ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2014 р.
Справа №917/2158/14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Дельта Продукт»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Полагросервіс»

про стягнення 1229487грн. 64коп.

Суддя Тимошенко К.В.

Представники в засіданні суду до
перерви:

від позивача: Письмак О.В.

від відповідача: не з'явився

Представники в засіданні суду після
перерви, оголошеної до 11год 00хв.
25.12.2014р.:

від позивача: Письмак О.В.

від відповідача: не з'явився

Представники в засіданні суду після
перерви, оголошеної до 14год 00хв.
25.12.2014р.:

від позивача: Письмак О.В.

від відповідача: не з'явився

Представники в засіданні суду після
перерви, оголошеної до 15год 00хв.
25.12.2014р.:

від позивача: Письмак О.В.

від відповідача: не з'явився

Представники в засіданні суду після
перерви, оголошеної до 16год 30хв.
25.12.2014р.:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Рішення прийняте після перерв
оголошених в судовому засіданні
25.12.2014р. до 11год. 00хв., до 14год. 00хв., до
15год. 00хв. та до 16год. 30хв. 25.12.2014р.

Розглядається позов про стягнення з
відповідача 1229487грн. 64коп. річних, пені,
штрафу та інфляційних.

Представник відповідача в засідання
суду не з'явився.

Копія ухвали суду від 09.12.2014р. надіслана
відповідачу за адресою, вказаною у
позовній заяві, яка відповідає його
адресі, вказаній у витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців. (а.с. 57,58).

Згідно відомостей інформаційної
програми Укрпошти "Відстеження
пересилання поштових відправлень"
ухвала вручена відповідачу 18.12.2014р.
(а.с.93).

На час складання повного тексту
рішення надіслана відповідачу копія
ухвали від 09.12.2014р. повернулась до суду
з відміткою пошти "закінчен термін
збер".

Згідно п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та
статті 87 Господарського
процесуального кодексу України.

Зокрема, відповідно до ст. 64 ГПК
України, в разі якщо ухвалу було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Таким чином, відповідач належним чином
повідомлений про час, дату та місце
проведення судового засідання.

Копії ухвал суду від 30.10.2014р. та від
25.11.2014р. відповідач отримав, що
підтверджується відповідними
поштовими повідомленнями (а.с.54, 62).

Відповідач відзиву на позов не надав, в
зв'язку з цим справа розглядається за
наявними в ній матеріалами згідно
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

В судовому засіданні відповідно до
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошені вступна та резолютивна
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
встановив:

Позивач у позові просить стягнути з
відповідача 1229487грн. 64коп. річних, пені,
штрафу та інфляційних.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що 28.12.2011р. між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Дельта Продукт»
(позивачем) та товариством з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«Полагросервіс» було укладено договір
купівлі-продажу товарів №207, за умовами
якого постачальник (позивач)
зобов'язався поставити та передати у
власність покупця (відповідача) товар,
а покупець зобов'язався прийняти цей
товар та своєчасно здійснити його
оплату. Позивач умови договору виконав,
поставивши відповідачу товар на суму
264084грн. 78коп. Відповідач зобов'язання
по оплаті товару за договором
купівлі-продажу товару №207 від 28.12.2011р.
виконав частково, у зв'язку з чим
утворилася заборгованість в сумі
230000грн. 00коп.

Крім цього, позивач зазначає, що
на підставі укладеної між позивачем,
відповідачем і товариством з обмеженою
відповідальністю «ТВП «Торговиця»
угоди від 31.07.2012р., товариство з
обмеженою відповідальністю «ТВП
«Торговиця» передало, а відповідач
прийняв на себе зобов'язання
останнього по оплаті до 31.12.2012р.
заборгованості в сумі 1273844грн. 57коп. за
договором купівлі-продажу товарів від
03.01.2012р. №4 укладеним між товариством з
обмеженою відповідальністю «Дельта
Продукт» та товариством з обмеженою
відповідальністю «ТВП «Торговиця».
Відповідач зобов'язання по оплаті
товару за договором купівлі-продажу
від 03.01.2012р. №4 виконав частково, у
зв'язку з чим утворилася
заборгованість в сумі 909865грн. 08коп.

У зв'язку з невиконанням
відповідачем зобов'язань по оплаті
товару за договором №207 від 28.12.2011р. та
договором №4 від 03.01.2012р. позивач
просить стягнути з відповідача 1229487грн.
64коп. пені, річних, штрафу та
інфляційних.

Дослідивши надані у справі
докази, суд при вирішенні спору
виходить з наступного:

Згідно наданої позивачем копії
договору купівлі-продажу товарів №207
від 28.12.2011р. (далі - договір №207) (а.с.18-19)
позивач (постачальник) зобов'язався
поставити та передати у власність
відповідача (покупця) товар, а
відповідач зобов'язався прийняти цей
товар та своєчасно здійснити його
оплату.

Згідно п. 3 договору №207 постачальник
зобов'язаний передати покупцю товар на
протязі трьох робочих днів з дня
отримання письмової заявки
(факсимільним зв'язком електронною
поштою, поштовим відправленням,
нарочно), а покупець зобов'язаний в цей
же термін прийняти товар. Датою
поставки є дата отримання покупцем
товару відповідно до накладної,
підписаної сторонами.

Відповідно до п. 4 договору №207, платіж
за товар, що поставляється за цим
договором, здійснюється покупцем на
протязі десяти календарних днів з
моменту отримання товару.

Згідно частини 2 статті 35 ГПК України,
факти, встановлені рішенням
господарського суду під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 31.03.2014р. по
справі №917/191/14 за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Дельта
Продукт» до товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«Полагросервіс» встановлено:

- що на виконання умов договору №207
позивачем були здійснені поставки
товарів на адресу відповідача, що
підтверджується видатковою накладною
№644 від 28.12.2011р. на суму 206203грн. 18коп. та
видатковою накладною №294 від 18.01.2012р. на
суму 57881грн. 60коп.;

- що 19.03.2012р. відповідач частково
здійснив оплату за поставлені товари в
сумі 34084грн. 78коп., у зв'язку чим залишок
заборгованості за поставлені
позивачем відповідачу товари згідно
договору №207 становить 230000грн. 00коп.

Таким чином, факт поставки позивачем
відповідачу товару по договору №207 і
факт виникнення заборгованості
відповідача перед позивачем за
договором №207 в сумі 230000грн. 00коп.
встановлені рішенням господарського
суду Полтавської області від 31.03.2014р. по
справі №917/191/14, а тому за правилом
статті 35 ГПК України не підлягають
доказуванню.

Згідно наданої позивачем копії угоди
№б/н від 31.07.2012р. (далі - угода),
укладеної між товариством з обмеженою
відповідальністю «Дельта Продукт»
(кредитором), товариством з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«Полагросервіс» (наступником) і
товариством з обмеженою
відповідальністю «ТВП «Торговиця»
(боржником) (а.с.21) та копії додаткової
угоди від 01.08.2012р. до угоди №б/н від
31.07.2012р., товариство з обмеженою
відповідальністю «ТВП «Торговиця»
(боржник) передав, а товариство з
обмеженою відповідальністю «Торговий
Дім «Полагросервіс» (наступник)
прийняв на себе зобов'язання першого і
став боржником за договором №4 від
03.01.2012р., укладеним між товариством з
обмеженою відповідальністю «ТВП
«Торговиця» і товариством з обмеженою
відповідальністю «Дельта Продукт»
(кредитором), та зобов'язався сплатити
заборгованість у сумі 1273844грн. 57коп.

Як зазначалося вище, статтею 35 ГПК
України визначено, що факти,
встановлені рішенням господарського
суду під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Так, рішенням господарського суду
Полтавської області від 31.03.2014р. по
справі №917/191/14 за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Дельта
Продукт» до товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«Полагросервіс» встановлено наступне:

- на виконання умов договору №4 від
03.01.2012р. позивачем було здійснено
поставки товарів на адресу товариства
з обмеженою відповідальністю «ТВП
«Торговиця» на суму 1273844грн. 57коп.;

- згідно угоди від 31.07.2012р. товариство з
обмеженою відповідальністю «ТВП
«Торговиця» (боржник) передало, а
відповідач (наступник) прийняв на себе
зобов'язання сплатити позивачу
(кредитору) заборгованість у сумі
1273844грн. 57коп.;

- відповідач свої зобов'язання перед
позивачем за угодою від 31.07.2012р. виконав
частково, у зв'язку з чим
заборгованість відповідача перед
позивачем за договором №4 від 03.01.2012р.
складає 909865грн. 08коп.

Таким чином, наявність зазначеної
заборгованості відповідача перед
позивачем підтверджується рішенням
господарського суду Полтавської
області від 31.03.2014р. по справі №917/191/14 та
не підлягає доказуванню.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 31.03.2014р. по
справі №917/191/14 позовні вимоги
товариства з обмеженою
відповідальністю «Дельта Продукт» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«Полагросервіс» задоволено в повному
обсязі. Відповідач доказів виконання
зобов'язання щодо сплати боргу не
надав.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК), ст. 193 Господарського
кодексу України (далі - ГК), зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цих кодексів, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

Відповідно до статті 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п. 6 договору №207, в редакції
додаткової угоди від 18.01.2012р. до
договору, за невиконання або неналежне
виконання зобов'язань по цьому
договору, винна сторона несе
відповідальність, передбачену чинним
законодавством України та цим
договором. У разі несвоєчасного
розрахунку за отриманий товар,
відповідач (покупець) сплачує за кожний
день прострочення пеню, у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла в період, за який стягується пеня,
від суми прострочення. Крім того,
відповідно до статті 625 ЦК України,
відповідач (покупець) зобов'язується
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за
увесь період прострочення, а також 24%
річних від суми прострочення. У випадку
порушення строку оплати за отриманий
товар більше ніж на 30 календарних днів,
відповідач (покупець) додатково
сплачує на користь позивача (продавця)
штраф у розмірі 15% від суми боргу.
Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань
взятих за даною угодою, здійснюється
за увесь період такого прострочення
(а.с.36).

Згідно п. 2 додаткової угоди від 01.08.2012р.
до угоди №б/н від 31.07.2012р., у разі
несвоєчасного розрахунку, відповідач
(наступник) сплачує за кожний день
прострочення пеню, у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла в
період, за який стягується пеня, від
суми прострочення. Крім того,
відповідно до статті 625 ЦК України,
відповідач (наступник) зобов'язується
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
період прострочення, а також 24% річних
від простроченої суми. У випадку
порушення строку оплати боргу більше
ніж на 30 календарних днів, відповідач
(наступник) додатково сплачує на
користь позивача (кредитора) штраф у
розмірі 15% від суми боргу. Нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язань за даною угодою,
здійснюється за увесь період такого
прострочення (а.с.24).

Відповідно до статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як зазначалось вище, договором №207 та
угодою від 01.07.2012р., в редакції
додаткових угод до них, встановлено
інший розмір процентів, а саме 24% річних
від простроченої суми (а.с. 36).

Згідно п.6 ст.232 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Як зазначалось вище, договором №207 та
угодою від 31.07.2012р. в редакції
додаткових угод до них, встановлено
інше, а саме - нарахування штрафних
санкцій здійснюється за увесь період
прострочення.

Таким чином вимоги позивача про
стягнення з відповідача 1229487грн. 64коп.
річних, пені, штрафу та інфляційних
правомірні.

Відповідач правомірність позову не
заперечує, контррозрахунок стягуваної
суми та доказів сплати боргу не надав.

Відповідно до пункту четвертого
частини третьої статті 129 Конституції
України однією з основних засад
судочинства є змагальність сторін та
свобода у наданні ними суду своїх
доказів і у доведеності перед судом їх
переконливості. Аналогічні положення
закріплено в статті 43 Господарського
процесуального кодексу України, згідно
з якою судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності; сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Надані позивачем докази та доводи
позивача відповідачем не спростовані.

Відповідач відзиву на позов та
будь-яких доказів у спростування
позовних вимог; розрахунку стягуваної
суми, наданих позивачем доказів і
наведених у позовній заяві доводів не
надав.

Виходячи з викладеного вимога позивача
про стягнення 1229487грн. 64коп. штрафу,
річних, пені та інфляційних
обґрунтована, не заперечується
відповідачем та підлягає задоволенню.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Полагросервіс» (36034, м.Полтава,
вул.Половки, 68, р/р 2273 в ПРУ КБ
Приватбанк, МФО 331401, ідентифікаційний
код 32844640) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «Дельта
Продукт» (36034, м.Полтава, вул.Половка, 70,
ідентифікаційний код 31618474, р/р 2755
в ПАТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300грн. 64коп. штрафних санкцій та
інфляційних, 24589грн. 75коп. витрат по
судовому збору.

Видати наказ після набрання цим
рішенням законної сили.

Суддя
Тимошенко К.В.

Повне рішення складено 30.12.2014р.