ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2014 р.Справа № 915/1098/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.,

суддів Савицького Я.Ф, Журавльова О.О.

(склад судової колегії сформовано
відповідно до розпорядження № 2896 від
19.11.2014 року)

при секретарі судового засідання
Будному О.В.

представники сторін в судове засідання
від 24.12.2014 року не з'явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сантарекс»

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 23.09.2014 року

по справі № 915/1098/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма «Рома,
ЛТД»

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сантарекс»

про стягнення 841540,91 грн.

В судовому засіданні 24.12.2014 року
згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма «Рома,
ЛТД» (далі - позивач, ТОВ «ВКФ» «Рома,
ЛТД») звернулось до господарського
суду Миколаївської області з позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сантарекс» (далі
відповідач, ТОВ «Сантарекс»), в якому
просило стягнути з відповідача за
договором поставки № 27/1-03.2013 від 27.03.2013
року 736064,00 грн. основного боргу, 8866,06
грн. 3% річних, 42722,75 грн. пені, 53888,10 грн.
інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує про неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором поставки № 27/1-03.2013 від 27.03.2013
року, за яким до настання обумовленої
договором дати відповідач не
розрахувався у повному обсязі, та
посилається на ст. ст. 526, 610, 611, 625 ЦК
України, ст. ст. 20, 173, 181, 193, 230, 231, 232 ГК
України та інформаційний лист Вищого
господарського суду України № 01-06/928/2012
від 17.07.2012 року.

22.09.2014 року позивач надав пояснення, в
яких просив суд, у зв'язку з частковою
оплатою відповідачем боргу, стягнути з
ТОВ «САНТАРЕКС» 716064,00 грн. основної
заборгованості, 8866,06 грн. 3% річних, 42722,75
грн. пені, 53888,10 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 23.09.2014 року
по справі № 915/1098/14 (суддя Смородінова
О.Г.) позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сантарекс» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма «Рома,
ЛТД» суму основного боргу - 716064,00 грн.,
інфляційних втрат - 53888,10 грн., 3% річних -
8866,06 грн., пеню - 42722,75 грн. та 16830,82 грн.
судового збору. Провадження у
справі щодо стягнення основного боргу
в сумі 20000,00 грн. припинено.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ
«САНТАРЕКС» звернулось до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення від 23.09.2014 року по справі №
915/1098/14 скасувати та прийняти нове
рішення, яким у позові відмовити
повністю.

Серед доводів апеляційної скарги
наведено наступні:

- судом першої інстанції не враховано
неможливість відповідача вчасно
подати відзив на позов, а також
залишено поза увагою клопотання про
відкладення розгляду справи;

- судом не взято до уваги, що між
сторонами не укладений акт звірки
взаєморозрахунків, сума позову значно
завищена позивачем, а неустойка
неправомірно нарахована, впротиріч
нормам законодавства.

В свою чергу, ТОВ «ВКФ «Рома, ЛТД»
звернулось до суду апеляційної
інстанції з відзивом на апеляційну
скаргу, в якому просило залишити
оскаржуване рішення суду від 23.09.2014
року по справі № 915/1098/14 без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.
Крім цього, позивач просив суд
апеляційної інстанції здійснити
розгляд апеляційної скарги без участі
уповноваженого представника.

Представник відповідача про час, дату
та місце проведення судового засідання
повідомлений належним чином, про що
свідчить рекомендоване повідомлення
про вручення поштового відправлення,
проте не скористався можливістю
прийняти участь у засіданні суду
апеляційної інстанції, про причини
неявки суд не повідомив.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, повноту
встановлення обставин справи та
відповідність ним висновків суду,
колегія суддів дійшла наступних
висновків.

Як свідчать матеріали справи,
встановлено судом першої інстанції та
підтверджено в ході апеляційного
перегляду справи, 27.03.2013 року між
сторонами укладено договір поставки №
27/1-03.2013, відповідно до умов якого
позивач (постачальник) зобов'язався
поставити і передати на умовах
договору товар у власність замовника, а
відповідач (замовник) приймає та
оплачує на умовах і у порядку,
визначених договором товар в
асортименті (обчислювальну техніку,
оргтехніку, комплектуючі до них, засоби
телекомунікацій, аксесуари), кількості
та за цінами, вказаними в накладних, що
засвідчують передачу-приймання товару
від постачальника до замовника.

Пунктами 2.4, 3.2 договору сторонами
узгоджено, що приймання - передача
товару здійснюється на підставі
доручення на отримання
товарно-матеріальних цінностей на
складі постачальника, шляхом
оформлення та підписання
представниками сторін видаткової
накладної, що є невід'ємною частиною
договору. Вартість товару, що входить у
партію поставки, вказана у видатковій
накладній на поставку партії товару, є
остаточною. Зміна остаточно узгодженої
сторонами вартості товару після його
поставки замовнику не допускається.
Вартість доставки в ціну не
включається.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що
замовник повинен сплатити поставлений
товар не пізніше 14 календарних днів з
дати поставки товару, вказаної у
видатковій накладній постачальника.
Замовник також вправі здійснити
передплату за товар.

Термін дії цього договору встановлено
до 27.03.2014 р., але в будь-якому випадку до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за договором (п. 9.1
договору).

Згідно частин 1, 2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 цього Кодексу
покупець зобов'язаний оплатити товар
за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу, або, якщо вона не
встановлена у договорі і не може бути
визначена виходячи з його умов, - за
ціною, що визначається відповідно до
статті 632 цього Кодексу, а також вчинити
за свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

На виконання умов укладеного між
сторонами договору поставки № 27/1-03.2013
від 27.03.2013 року позивач поставив
відповідачу, а останній прийняв товар
на загальну суму 836127,00 грн., про що
свідчать наступні накладні та рахунки:
№ 1612.64. від 16.12.13 р. на 678564,00 грн. за
довіреністю № 3018 від 16.12.13 р.; рахунок №
1612.48. від 16.12.13 р. на 678564,00 грн.; № 1612.43 від
16.12.2013 р. на 157563,00 грн. за довіреністю №
3017 від 16.12.13 р.; рахунок № 1612.48 від 16.12.13 р.
на 157563,00 грн.

За умовами договору, ТОВ «Сантарекс»
зобов'язаний здійснити розрахунок за
поставлений товар не пізніше 30.12.2013
року (14 календарних днів з дня поставки
товару пункт 4.1. договору поставки №
27/1-03.2013 від 27.03.2013 року).

Матеріали справи свідчать, що
відповідач сплатив позивачу 42500,00 грн.
за накладною № 1612.64 та 57563, 00 грн. за
накладною № 1612.43, отже залишок боргу
становить 736064,00 грн.

В процесі розгляду справи відповідачем
було частково сплачено залишок боргу
на загальну суму 20 000,00 грн., про що
свідчать виписки з поточного рахунку
ТОВ «ВКФ» «Рома, ЛТД» за періоди 11.07.2014
року на суму 4000,00 грн., 25.07.2014 року на
суму 2000,00 грн., 30.07.2014 року на суму 2000,00
грн., 08.08.2014 року на суму 4000,00 грн., 12.08.2014
року на суму 2000,00 грн., 12.09.2014 року на
суму 6000,00 грн., копії яких містяться в
матеріалах справи.

Як вже вказувалось раніше, враховуючи
часткову сплату відповідачем, позивач
звернувся до суду з поясненнями, в яких
просив суд першої інстанції стягнути
суму основного боргу з урахуванням
такої оплати, а саме: 716064,00 грн.
основного боргу, 8866,06 грн. - 3% річних,
53888,10 грн. інфляційних втрат, 42722,75 грн.
пені.

Враховуючи ці обставини, а також
роз'яснення п.3.11 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», господарським
судом на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК
України правомірно було припинено
провадження у справі № 915/1098/14 в частині
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача основного боргу в розмірі
20 000,00 грн.

Щодо заявлених позивачем вимог про
стягнення 3% річних в розмірі - 8866,06 грн.,
пені в розмірі 42722,75 грн. та суми
інфляційних втрат - 53888,10 грн., судова
колегія зазначає про їх
обґрунтованість та доведеність
виходячи з наступного.

За приписами ст. 610, п. 1 ст. 612, ст.625 ЦК
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник не звільняється
від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Пунктами 6.1, 6.2 договору поставки №
27/1-03.2013 від 27.03.2013 року передбачено, що
сторони несуть матеріальну
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання умов цього
договору відповідно до чинного
законодавства України. У разі
недотримання замовником терміну
оплати товару, вказаного у п. 4.1 цього
договору, постачальник нараховує пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
нараховувалась пеня, від суми
заборгованості за кожний день
прострочення платежу. У разі наявності
пені кошти, що надходять на рахунок
постачальника, зараховується,
насамперед, на погашення пені.

Наявний в матеріалах розрахунок
позивача щодо нарахування пені,
інфляційних втрат та 3% річних
відповідає нормам чинного
законодавства та умовам укладеного між
сторонами договору.

Щодо тверджень скаржника про
завищення суми боргу та
неправомірності нарахування позивачем
неустойки, то вони спростовуються
наявними в матеріалах справи доказами,
Відповідачем в обґрунтування своїх
заперечень не надано жодних доказів та
відповідних розрахунків ані суду
першої, ані суду апеляційної інстанцій.

Щодо посилань скаржника про
розгляд справи за відсутності його
представника та залишення без
реагування судом клопотання про
відкладення розгляду справи з підстави
неможливості прибуття його
представника в судове засідання, то
вони спростовуються наступним.

Відповідно до частини 1 ст. 22 ГПК
України сторони користуються рівними
процесуальними правами.

Відповідно до частин 1-3 ст. 28 ГПК
України справи юридичних осіб в
господарському суді ведуть їх органи,
що діють у межах повноважень, наданих
їм законодавством та установчими
документами, через свого представника.
Керівники підприємств та організацій,
інші особи, повноваження яких
визначені законодавством або
установчими документами, подають
господарському суду документи, що
посвідчують їх посадове становище.
Представниками юридичних осіб можуть
бути також інші особи, повноваження
яких підтверджуються довіреністю від
імені підприємства, організації.
Довіреність видається за підписом
керівника або іншої уповноваженої ним
особи та посвідчується печаткою
підприємства, організації (за
наявності).

Як свідчать матеріали справи, ухвалою
від 14.07.2014 року порушено провадження у
справі з датою призначення 02.09.2014 року.
В судовому засіданні від 02.09.2014 року
продовжено строк розгляду справи на 15
днів та відкладено розгляд справи на
23.09.2014 року, відповідач належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 103, 104
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 23.09.2014 року
по справі № 915/1098/14 року залишити без
змін, апеляційну скаргу - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та
підписано 26.12.2014 року.

Головуючий суддя:
Т.Я. Гладишева

Суддя:
Я.Ф. Савицький

Суддя:
О.О. Журавльов