м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/22730/14 19.12.14

За позовомПриватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "ПЗУ
Україна"до Комунального підприємства
"Київпастранс"провідшкодування шкоди в
порядку регресу в сумі 53 426,06 грн.Суддя
Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача: Байправ М.С. -
головний юрисконсульт;

від відповідача: Бахарєва
А.В. - провідний юрисконсульт;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "ПЗУ Україна"
звернулось до господарського суду м.
Києва з позовом до Комунального
підприємства "Київпастранс" з позовом
про відшкодування шкоди в порядку
регресу в сумі 53 426,06 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначає, що Приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія "ПЗУ
Україна" на підставі Договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів №АМ.018798 від 13.05.2011
р. (надалі - Договір), страхового акту
№UA031/L01/03 від 01.12.2011 р., а також
звіту про оцінку вартості майнової
шкоди, заподіяної ушкодженням
транспортного засобу №АМ 18/10/11 та
рахунку №3-1 від 06.10.2011 р. здійснено
виплату страхового відшкодування на
користь Страхувальника, Кочанова
Олексія Івановича в розмірі 34 386,06 грн.,
що підтверджується платіжним
доручення №12649 від 05.12.2011 р. та
проведено взаємозалік на недоотриману
страхову премію у розмірі 19 040,00 грн., що
підтверджується відповідною довідкою,
а тому до позивача, на підставі ст. 993
Цивільного кодексу України та ст. 27
Закону України "Про страхування"
перейшло право вимоги до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Оскільки дорожньо-транспортна пригода
сталась з вини Петровського Дмитра
Віталійовича, позивач на підставі
ст.ст. 1172, 1187 та 1188 Цивільного кодексу
України звернувся до відповідача з
позовом про відшкодування шкоди, що
спричинена по вині її працівника при
виконанні ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 23.10.2014 р. порушено провадження у
справі №910/22730/14 та призначено її до
розгляду на 14.11.2014 р.

У зв'язку з перебуванням судді Підченка
Ю.О. у відпустці, ухвалою суду від 10.11.2014
р. призначено розгляд справи на 28.11.2014 р.

У зв'язку із неявкою представника
позивача у судове засідання 28.11.2014 р. та
неподання сторонами витребуваних
ухвалою суду документів, суд ухвалою
від 28.11.2014 р. відклав розгляд справи на
19.12.2014 р.

19.12.2014 р. представник позивача
наполягав на позові, в той час як
відповідач позову не визнав.

В судовому засіданні 19.12.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складались
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.02.2011 р. між Приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія "ПЗУ
Україна" (Страховик) та Кочановим
Олексієм Івановичем (Страхувальник)
укладено Договір, предметом якого є
страхування транспортного засобу Porsche
Cayenne, 2008 року випуску, реєстраційний
номер АА 9050 АМ.

Відповідно до п. 9 Договору, сторонами
визначено строк дії правочину з 15.05.2011
р. до 14.05.2012 р.

30 вересня 2011 року о 19 год. 35 хв. по
проспекту Перемоги в м. Києві, за участю
застрахованого транспортного засобу,
яким керував Кочанов О.І., автомобіля
марки Cherry Амулет, реєстраційним номер
АІ 7565 ВН, яким керував Цюрупа О.І. та
тролейбусу, реєстраційним номер 2710,
яким керував Петровський Д.В. сталась
дорожньо-транспортна пригода, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи довідкою з Управління державної
автомобільної інспекції в м. Києві
Головного управління МВС України.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 10.11.2011 р. у справі
№3-10237/11, встановлено, що Петровським
Д.В., який працював водієм тролейбуса
ТРЕД №2 було порушено п. 13.1 Правил
дорожнього руху, у зв'язку з чим,
останнім вчинено адміністративне
правопорушення, передбачене ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення.

Як встановлено судом, в зв'язку з
вказаним ДТП застрахований
транспортний засіб (Porsche Cayenne,
реєстраційний номер АА 9050 АМ) отримав
механічні пошкодження.

Частиною 2 ст. 1192 Цивільного кодексу
України передбачено, що розмір збитків,
що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Статтею 990 вказаного Кодексу України
встановлено, що страховик здійснює
страхову виплату відповідно до умов
договору на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника)
або іншої особи, визначеної договором,
і страхового акта (аварійного
сертифіката). Страховий акт (аварійний
сертифікат) складається страховиком
або уповноваженою ним особою у формі,
що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про
страхування" здійснення страхових
виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Позивач, на підставі страхового акту
№UA031/L01/03 від 01.12.2011 р., а також
враховуючи звіт про оцінку вартості
майнової шкоди, заподіяної ушкодженням
транспортного засобу №АМ 18/10/11 та
рахунок №3-1 від 06.10.2011 р. здійснив
виплату страхового відшкодування на
користь Страхувальника, Кочанова
Олексія Івановича в розмірі 34 386,06 грн.,
що підтверджується платіжним
доручення №12649 від 05.12.2011 р. та
проведеним взаємозаліком на
недоотриману страхову премію у розмірі
19 040,00 грн.

За таких обставин, господарським судом
встановлено, що Приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія "ПЗУ
Україна" було виконано свій обов'язок з
виплати страхового відшкодування за
Договором.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відтак, до позивача перейшло право
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1
статті 1188 Цивільного кодексу України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Як зазначалось вище, постановою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 10.11.2011 р. у справі №3-10237/11
Петровського Д.В. визнано винним у
вчинені адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення.

Відповідно до статті 1172 Цивільного
кодексу України, юридична або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Як стверджує позивач, 08.08.2012 р.
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтер-Ріск Україна"
(яке діє на підставі договору доручення
№1 від 05.05.2009 р.) звернулось до
Комунального підприємства
"Київпастранс" з претензією №64/2012-01/ИР,
якою пропонувало відповідачу
здійснити виплату страхового
відшкодування в розмірі 53 426,06 грн. на
рахунок Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "ПЗУ
Україна".

Проте, як встановлено судом, позивачем
не надано доказів звернення з вказаною
вище претензією до відповідача
(доказів надсилання рекомендованим
листом з описом вкладення у цінний лист
або вручено повноважній особі під
розписку).

Таким чином, за висновками суду
Приватним акціонерним товариством
"Страхова компанія "ПЗУ Україна" не
доведено порушення його прав, оскільки
останній не звертався до відповідача,
який у відповідності до ст. 1172
Цивільного кодексу України
зобов'язаний відшкодувати шкоду, що
спричинена по вині її працівника при
виконанні ним своїх трудових
(службових) обов'язків з письмовою
вимогою про відшкодування страхової
виплати, а відтак строк відшкодування
страхової виплати не настав.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
передбачено, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу
України передбачено, що кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів.

За змістом положень вказаних норм суд
шляхом вчинення провадження у справах
здійснює захист осіб, права і
охоронювані законом інтереси яких
порушені або оспорюються.

Наявність права на пред'явлення позову
не є безумовною підставою для
здійснення судового захисту, а є лише
однією з необхідних умов реалізації
встановленого права.

Виходячи із змісту ст.ст. 15, 16
Цивільного кодексу України, ст.20
Господарського кодексу України та
Господарського процесуального кодексу
України, застосування певного способу
судового захисту вимагає доведеності
належними доказами сукупності таких
умов: наявності у позивача певного
суб'єктивного права (інтересу);
порушення (невизнання або оспорювання)
такого права (інтересу) з боку
відповідача; належності обраного
способу судового захисту (адекватність
наявному порушенню та придатність до
застосування як передбаченого
законодавством), і відсутність
(недоведеність) будь-якої з означених
умов унеможливлює задоволення позову.

Згідно із ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Статтею 54 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що позовна заява повинна
містити виклад обставин, на яких
ґрунтуються позовні вимоги; зазначення
доказів, що підтверджують позов;
законодавство, на підставі якого
подається позов.

Таким чином, приймаючи до уваги
викладені вище положення
законодавства, при зверненні до суду з
розглядуваним позовом, позивачем
повинно бути доведено порушення з боку
відповідача його прав та законних
інтересів.

Проте, враховуючи наведені вище
висновки суду стосовно ненастання
строку відшкодування шкоди
Комунальним підприємством
"Київпастранс", за висновками суду,
станом на момент вирішення спору права
Страховика на отримання страхового
відшкодування порушено не було.

За таких обставин у задоволенні
позовної заяви Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "ПЗУ Україна" до Комунального
підприємства "Київпастранс" про
відшкодування шкоди в порядку регресу
в сумі 53 426,06 грн. слід відмовити.

Судовий збір згідно з ч. 5 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України залишається за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "ПЗУ Україна"
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання повного тексту рішення
- 24.12.2014 р.

Суддя
Ю.О. Підченко