКРЕ України від 21.11.2013р. №1477
із змінами і доповненнями, внесеними
постановою НКРЕ від 30.12.2013р. №1871). ПАТ
"Полтаваобленерго" застосовує тариф на
теплову енергію для ПАТ "Укртатнафта"
та реалізує теплову енергію ПАТ
"Укртатнафта" з урахуванням та на
підставі відповідних рішень (постанов)
державного органу, що здійснює
регулювання у сфері енергетики по
тарифу на виробництво ПАТ
"Полтаваобленерго" (Кременчуцька ТЕЦ)
теплової енергії, що використовується
суб'єктами господарювання. Оплата за
отриману теплову енергію здійснюється
споживачем по тарифам, встановленим на
виробництво теплової енергії для ПАТ
"Полтаваобленерго" (Кременчуцька ТЕЦ),
що використовується суб'єктами
господарювання. Тарифи на
транспортування та постачання
теплової енергії ПАТ
"Полтаваобленерго" не застосовуються.

Сторони дійшли згоди, що умови цієї
додаткової угоди поширюються на
відносини, які виникли між ними з 01
січня 2014 року".

5. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Полтаваобленерго" (вул.
Старий Поділ, 5, м.Полтава, 36022),
ідентифікаційний код юридичної особи
00131819 на користь Публічного
акціонерного товариства
"Транснаціональна
фінансово-промислова нафтова компанія
"Укртатнафта" вул. Свіштовська, 3, м.
Кременчук, 39610), ідентифікаційний код
юридичної особи 00152307 - 3 654,00
грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням рішенням
законної сили.

Повне рішення складене 29.12.2014 р..

СУДДЯ
О.В.КІВШИК

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. Рішення може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня прийняття рішення, а у разі якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
- з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією.