ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р. Справа № 908/3112/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників:

позивача - Ведмедь А.Є. за довіреністю №1/27 від 31.12.2013 р.

відповідача - Кузнєцова Д.О. за довіреністю б/н від 08.09.2014 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "МТМ" Орджонікідзевського району, м. Запоріжжя (вх. №3731 3/3) на рішення господарського суду Запорізької області від 08.10.14 р. у справі № 908/3112/14

за позовом Концерну "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" Орджонікідзевського району

до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Запоріжспецекологія" м. Запоріжжя

про визнання договору укладеним

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Концерн "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" Орджонікідзевського району, звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничою фірмою "Запоріжспецекологія", м. Запоріжжя про визнання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203587 від 01.04.2014р. укладеним.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 08.10.14 р. по справі № 908/3112/14 (суддя Алейникова Т.Г.) в задоволенні позовних вимог Концерну "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "МТМ" Орджонікідзевського району, м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Запоріжспецекологія", м. Запоріжжя відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду Запорізької області не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 08.10.14 р. по справі № 908/3112/14 і ухвалити нове рішення по справі, яким задовольнити позовні вимоги Концерну "Міські теплові мережі в повному обсязі.

В обґрунтування правомірності обраного способу захисту позивач зазначає про те, що п. 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 03.10.2007 р. № 1198, передбачений обов'язок споживача укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи тепло споживання, а відповідно до а. 1 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» обов'язком споживача є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Також позивач стверджує про додержання ним порядку укладання договору, вважає, що право на врегулювання господарських відносин було порушено саме на стадії укладання договору, посилаючись на те, що 23.06.12, 03.01.13, 09.04.14 позивач надсилав на адресу відповідача проект договору № 203394 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді для підписання, що підтверджується копіями поштових квитанцій та повідомлень про вручення з підписом уповноваженої особи про отримання.

13.12.2014 р. позивач надав до суду додаткові пояснення до апеляційної скарги щодо відсутності типового договору купівлі-продажу теплової енергії та його необов'язковості відповідно до Закону України «Про теплопостачання». Позивач вважає, що запропонований ним відповідачу проект договору купівлі-продажу теплової енергії містить усі суттєві умови обов'язкові для укладання такого типу договору. Крім того, позивач вважає, що обраний ним спосіб захисту узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 179 ГК України та відповідає ст. 16 ЦК України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.12.2014 р. розгляд справи відкладено на 22.12.2014 р.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому з наведеними позивачем доводами не погоджується, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. Відповідач зокрема посилається на невідповідність запропонованого позивачем проекту договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203587 від 01.04.2014р. вимогам закону, а також зазначає, що даний проект не містить ряд істотних умов договору на надання житлово-комунальних послуг, які встановлені ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши уповноважених представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначив про те, що Концерн "Міські теплові мережі" здійснює виробництво та розподілення теплової енергії для обігріву житла, у тому числі до нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул.. 40 років радянської України, 86, прим. 19 та м. Запоріжжя, вул.. 40 років радянської України, 92, прим. 33, які належать на праві при ватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Запоріжспецекологія". Даний факт підтверджується договорами купівлі-продажу приміщень від 13.12.2011 р., копії яких додані до матеріалів справи.

Позивач вказує на те, що 23.06.2012 року, 14.09.2012 року, 03.01.2013, 09.04.2014 року він надіслав відповідачу проект договору № 203394 „Купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді для підписання. Відповідач проекти договорів отримав, що підтверджується підписом уповноваженої особи у поштовому повідомленні, однак проігнорував пропозиції позивача та договір не уклав в строки, визначені діючим законодавством.

Не зважаючи на відсутність договору, позивач здійснював та продовжує здійснювати постачання теплової енергії до приміщення відповідача, оскільки відключення окремих приміщень житлового будинку не передбачено чинним законодавством.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст.16, 638, 649 ЦК України; ст.ст. 179, 181, 187, 275 ГК України, ст. ст. 19, 24 Закону України „Про теплопостачання", Правилами користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198, Наказом Мінбуду від 22.11.2005р. № 4" „Про затвердження порядку відключення окремих приміщень ЖИТЛОВИХ будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживача від централізованого теплопостачання" зі змінами внесеними Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 06.11.2007р. № 160, позивач звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничою фірмою "Запоріжспецекологія" про визнання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203587 від 01.04.2014р. укладеним в запропонованій позивачем редакції.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з того, що в силу вимог п. 3 ст. 179, п. 2 ст. 275 ГК України, п. 4 ст. 19, п. 1 ч. 3 ст. 24 Закону України „Про теплопостачання" укладання договору про постачання теплової енергії споживачу є обов'язковим.

Разом з цим, судом першої інстанції звернуто увагу на невідповідність обраного позивачем способу захисту прав та законних інтересів вимогам ст. 16 ЦК України, оскільки позивач у позові зазначає, що у ситуації яка склалася слід звертатись з позовом до суду про спонукання укласти договір, але не дивлячись на це позивач просив суд визнати договір укладеним.

Крім цього, суд першої інстанції, виходячи з положень ч.ч. 3, 6 ст. 179, ст. 187 Господарського суду України, ст. 649 Цивільного кодексу України, вважав, що за законом можливе спонукання до укладення договору за рішенням суду за умови виникнення переддоговірного спору з таких підстав: укладення договору необхідно у сфері державних закупівель; обов'язковість укладення договору прямо передбачена законом; укладення договору випливає з попереднього договору; укладення договору. З урахуванням вищевикладеного суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не дотримався порядку укладення договорів, визначеного ст. 181ТК України.

Також, керуючись ч. 3 ст. 184 ГК України, згідно якої укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору, суд першої інстанції вважав, що проект договору повинен бути розроблений та відповідати типовому договору, який затверджений Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд відмовив в задоволенні позову Концерну "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "МТМ" Орджонікідзевського району, м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничою фірмою "Запоріжспецекологія", м. Запоріжжя про визнання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203587 від 01.04.2014р. укладеним.

З висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог повністю погоджується колегія суддів.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Предметом даного господарського спору є вимога позивача про визнання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203587 від 01.04.2014р. укладеним.

Згідно норми ст. 1 ЗУ "Про теплопостачання" теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Законом України „Про теплопостачання" також передбачено, що „Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу" (п. 4 ст. 19 Закону).

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається (п. 2 ст. 275 ГК України).

Згідно Правил користування тепловою енергією затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198 (надалі - Правила) - правила користування тепловою енергією визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії (п. 1 Правил).

Пунктом 3 Правил передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Згідно з п. 4 Правил - користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією.

Пунктом 14 Правил передбачений обов'язок споживача укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 24 Закону України „Про теплопостачання" серед основних обов'язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Позивач вважає, що на відповідача в силу вказаних норм покладено обов'язок укласти з теплопостачальною організацією договір купівлі-продажу теплової енергії на умовах, викладених позивачем в проекті договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203587 від 01.04.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на відсутність потреби в укладанні з позивачем договору купівлі-продажу теплової енергії та відсутність потреби в послугах з постачання теплової енергії, про що було повідомлено позивача листом, який був отриманий останнім 31.07.2013 р. (а.с. 66). Крім того, відповідач у вказаному листі також просив позивача до початку опалювального сезону відключити нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, буд. 86, рим. 19 від опалювальної системи.

Примусовий порядок укладення господарських договорів за рішенням суду регулюється ст. 187 Господарського кодексу України та ст. 649 Цивільного кодексу України, виходячи зі змісту яких і принципу свободи укладення договору, переддоговірні спори поділяються на спори про спонукання до укладення договору, якщо одна з сторін ухиляється від його укладення, та на спори з умов договору, коли сторони не врегулювали розбіжності щодо умов договору.

Згідно із ч.ч. З, 6 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування; суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України при укладанні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому випадку узгодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до частини 2 статті 179 Господарського кодексу України, Кабінет Міністрів України, уповноважені Президентом України міністерства, інші центральні органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Відповідно до ч. З ст. 184 ГК України, укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Виходячи з аналізу вказаних норм права, слід дійти висновку, що проект договору повинен бути розроблений та відповідати типовому договору, який затверджений Кабінетом Міністрів України. Сторони наділені правом тільки конкретизувати його умови. При цьому повинні бути дотримані умови, які забезпечують захист кінцевих споживачів послуг.

В постанові Вищого господарського суду України від 15.03.2007 року по справі № 3/399-06 визначено, що правовідносини щодо надання послуг з теплопостачання регулюються Цивільним та Господарським Кодексом України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від. 21.07.2005 року Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Окрім того, в постанові зазначено, що пункт 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року (далі Правила) встановлює, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

В Законі України «Про житлово-комунальні послуги» від 21 червня 2004 року Розділом VI передбачено порядок укладання договорів у сфері житлово-комунальних послуг. Так статтею 26 Закону України. «Про житлово-комунальні послуги» визначені істотні умови договору між виконавцем/виробником та споживачем.

Істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є: 1) найменування сторін; 2) предмет договору; 3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; 4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; 5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 6) права та обов'язки сторін; 7) порядок контролю та звіту сторін; 8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; 9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; 10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); 11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; 12) порядок здійснення ремонту; 13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; 14) порядок вирішення спорів; 15) перелік форс-мажорних обставин; 16) строк дії договору; 17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; 18) дата і місце укладення договору.

21 липня 2005 року Постановою Кабінету Міністрів України № 630 «Про правила надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води» було затверджено Типовий договір про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення.

Дослідивши умови запропонованого позивачем проекту договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203587 від 01.04.2014р., колегія суддів встановила, що даний проект не містить ряд істотних умов договору на надання житлово-комунальних послуг, які встановлені ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Зокрема у договорі не визначено предмет договору, не визначено вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, не визначені тарифи та їх складові на кожну з цих послуг.

Так, в Типовому договорі предмет договору визначений наступним чином: «Виконавець зобов'язаний надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах," передбачених договором».

Предмет проекту договору від 01 квітня 2014 року визначений наступним чином:

«За цим договором Теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та в порядку встановленими умовами цього договору та додатками до договору».

Слід зазначити, що відповідно до умов договору виконавець «бере на себе зобов'язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу», що відрізняється від предмету, який міститься в типовому договорі.

В типовому договорі у розділі «Предмет договору» повинні бути визначені

суб'єкти користування послугами, характеристика об'єкта надання послуг,

характеристика засобів обліку води і теплової енергії.

Проте, проект договору від 01 квітня 2014 року не містить характеристики об'єкта надання послуг, а саме не зазначені параметри опалюваної площі. З проекту договору не зрозуміло на які саме об'єкти споживача теплопостачальна організація надає послуги і в яких обсягах.

Також, договором не передбачено порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження Їх якості. Договір не містить порядку вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг.

В пункті 6.1. проекту договору зазначено, що розрахунки за даним договором

здійснюються у грошовій або в іншій формі, що не суперечить діючому законодавству,

згідно з діючими на час розрахунків тарифами (цінами), затвердженими в встановленому порядку, на підставі показань вузла обліку теплової енергії, а у випадках їх відсутності - відповідно до обсягів фактично спожитої теплової енергії, розрахованих згідно законодавства та умов договору.

Проте, пунктом. 3.2.6. проекту договору споживач зобов'язаний виконувати умови та порядок оплати спожитої енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Обов'язки споживача викладені у 25 пунктах договору, а обов'язки

Теплопостачальної організації лише у 5 пунктах договору.

В типовому договорі зазначено, що виконавець зобов'язаний: утримувати внутрішньо будинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати заходів до ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень кількісних і якісних показників надання послуг у строки, встановлені згідно із законодавством; звільняти від сплати за послуги у разі їх ненадання та виплачувати компенсацію за [перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт; своєчасно проводити за власний рахунок роботи з усунення виявлених несправностей, пов'язаних з отримання послуг, що виникли з його вини.

В проекті договору вищенаведені обов'язки теплопостачальної організації не передбачені.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що проект договору від 01 квітня 2014 року не містить ряд істотних умов

договору на надання житлово-комунальних послуг, які встановлені ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», вказаний проект договору не відповідає Типовому договору Про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затверджений 21 липня 2005 року Постановою Кабінету Міністрів України № 630 «Про правила надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», а саме:

- предмет договору не містить характеристики об'єкта надання послу (не зазначені параметри опалювальної площі);

- в договорі не передбачений порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі;

- договір не містить порядку вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг;

- договір не містить всіх обов'язків виконавця, які повинні бути до нього включені.

Колегія суддів звертає увагу, що в пункті 10.1. проекту договору зазначено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання. У відповідності до ст. 631 Цивільного кодексу України Сторони погодилися, що умови договору застосовуються до відносин між споживачем і теплопостачальною організацією, які виникли до його укладення з 01.01.2012 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Згідно до ч. 2 ст. 187 ГК України день набрання чинності рішення суду, яким вирішене питання про переддоговірний спір, вважається днем укладення господарського договору.

Дія договору на відносини, які виникли до його укладення, може бути поширена лише за згодою сторін. Проте, відповідач не надавав згоди на поширення дії договору з 01.01.2012 року, а позивач був не позбавлений права та можливості звернутись з відповідним позовом починаючи з 2012 року.

Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору.

Як визначено в ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Відтак, юридична особа має право вибору контрагента та визначення умов договору.

Однак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності у відповідача обов'язку з укладання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203587 від 01.04.2014р. в запропонованій редакції, оскільки наданий позивачем проект договору за своїм змістом суперечить нормам Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Постанові Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

В даному випадку, невідповідність запропонованого позивачем проекту договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203587 від 01.04.2014р. вимогам закону, а також відсутність ряду істотних умов, які є необхідними для даного виду договору, свідчить про неукладеність договору та не породжує наслідків його примусового укладення в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, про безпідставність позовних вимог в зв'язку з їх документальною та матеріальною необґрунтованістю.

Таким чином, факти, викладені в апеляційній скарзі позивачем і його посилання на неправильне застосування та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді справи, не знайшли свого підтвердження.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що обставини справи були всебічно і повно досліджені господарським судом, а тому рішення господарського суду господарського суду Запорізької області від 08.10.14 р. у справі № 908/3112/14 відповідає чинному законодавству та фактичним обставинам справи, а доводи заявника, з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "МТМ" Орджонікідзевського району, м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 08.10.14 р. у справі № 908/3112/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 24.12.2014 р.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.