РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 5011-13/4273-2012-38/547-2012 10.02.14
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Поділля»

До 1. Держави Україна в особі Баришівської міжрайонної прокуратури Київської

області

2. Державної казначейської служби України

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Здоров?я»

Про відшкодування шкоди в розмірі 39 226 707,00 грн.

Колегія суддів ускладі: Головуючий суддя Спичак О.М.

Суддя Івченко А.М.

Суддя Баранов Д.О.

Представники:

від позивача-1 Бордаченко О.В. - представник за довіреністю;

від відповідача -1 Безрук А.С. - представник за довіреністю;

від відповідача-2 не з?явився;

третя особа не з?явився;

В судовому засіданні 10.02.2014 судом на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивачі звернулись до Господарського суду Київської області з позовом до відповідачів про стягнення з Державного бюджету України через Державне казначейство України заподіяної шкоди: в сумі 21 801 173,00 грн. та моральної шкоди в сумі 15 000 000,00 грн. - на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Поділля», в сумі 1 425 534,00 грн. моральної шкоди та 1 000 000,00 грн. - на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БАТіяр».

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.03.2012 року позовну заяву надіслано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2012 року порушено провадження у справі №5011-13/4273-2012, справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.2012 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2012 року рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2012 року по справі №5011-13/4273-2012 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.11.2012 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2012 року та рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2012 року по справі №5011-13/4273-2012 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2012 року суддя Власов Ю.Л. прийняв справу №5011-13/4273-2012-38/547-2012 до свого провадження, розгляд справи призначив на 25.12.2012 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю «БАТіяр» відмовилось від позову в частині стягнення на його користь 1 425 534,00 грн. моральної шкоди та 1 000 000,00 грн. з Державного бюджету України через Державне казначейство України, про що 25.12.2012 подано відповідну заяву і провадження в справі в цій частині - припинено, про що винесено ухвалу від 25.12.2012.

Ухвалою від 25.12.2012 розгляд справи відкладено на 22.01.2013 року, в зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідача-2.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.01.2013 року розгляд справи відкладено на 12.02.2013 року, в зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідача-2, неподанням сторонами витребуваних доказів по справі та необхідністю витребування додаткових доказів.

За розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва від 12.02.2013 року справу передано для розгляду судді Баранову Д.О.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.02.2013 року суддя Баранов Д.О. прийняв справу до свого провадження, розгляд справи відклав на 26.02.2013 року.

За розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 26.02.2013 року справу передано для розгляду судді Власову Ю.Л.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2013 року у справі призначено судову експертизу, проведення якої доручено атестованим експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Матеріали справи направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, провадження у справі зупинено до закінчення проведення судової експертизи та отримання судом експертного висновку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2013 року провадження у справі поновлено для вирішення клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання документів, необхідних для дачі висновку. Розгляд клопотання призначено на 28.05.2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2013 року надані суду позивачем документи направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, провадження у справі зупинено до закінчення проведення судової експертизи та отримання судом експертного висновку з матеріалами справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2013 року провадження у справі поновлено для вирішення клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання документів, необхідних для дачі висновку. Розгляд клопотання призначено на 11.06.2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2013 року, надані позивачем документи направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, провадження у справі зупинено до закінчення проведення судової експертизи та отримання судом експертного висновку з матеріалами справи.

11.09.2013 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок судово-економічної експертизи №3189/3190/13-45 від 30.08.2013 року та матеріали, надані на дослідження.

09.10.2013 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок судової товарознавчої експертизи №3191/13-53/9568-9571/13-35 від 26.09.2013 року та матеріали справи №5011-13/4273-2012-38/547-2012.

Згідно повторного автоматичного розподілу справи, проведеного на підставі розпорядження в.о. керівника апарату Господарського суду міста Києва від 09.10.2013, справу №5011-13/4273-2012-38/547-2012 передано для розгляду судді Спичаку О.М.

Ухвалою від 05.11.2013 року суддя Спичак О.М. прийняв справу до свого провадження, поновив провадження у справі, призначив розгляд справи на 25.11.2013 року.

В судове засідання 25.11.2013 з`явився представник позивача.

Представники відповідачів, третьої особи в судове засідання 25.11.2013 року не з`явились, про причин неявки суд не повідомили, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи неявку в судове засідання представників відповідачів та третьої особи, з метою витребування у сторін додаткових пояснень по справі, відклав розгляд справи на 09.12.2013 року.

У судовому засіданні 09.12.2013 року представник позивача подав письмові пояснення по справі, а також надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 09.12.2013 року надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечував.

Крім того, у даному судовому засіданні представниками сторін подано спільне письмове клопотання про продовження строку вирішення спору, яке судом розглянуто та задоволено.

У судовому засіданні 09.12.2013 року, відповідно до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву до 20.12.2013 року о 10:00.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні 20.12.2013 року надав письмові пояснення по справі, а також надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача-2 та третьої особи в судове засідання 20.12.2013року не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 20.12.2013 року призначено колегіальний розгляд справи № 5011-13/4273-2012-38/547-2012.

Керуючись статтею 4-6 Господарського процесуального кодексу України, суддя Спичак О.М. звернувся до Голови Господарського суду м. Києва з заявою про визначення складу суду для колегіального розгляду справи № 5011-13/4273-2012-38/547-2012.

Розпорядженням Голови Господарського суду м. Києва № б/н від 20.12.2013 року затверджено колегію суддів в наступному складі суддів: Спичак О.М. (головуючий), Баранов Д.О., Івченко А.М.

Ухвалою суду від 20.12.2013 року справу № 5011-13/4273-2012-38/547-2012 прийнято до свого провадження вищезазначеною колегією суддів та призначено до розгляду на 27.01.2014 року.

У судовому засіданні 27.01.2014 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача-1 у даному судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представники відповідача-2 та третьої особи в судове засідання 27.01.2014 року не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 27.01.2014 року, відповідно до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву до 10.02.2014 року о 14:40.

Позов мотивний тим, що внаслідок накладення постановами Баришівської міжрайонної прокуратури Київської області від 15.07.2010 та від 06.10.2010 арешту на незнятий врожай зернових культур, врожай зернових культур 2010 року на площі 3 502 га було знищено. А враховуючи те, що постанови Баришівської міжрайонної прокуратури Київської області від 15.07.2010 та від 06.10.2010 про накладення арешту були скасовані в судовому порядку як незаконні, позивачу-1 було завдано матеріальну шкоду в сумі 21 801 173,00 грн., а також моральну шкоду в сумі 15 000 000,00 грн.., яка підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України через Державне казначейство України. Нормативно позов обґрунтований посиланням на ст. ст. 22, 1166, 1167, 1176 ч. 6, 1192 Цивільного кодексу України.

У письмовому відзиві на позов Баришівський міжрайонний прокурор вказував на те, що жодним доказом не підтверджується факти незаконності дій посадових осіб Баришівської міжрайонної прокуратури по винесенню постанов про накладення арешту на майно.

Відповідач-2 та третя особа представників в судове засідання 10.02.2014 - не направили. Про проведення судового засідання відповідачі були повідомлені належним чином за адресою свого місцезнаходження, що зазначена позивачем у позовній заяві. Суд зазначає про те, що відповідач -2 та третя особа були обізнані про наявність судового спору та не були обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив та витребувані документи через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників не є перешкодою для вирішення спору, а тому у відповідності до ст. 75 ГПК України справа розглядається в порядку за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

В с т а н о в и в :

15.07.2010 старшим слідчим Баришівської міжрайонної прокуратури Ковальчук Ю.О. при розгляді матеріалів кримінальної справи № 51-804 по обвинуваченню ОСОБА_6 (який одночасно займав посади директора ТОВ «Агрофірма Здоров?я» та ТОВ «Агрофірма Поділля», а також є засновником та членом фермерського господарства БАТіяр«») у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, винесено постанову про накладення арешту на все майно ТОВ «Агрофірма Поділля» та Фермерського господарства «БАТіяр», де б це майно не знаходилось.

Відповідно до протоколу накладення арешту на майно від 15.07.2010 (з додатками № 1-8) до майна, на яке накладено арешт, віднесено зокрема врожаї зернових культур на полях відділків № 1, № 2, № 3 с. Москівці, с. Поділля, с. Мала Тарасівка згідно наведеного у протоколі переліку. Майно передано на зберігання ОСОБА_7

Відповідно до постанови Баришівського районного суду Київської області від 30.07.2010, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29.09.2010, постанова старшого слідчого Баришівської міжрайонної прокуратури Ковальчук Ю.О. від 15.07.2010 про накладення арешту на майно - визнана неправомірною та скасована. Постанова суду мотивована тим, що майно, на яке накладено арешт належить не ОСОБА_6, а власникам земельних та майнових паїв, що підтверджується Актом передачі в оренду майна (пайового фонду) спілки співвласників с. Поділля ТОВ «Агрофірма Поділля» від 25.12.2002 на загальну залишкову вартість 4 245 000,00 грн.

Також, відповідно до окремої постанови Баришівського районного суду Київської області від 30.07.2010, суд вказав, що при вирішенні питання про накладення арешту на все майно, затронуті інтереси держави, порушені права власників паїв, свідомо зривається кампанія по збору врожаю, який є стратегічним продуктом держави. Слідчий, накладаючи арешт, не з?ясував, кому насправді належить майно, за якою адресою знаходиться, яка його цінність і чи було доцільним накладення арешту на посіви зернових культур в період жнив, що перешкоджає збору врожаю зерна, де несвоєчасний його збір призводить до втрати його вартості, цінності, тощо. Також, суд зазначив, що майно, на яке накладено арешт належить не ОСОБА_6, а власникам земельних та майнових паїв, що підтверджується Актом передачі в оренду майна (пайового фонду) спілки співвласників с. Поділля ТОВ «Агрофірма Поділля» від 25.12.2002 на загальну залишкову вартість 4 245 000,00 грн. З урахуванням викладеного суд постановив повідомити Генерального прокурора України, Прокурора Київської області про перешкоджання Баришівською міжрайонною прокуратурою Київської області провести збір врожаю 2010 року на землях співвласників майнових паїв села Поділля Баришівського району Київської області та прийняти відповідні міри щодо безпрецедентних дій Баришівської міжрайонної прокуратури Київської області з даного приводу.

06.10.2010 в.о. Баришівського міжрайонного прокурора Мендрина А.В. при розгляді матеріалів кримінальної справи № 51-804 по обвинуваченню ОСОБА_6 (який одночасно займав посади директора ТОВ «Агрофірма Здоров?я» та ТОВ «Агрофірма Поділля», у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, винесено постанову про накладення арешту на все майно ТОВ «Агрофірма Поділля» та Фермерського господарства «БАТіяр», де б це майно не знаходилось. Майно передано на зберігання ОСОБА_7

Відповідно до постанови Баришівського районного суду Київської області від 18.03.2011 при попередньому розгляді справи по обвинуваченню ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 1911, ч. 1 ст. 366 КК України, постанова в.о. Баришівського міжрайонного прокурора Мендрина А.В. від 06.10.2010 про накладення арешту на майно -скасована в повному обсязі. Постанова суду мотивована тим, що майно, на яке накладено арешт належить не ОСОБА_6, а належить юридичній особі - ТОВ «Агрофірма Здоров?я». Також, при описі майна протокол опису складений не був, не встановлено вартість майна.

Частиною 1 ст.126 Кримінально-процесуального кодексу України (чинного на момент винесення посадовими особами Баришівської міжрайонної прокуратури постанов про накладення арешту на майно) передбачено, що забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт.

При цьому, положеннями чинного в Україні законодавства не передбачено можливості накладення арешту на все майно товариства з обмеженою відповідальністю, директором якого є підозрюваний та/або обвинувачений у конкретній кримінальній справі.

Частиною 2 зазначеної статті Кримінально-процесуального кодексу України визначено, що майно, на яке накладено арешт, описується і може бути передане на зберігання представникам підприємств, установ, організацій або членам родини обвинуваченого чи іншим особам. Особи, яким передано майно, попереджаються під розписку про кримінальну відповідальність за його незбереження.

Отже, зі змісту судових рішень у кримінальній справі №51-804 вбачається, що дії з накладення арешту на урожай шкодять інтересам держави та ущемляють права власників паїв, яким згідно постанови Баришівського районного суду Київської області від 30.07.2010р. і належало арештоване майно, а не ТОВ "Агрофірма "Поділля" та ФГ "БАТіяр".

Відповідно до п.6.2. статуту ТОВ "Агрофірма "Поділля" товариство є власником майна, переданого йому засновниками, а також майнових паїв засновників та орендованих майнових паїв, а також майнових паїв осіб, які не витребували свої частки під час реорганізації КСП.

Таким чином, позивач-1, посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій Баришівської міжрайонної прокуратури, які виразились у винесенні постанов про накладення арешту на майно, і які в подальшому були скасовані постановами Баришівського районного суду Київської області, які набрали законної сили, вказує, що йому завдано матеріальної шкоди загалом в сумі в сумі 21 801 173,00 грн. та моральної шкоди в сумі 15 000 000,00 грн., і вважає, що завдана шкода підлягає відшкодуванню йому державою за рахунок коштів Державного бюджету України.

Стаття 32 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються зокрема висновками судових експертів.

Відповідно до статті 42 Господарського процесуального кодексу України, висновок судового експерта повинен містити докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обгрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання.

Вимогами статті 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2013 було призначено судову експертизу, проведення якої доручено атестованим експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз і на вирішення якої поставлені питання щодо кількості та вартості врожаю 2010 року, обставини його збору та зберігання третьою особою, а саме:

1. чи підтверджується документально збирання та оприбуткування урожаю кожного виду пшениці ярої, ячменя, кукурудзи, соняшника та сої на полях 1-10, овоч.сів., польова сів.відділку № 1, полях 1-9, овоч.сів.відділку № 2, полях 2-4, 7, 9, 10 відділку № 3 ТОВ «Агрофірма Здоров'я» або уповноваженою нею особою, в якій саме кількості та за якою ціною?

2. чи підтверджується документально зберігання урожаю кожного виду пшениці ярої, ячменя, кукурудзи, соняшника та сої на полях 1-10, овоч.сів., польова сів.відділку № 1, полях 1-9, овоч.сів.відділку № 2, полях 2-4, 7, 9, 10 відділку № 3 ТОВ «Агрофірма Здоров'я», за який саме період та на даний час?

Відповідно до висновку експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово - економічної експертизи від 30.08.2013 № 3189/3190/13-45, по питанню першому експертизи, надано відповідь про те, що документально підтвердити збирання та оприбуткування урожаю кожного виду пшениці ярої, ячменя, кукурудзи, соняшника та сої на полях 1-10, овоч.сів., польова сів.відділку № 1, полях 1-9, овоч.сів.відділку № 2, полях 2-4, 7, 9, 10 відділку № 3 ТОВ «Агрофірма Здоров'я» або уповноваженою нею особою, в якій саме кількості та за якою ціною, не видається за можливе, у зв'язку з ненаданням відповідних первинних документів та облікових бухгалтерських регістрів ТОВ «Агрофірма Здоров'я». Разом з тим, з наданих на дослідження матеріалів справи та додатково наданих документів не вбачається факт збирання та оприбуткування урожаю кожного виду вищезазначеної сільгосппродукції на полях 1-10, овоч.сів., польова сів.відділку № 1, полях 1-9, овоч.сів.відділку № 2, полях 2-4, 7, 9, 10 відділку № 3 ТОВ «Агрофірма Здоров'я» або уповноваженою нею особою.

Відповідно до висновку експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово - економічної експертизи від 30.08.2013 № 3189/3190/13-45, по питанню другому експертизи, надано відповідь про те, що документально підтверджується зберігання ТОВ «Агрофірма Здоров'я» урожаю 2010 року, які були оприбутковані ТОВ «Агрофірма Поділля», що підтверджується даними Книги вагаря за 2010 рік та відомостями складського обліку, у розрізі сільськогосподарських культур: зерно ячменю - 381 170 кг, кукурудза - 377 400 кг, пшениця - 12 960 кг, ячмінь - 134 860 кг, насіння соняшнику - 419 660 кг. Визначити з яких саме полів та відділків завозилось зерно та насіння на зберігання, не видається за можливе, оскільки у документах, наданих на дослідження, така інформація відсутня.

Вказаний висновок експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово - економічної експертизи від 30.08.2013 № 3189/3190/13-45 приймається судом як належний та допустимий доказ в розумінні ст.ст. 32, 34, 42, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, за ухвалою від 26.02.2013 проведено також судову товарознавчу експертизу.

На вирішення товарознавчої експертизи, серед інших, поставлені питання:

1.Якою саме була кількість урожаю кожного виду пшениці ярової, ячменя, кукурудзи, соняшника та сої на полях 1-10, овоч, сів., польова сів. відділку № 1, полях 1-9, овоч. сів. відділку № 2, полях 2-4, 7, 9, 10 відділку № З станом на 15.07.10 р. та 06.10.10 p.?

2.Якою саме була дійсна вартість урожаю кожного виду пшениці ярової, ячменя, кукурудзи, соняшника та сої на полях 1-10, овоч, сів., польова сів. відділку № 1, полях 1-9, овоч. сів. відділку № 2, полях 2-4, 7, 9, 10 відділку № З станом на 06.10.10 р. та на даний час?

3.Скільки склали б витрати товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Поділля» на збирання урожаю кожного виду пшениці ярової, ячменя, кукурудзи, соняшника та сої на полях 1-10, овоч, сів., польова сів. відділку № 1, полях 1-9, овоч. сів. відділку № 2, полях 2-4, 7, 9, 10 відділку № З у 2010 році?»

Відповідно до висновку експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово - товарознавчої експертизи від 26.09.2013 № 3191/13-53/9568-9571/13-53, по питанню першому експертизи, надано відповідь про те, що встановлено дійсну кількість урожаю пшениці ярової, ячменя, кукурудзи, соняшника та сої, що був вирощений на полях 1-10, овочевого сівозміну, польового сівозміну відділку № 1, полях 1-9, овочевого сівозміну відділку № 2, полях 2-4, 7, 9, 10 відділку № З ТОВ «Агрофірма Поділля» неможливо по причині зазначеній у дослідженні. Розрахункова кількість кожної з зернових культур досліджуваного урожаю, виходячи з середньої урожайності зернової продукції у 2010 році на полях Баришівського району Київської області, складає:

- пшениця яра - 16 ,0 ц/га х 178 га = 2848 ц = 284,8 т (двісті вісімдесят чотири тони вісімсот кілограмів);

- ячмінь ярий - 16,1 ц/га х 283 га = 4556,3 ц = 455,63 т (чотириста п'ятдесят п'ять тон шістсот тридцять кілограмів);

- ячмінь озимий 22,3 ц/га х 201 га = 4482,3 ц = 448,23 т (чотириста сорок вісім тон двісті тридцять кілограмів):

- кукурудза 48,00 ц/га х 951 га = 45648 ц - 4564,8 т (чотири тисячі п'ятсот шістдесят чотири тони вісімсот кілограмів);

- соняшник 17,4 ц/га х 573 га = 9970,2 ц = 997,02 т (дев'ятсот дев'яносто сім тон двадцять кілограмів);

- соя 14,0 ц/га х 247 га = 3458 ц = 345,8 т (триста сорок вісім тон вісімсо кілограмів).

Відповідно до висновку експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово - товарознавчої експертизи від 26.09.2013 № 3191/13-53/9568-9571/13-53, по питанню другому експертизи, надано відповідь про те, що середня ринкова вартість з врахуванням ПДВ досліджуваного урожаю: пшениці ярової, ячменя, кукурудзи, соняшника та сої на полях 1-10, овочевого сівозміну, польового сівозміну відділку № 1, полях 1-9, овочевого сівозміну відділку № 2, полях 2-4, 7, 9, 10 відділку № 3 за станом цін на 06.10.10 р. враховуючи вище розраховану кількості кожної із досліджуваних зернових культур, виходячи з середньої урожайності цієї зернової продукції у 2010 році на полях Баришівського району Київської області, складає:

- пшениця яра - 284,8 т х 1533,41 грн/т = 436715,16 грн. (чотириста тридцять шість тисяч сімсот п'ятнадцять гривень 16 коп. );

- ячмінь (ярий + озимий) - 903,86 т х 1403,39 грн / т = 1268468,00 грн. (один мільйон двісті шістдесят вісім тисяч чотириста шістдесят вісім гривень 00 коп.);

- кукурудза 4564,8 т х 1573,32 грн / т = 7181891,14 грн. (сім мільйонів сто вісімдесят одна тисяча вісімсот дев'яносто одна гривня 14 коп.);

- соняшник 997,02 х 3987,91грн / т = 3976026,03 грн. (три мільйона дев'ятсот сімдесят шість тисяч двадцять шість гривень 03 коп.);

- соя 345,8 т х 3310,00 грн /т = 1144598,00 грн. (один мільйон сорок чотири тисячі п'ятсот дев'яносто вісім гривень 00 коп.).

Середня ринкова вартість з врахуванням ПДВ досліджуваного урожаю пшениці ярової, ячменя, кукурудзи, соняшника та сої на полях 1-10, овочевого сівозміну, польового сівозміну відділку № 1, полях 1-9, овочевого сівозміну відділку № 2, полях 2-4, 7, 9, 10 відділку № 3 за станом цін на 26.02.2013 р., враховуючи вище розраховану кількості кожної із досліджуваних зернових культур, виходячи з середньої урожайності цієї зернової продукції у 2010 році на полях Баришівського району Київської області, складає:

- пшениця яра - 284,8 т х 2072,75 грн/т = 590319,20 грн. (пятсот дев'яносто тисяч триста дев'ятнадцять гривень 20 коп.);

- ячмінь (ярий +ОЗИМИЙ) - 903,86 т х 1692,30 грн / т = 1529602, 28 грн. (один мільйон п'ятсот двадцять дев'ять тисяч шістсот дві гривні 28 коп.);

- кукурудза 4564,8 т х 1759,91 грн / т = 8033637,17 грн. (вісім мільйонів тридцять три тисячі шістсот тридцять сім гривень 17 коп.);

- соняшник 997,02 х 4425,00 грн / т = 4411813,50 грн. (чотири мільйона чотириста одинадцять тисяч вісімсот тринадцять гривень 50 коп.);

- соя 345,8 т х 4675,00 грн /т = 1616615,00 грн. (один мільйон шістсот шістнадцять тисяч шістсот п'ятнадцять гривень 00 коп. ).

Відповідно до висновку експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово - товарознавчої експертизи від 26.09.2013 № 3191/13-53/9568-9571/13-53, по питанню третьому експертизи, надано відповідь про те, що встановити витрати товариства з обмеженою відповідальності «Агрофірма Поділля» на збирання урожаю кожного виду пшениці ярової, ячменя, кукурудзи, соняшника та сої на полях 1-10, овочевого сівозміну, польового сівозміну відділку № 1, полях 1 -9, овочевого сівозміну відділку № 2, полях 2-4, 7, 9, 10 відділку № 3 у 2010 році неможливо по причині викладеній у дослідженні.

Вказаний висновок експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово - товарознавчої експертизи від 26.09.2013 № 3191/13-53/9568-9571/13-53 приймається судом як належний та допустимий доказ в розумінні ст.ст. 32, 34, 42, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Також, в матеріалах справи наявні наступні копії документів:

- подання начальника відділу ДВС Баришівського РУЮ ГУЮ в Київський області Міністерства юстиції України 13.07.2010, скероване на ім'я Баришівського міжрайонного прокурора, в якому порушувалось питання про притягнення директора ТОВ «Агрофірма Здоров'я» ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України, оскільки останнім не вчинялось дій по виконанню рішень судів про стягнення з ТОВ «Агрофірма Здоров'я» коштів, а також вказувалось про часткове повернення майна ОСОБА_8 на користь ТОВ «Агрофірма Поділля» та ФГ «БАТіяр»;

- заява в.о. директора ТОВ «Агрофірма Поділля» від 17.09.2010 на ім'я начальника Баришівського РВ ГУ МВС України в Київській області про вчинення протиправних дій та в якій просив вжити заходів згідно статті 97 КП України;

- повідомлення Баришівського РВ ГУ МВС України в Київській області від 29.09.2010 № 5000 про відмову у порушенін кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 КПК України;

- повідомлення від 04.10.2010 в.о. директора ТОВ «Агрофірма Поділля» на ім'я Баришівської РДА, Баришівської районної ради, Київської обласної державної адміністрації, Київської обласної ради з проханням вжити заходів проти протиправних дій працівників Баришівської міжрайонної прокуратури;

- лист Голови Баришівської райради від 05.10.2010 на ім.'я Київської обласної державної адміністрації, Київської облради, прокурору Київської області, Баришівському міжрайонному прокурору, в якому просив сприяти вирішенню ситуації, яка склалася внаслідок скасування в судовому порядку постанови старшого слідчого Баришівської міжрайонної прокуратури Ковальчук Ю.О. від 15.07.2010 про накладення арешту на майно;

- скарга в.о. директора ТОВ «Агрофірма Поділля» від 05.10.2010 на незаконні дії працівників Баришівської місьрайонної прокуратури;

- заява в.о. директора ТОВ «Агрофірма Поділля» від 08.11.2010 на ім.'я Генерального прокурора України про вжиття заходів реагування щодо ситуації неможливості збору врожаю;

- виконавчий лист по кримінальній справі № 1-59 від 21.03.2011, виданий Баришівським районним судом Київської області від 18.03.2011, за яким при попередньому розгляді матеріалів справи по обвинуваченню ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч. ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, зобов'язано представника цивільного позивача ТОВ «Агрофірма Здоров'я» ОСОБА_7 повернути ТОВ «Агрофірма Поділля» та ФГ «БАТіяр» майно цих підприємств, передане йому на відповідальне зберігання;

- постанова про закінчення виконавчого провадження від 24.08.2011 з примусового виконання виконавчого листа № 1-59 від 21.03.2011;

- постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2011 в справі № 2-а-1100/11, якою задоволено адміністративний позов ОСОБА_6 до Баришіської міжрайонної прокуратури Київської області та визнано неправомірними дії Баришівської міжрайонної прокуратури Київської області в особі Баришівського міжрайонного прокурора Київської області щодо ненадання інформації про місцезнаходження, кількість та якість вивезеного зі складів та полів ТОВ «Агрофірма Поділля» зерна, а також зобов'язано Баришівського міжрайонного прокурора Київської області надати ОСОБА_6 інформацію про місцезнаходження, кількість та якість вивезеного зі складів та полів ТОВ «Агрофірма Поділля»належного товариству зерна, яке передано Баришівською міжрайонною прокуратурою на зберігання ОСОБА_7 ;

- вирок Баришівського районного суду Київської області від 29.10.2012 (набрав законної сили 14.11.2012 згідно наявної на ньому відмітки), яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 статті 366 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі; звільнено останнього від відбування покарання за закінченням строків давності; за ч. 5 ст. 191 КК України ОСОБА_6 виправдано за відсутністю в його діях складу злочину;

- рішення Баришівського районного суду Київської області від 23.10.2012 (набрало законної сили від 27.11.2012), яким: визнано недійсним рішення загальних зборів засновників ТОВ «Агрофірма Здоров'я» (протоколи № 2 від 09.03.2010) про звільнення з посади директора ОСОБА_6 з 09.03.2010 та про призначення на посаду директора ОСОБА_7, визнано призначення директора ТОВ «Агрофірма Здоров'я» ОСОБА_8 - незаконним; визнано незаконною відповідну реєстраційну дію;

- довідка Управління агропромислового розвитку Баришівської райдержадміністрації від 26.11.2010 та інші документи, на підставі яких позивачами визначено середню вартість купівлі та продаж зернових культур у 2010 році;

- договори застави майбутнього врожаю, договір складського зберігання № 6 від 20.07.2010, товарно - транспортні накладні на перевезення насіння автомобільним транспортним, листи третьої особи про переоформлення зерна, яке знаходиться на зберіганні, договір про виконання послуг № 17 від 18.10.2010.

Частиною 1 ст.1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації юридичної особи.

З аналізу положень чинного в Україні законодавства вбачається, що для відшкодування шкоди за правилами зазначеної вище статті необхідним є встановлення: а) неправомірності поведінки особи; б) наявності шкоди; в) причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою; г) вини заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Положеннями ст.1176 Цивільного кодексу України встановлено особливий режим відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Частиною 6 зазначеної статті визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Стаття 56 Конституції України проголошує право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Дане положення Основного Закону України реалізується нормами статті 1173 Цивільного кодексу України, якими закріплено спеціальний випадок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність.

Так, зазначеною правовою нормою встановлено відповідальність за завдання шкоди особливим суб'єктом, здійснення ним особливих функцій тощо.

Суб'єктом відповідальності за даною статтею є держава, Автономна Республіка Крим, орган місцевого самоврядування, які відшкодовують шкоду, завдану безпосереднім заподіювачем шкоди - органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим та органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

У цивільному праві під шкодою розуміється пошкодження чи знищення суб'єктивного цивільного права, блага чи інтересу.

Виходячи з норм статті 1173 Цивільного кодексу України відповідальність настає за шкоду, завдану внаслідок незаконних рішень, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, тобто прийняття рішення, що не відповідає закону або іншому нормативно - правовому акту, здійснення інших незаконних дій.

Відповідно до статті 6, 124 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_11 щодо офіційного тлумачення положень п.8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, частини 2 ст. 383 Кримінально - процесуального кодексу України від 11.12.2007 № 11-рп/2007 реалізацію права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка у пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив, що позивач-1 посилаючись на приписи ст.. 1166, 1167, ч. 1 ст. 1173, 1176 Цивільного кодексу України вважає, що на даний час йому підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України шкода в сумі 21 801 173,00 грн., що складає ціну втрачених позивачем зернових культур у 2010 році, а також моральної шкоди в сумі 15 000 000,00 грн. Проте, згідно висновку Київського науково - дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово - економічної експертизи від 30.08.2013 № 3189/3190/13-45, який прийнято судом в якості належного та допустимого доказу, визначено, що документально підтвердити збирання та оприбуткування урожаю кожного виду пшениці ярої, ячменя, кукурудзи, соняшника та сої на полях 1-10, овоч.сів., польова сів.відділку № 1, полях 1-9, овоч.сів.відділку № 2, полях 2-4, 7, 9, 10 відділку № 3 ТОВ «Агрофірма Здоров'я» або уповноваженою нею особою, в якій саме кількості та за якою ціною, не видається за можливе, у зв'язку з ненаданням відповідних первинних документів та облікових бухгалтерських регістрів ТОВ «Агрофірма Здоров'я». Разом з тим, з наданих на дослідження матеріалів справи та додатково наданих документів не вбачається факт збирання та оприбуткування урожаю кожного виду вищезазначеної сільгосппродукції на полях 1-10, овоч.сів., польова сів.відділку № 1, полях 1-9, овоч.сів.відділку № 2, полях 2-4, 7, 9, 10 відділку № 3 ТОВ «Агрофірма Здоров'я» або уповноваженою нею особою.

Також, вищенаведеним висновком встановлено, що документально підтверджується зберігання ТОВ «Агрофірма Здоров'я» урожаю 2010 року, які були оприбутковані ТОВ «Агрофірма Поділля», що підтверджується даними Книги вагаря за 2010 рік та відомостями складського обліку, у розрізі сільськогосподарських культур: зерно ячменю - 381 170 кг, кукурудза - 377 400 кг, пшениця - 12 960 кг, ячмінь - 134 860 кг, насіння соняшнику - 419 660 кг. Але, визначити з яких саме полів та відділків завозилось зерно та насіння на зберігання, не видається за можливе, оскільки у документах, наданих на дослідження, така інформація відсутня.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем - 1 не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст..ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України що ним була понесена шкода саме в сумі, заявленій до стягнення - 21 801 173,00 грн., адже вказане твердження позивача спростовується висновком експертизи, а надані позивачем в обгрунтування даного твердження документи, зокрема довідка Управління агропромислового розвитку Баришівської райдержадміністрації від 26.11.2010 та інші документи, на підставі яких позивачами визначено середню вартість купівлі та продаж зернових культур у 2010 році - не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів в підтвердження розміру шкоди, заявленої позивачем до стягнення, адже відповідні документи не дають можливості дійти однозначного беззаперечного висновку про відповідність розміру заявленої позивачем шкоди її дійсному розміру. Також, не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів в підтвердження розміру шкоди, заявленої позивачем до стягнення і окрема постанова Баришівського районного суду Київської області від 30.07.2010р. №4-32/2010, лист Начальника ВДВС Баришівського РУЮ від 13.07.2010р., направлений на адресу Баришівському міжрайонного прокурору та численні заяви та скарги, надіслані представниками ТОВ "Агрофірма Поділля" на адреси органів державної влади України, адже вказані документи лише фіксують обставини, за якими позивач-1 та мешканці відповідного села були позбавлені можливості здійснити збір врожаю, проте, вказані документи жодним чином не підтверджують і не обґрунтовують розміру заявленої позивачем-1 шкоди в розмірі 21 801 173,00 грн. Також, позивачем-1 не наведено суду доводів, які б давали підставу з'ясувати наявність самої шкоди, причинного зв'язку між діями відповідачів та наслідком цих дій саме понесення втрат, як невідворотного результату протиправної поведінки відповідачів.

Також, позивачем-1 не подано належних і допустимих доказів понесення ним і моральної шкоди в сумі 15 000 000,00 грн., адже в обгрунтування позову в цій частині позивачем-1 не наведеного жодного доказу, який би беззаперечно підтверджував наявність моральної шкоди і її завдання саме з вини відповідачів.

При цьому, суд дійшов висновку, що порядок відшкодування шкоди встановлений Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" - застосуванню при вирішенні даного спору не підлягає, оскільки норми даного закону розповсюджують свою дію на правовідносини між громадянами, тобто фізичними особами, та відповідними органами, і не розповсюджують свою дію на правовідносини між юридичними особами та наведеними органами (зокрема, вказаним Законом підлягає відшкодуванню шкода, яка завдана безпосередньо фізичній особі внаслідок її існування як особистості, а саме: заробіток та інші грошові доходи, які особа втратила внаслідок незаконних дій; майно, конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода).

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що позивачем-1 в позовній заяві не були наведені обставини, не надано належних та допустимих доказів на їх підтвердження, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог. Докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які позивач-1 посилається в обґрунтування позовних вимог про відшкодування шкоди.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача-1 про стягнення з Державного бюджету України через Державне казначейство України заподіяної шкоди в сумі 21 801 173,00 грн. та моральної шкоди в сумі 15 000 000,00 грн. - не є обґрунтованими та законними, не були доведені позивачем-1 належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат, суд, керуючись ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне покласти витрати по проведенню судової експертизи в сумі 36 211,20 грн. на позивача-1 - ТОВ «Агрофірма Поділля».

Також, суд враховує і те, що п. 13 ч. 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви по відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури або суду.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Поділля» про стягнення з Державного бюджету України через Державне казначейство України заподіяної шкоди в сумі 21 801 173,00 грн. та моральної шкоди в сумі 15 000 000,00 грн. - відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення - 17.02.2014.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя О.М.Спичак

Суддя А.М.Івченко

Суддя Д.О.Баранов