м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Комунального підприємства "Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сувеніри України"
про стягнення 344 733,49 грн.
Суддя Лиськов М.О.
Представники сторін:
від позивача: Бриль П.О. (дов.
№09-Д від 12.05.2014)
від відповідача: Павличенко С.С.
(дов. № 24/8 від 28.01.2014)
В судовому засіданні 22.12.2014, відповідно
до положень ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Комунальне підприємство "Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району" звернулося до
господарського суду міста Києва із
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сувеніри
України" про стягнення 344 733,49 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
всупереч умовам укладених між
Позивачем та Відповідачем договорів
про транзитний збір платежів з
власників за спожиті комунальні
послуги на користь постачальників,
Відповідач свої обов'язки щодо оплати
спожитих комунальних послуг не
виконав, внаслідок чого у останнього
виникла заборгованість в сумі 344 733,49
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.11.2014 прийнято позовну заяву
до розгляду та порушено провадження по
призначено на 19.11.2014
В судове засідання, призначене на
19.11.2014, представник позивача не
з'явився, причин не явки суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
повідомлений, що підтверджується
зворотнім повідомленням про вручення
3140956 3, згідно якого 06.11.2014 представник
відповідача отримав поштове
відправлення Господарського суду м.
Києва з ухвалою про порушення
провадження у справі.
В судове засідання, призначене на
19.11.2014, представник відповідача не
з'явився, причин не явки суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
повідомлений, що підтверджується
зворотнім повідомленням про вручення
3140957 1, згідно якого 06.11.2014 представник
відповідача отримав поштове
відправлення Господарського суду м.
Києва з ухвалою про порушення
провадження у справі.
19.11.2014 відповідно до пункту 1, 2 частини
першої статті 77 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд відкладав розгляд
справи на 08.12.2014.
В судовому засіданні 08.12.2014 оголошено
перерву на 22.12.2014.
17.12.2014 через канцелярію суду від
представника позивача надійшла заява
про зменшення позовних вимог.
В судове засідання, призначене на
22.12.2014, з'явився представник позивача та
надав документи по справі на виконання
вимог ухвали суду.
Окрім того представник позивача подав
заяву про зменшення розміру позовних
вимог, клопотання обґрунтовано тим, що
судовим рішенням № 910/5619/14 було
стягнуто частину боргу, а отже позовні
вимоги підлягають зменшенню на
підставі ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України. Суд
приймає вказану заяву та подальший
розгляд справи буде здійснюватись з
урахуванням вказаної заяви.
В судове засідання, призначене на
22.12.2014, з'явився представник
відповідача та надав пояснення по суті
справи.
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до рішення Київської
міської ради від 22.09.2011 № 24/6240 "Про
питання діяльності комунальних
підприємств, що належать до
комунальної власності територіальної
громади міста Києва", Комунальне
підприємство по утриманню житлового
господарства Шевченківської районної
у м. Києві ради перейменоване на
Комунальне підприємство "Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району".

Відповідно до п. 2.1. Статуту
Підприємство створене з метою
отримання прибутку від господарської
діяльності, спрямованої на задоволення
суспільних потреб, надання послуг
населенню у сфері житлово-комунального
господарства в якості виконавця цих
послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
житлово-комунальні послуги - це
результат господарської діяльності,
спрямованої на забезпечення умов
проживання та перебування осіб у жилих
і нежилих приміщеннях, будинках і
спорудах, комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.

Крім того, статтею 13 зазначеного Закону
класифіковано житлово-комунальні
послуги за призначенням, відповідно до
якого житлово-комунальні послуги
поділяються, зокрема, і на комунальні,
до яких відноситься централізоване
постачання холодної та гарячої води,
водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо.

Статтею 1 вищезазначеного Закону
України визначено, що споживач - це
фізична чи юридична особа, яка отримує
або має намір отримати
житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі сплачувати за
житлово-комунальні послуги.

Відповідно до статті 32 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» плата
за житлово-комунальні послуги
нараховується щомісячно в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Так, постановою Кабінетом Міністрів
України від 21.07.2005 № 630 затверджено
Правила надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення. Ці Правила регулюють
відносини між суб'єктом
господарювання, предметом діяльності
якого є надання житлово- комунальних
послуг (далі - виконавець), і фізичною та
юридичною особою (далі - споживач), яка
отримує або має намір отримувати
послуги з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення (далі - послуги).

Пунктом 18 зазначених Правил
встановлено, що розрахунковим періодом
для оплати послуг є календарний місяць.
Плата за послуги вноситься не пізніше 20
числа місяця, що настає за
розрахунковим.

Судом встановлено, що відповідач є
орандарем нежитлового приміщення за
адресою : м. Київ, вул. Ярославів Вал,10 та
споживає комунальні послуги, які надає
позивач.

Однак, відповідач в порушення умов
взятих на себе зобов'язань, не виконав
останнього, плату за надані послуги
надані в період з 28.02.2014 по 30.04.2014
повністю не вніс, в результаті чого
виникла заборгованість і яка, за
розрахунками позивача та неоспореними
відповідачем, складає 20 453,75 грн.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання -відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання перед позивачем, про що
свідчить розрахунок заборгованості за
надані комунальні послуги по нежилому
приміщенню Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сувеніри України" за
адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал,10
(належним чином засвідчена копія
розрахунку міститься в матеріалах
справи).

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

З урахуванням викладеного, зважаючи на
те, що будь-яких доказів щодо оплати
заборгованості, відповідачем до суду
не представлено, суд дійшов висновку,
що обґрунтованими є позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
боргу з надання послуг в сумі 20 453,75 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що вимоги позивача про стягнення з
відповідача основної заборгованості у
розмірі 20 453,75 грн. є обґрунтованими,
документально підтвердженими та
такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, за прострочення
виконання грошового зобов'язання
позивач просить стягнути з відповідача
інфляційні втрати у розмірі 542 грн. та 3%
річних в сумі 178,90 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Згідно розрахунку позивача, три
відсотки річних становлять 542 грн., а
інфляційні втрати - 178,90 грн. Суд вважає
даний розрахунок обґрунтованим та
задовольняє позовні вимоги в цій
частині.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, вимоги
позивача обґрунтовані,
підтверджуються матеріалами справи,
відповідачем не спростовані та
підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті
судового збору пропорційно розміру
задоволених вимог відповідно до
положень статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва
-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сувеніри України"
(01004, м. Київ, вул. Дарвіна, б. 7Б, н/п №9;
ідентифікаційний код 31924782) на користь
Комунального підприємства "Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району"

(03190, м. Київ, вул. М.Кирпоноса, 10/8;
ідентифікаційний код 31731838) 20 453
(двадцять тисяч чотириста п'ятдесят
три) грн. 75 коп. основного боргу, 178 (сто
сімдесят вісім) грн. 90 коп. трьох
процентів річних, 542 (п'ятсот сорок дві)
грн. 00 коп. інфляційних втрат та витрати
по сплаті судового збору у розмірі 1 827
(одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 26.12.2014

Суддя
М.О. Лиськов