Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
________________________________________________________________________
тел. (0412) 48-16-20,
УХВАЛА

"25" грудня 2014 р. Справа № 906/483/14.

Господарський суд Житомирської
області у складі:

Судді: Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання
Смиковського В.П.

Розглянувши скаргу № 630 від 28.11.14р. та
додані до неї документи Комунального
підприємства "Бердичівтеплоенерго" (м.
Бердичів) на дії Відділу примусового
виконання рішень ДВС України (м. Київ)

У справі за позовом: Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(м. Київ)

До: Комунального підприємства
"Бердичівтеплоенерго" (м. Київ)

про стягнення 17 456 666,02 грн.

за участю представників сторін:

від стягувача: не з'явився

від боржника: Ковальчук А.О. - дов. від
21.07.2014, дійсна до 21.07.2017

від органу ДВС: Пилипенко О.С. - дов.
№4.4-03/44/1775 від 26.12.13 р., дійсна до 31.12.14 р.

ВСТАНОВИВ:

На примусове виконання рішення
господарського суду Житомирської
області від 12 червня 2014 р. у справі №
906/483/14, яке вступило в законну силу 30
липня 2014 р., видано 20 серпня 2014 р. наказ.

02.12.2014 до господарського суду надійшла
скарга боржника Комунального
підприємства "Бердичівтеплоенерго" (м.
Бердичів) на дії Відділу примусового
виконання рішень ДВС України,
відповідно до якої боржник просив суд:

- визнати неправомірною та скасувати
постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень ДВС України Кеди М.В.
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 18.11.14 р.
по виконавчому провадженню №45469019, на
підставі якої накладено арешт на все
майно, що належить боржнику;

- зобов'язати відділ примусового
виконання рішень ДВС України зупинити
виконавче провадження №45469019
відповідно до п.15 ч.1 ст. 37 Закону
України "Про виконавче провадження".

В обґрунтування скарги боржник
посилався, серед іншого, на те, що
державний виконавець після відкриття
виконавчого провадження повинен був
винести постанову про його зупинення
відповідно до п.15 ч.1 ст. 37 Закону
України "Про виконавче провадження"
без проведення будь-яких інших
виконавчих дій, зокрема, з винесення
оскаржуваної постанови про арешт майна
боржника.

Одночасно боржник заявив клопотання
про поновлення строку на оскарження
постанови про арешт майна від 18.11.14 р.

У відповідності до ч. 1 ст. 121-2 ГПК
України передбачено, що скарги на дії
органів Державної виконавчої служби
щодо виконань рішень господарських
судів можуть бути подані боржником
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо.

Боржником при зверненні до суду із
даною скаргою дотримано вимоги ч. 1 ст.
121-2 ГПК України, тому підстави для
поновлення строку оскарження були
відсутні.

До заяв (скарг) учасників виконавчого
провадження (заявників) застосовуються
положення ГПК, зокрема, статей 2, 18, 21, 22,
26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1-3, 5, 6, 9 частини
першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII,
XII-I ГПК тощо (п. 9.9. Постанови Пленуму
ВГСУ "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України" від
17.10.2012р. за №9).

Скарга КП "Бердичівтеплоенерго" (м.
Бердичів) зазначеним вимогам
відповідала, у зв'язку з чим ухвалою від
03.12.14р. суд прийняв скаргу до розгляду,
вжив заходи по підготовці скарги до
розгляду, відповідно до ст.ст. 64-65, 121-2
ГПК України.

Стягувач ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
надіслав до суду відзив за №14/2-54в від
12.12.14р., в якому просив відмовити
боржнику у задоволенні скарги з огляду
на наступне:

- положеннями п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону
України "Про виконавче провадження",
рішення Конституційного Суду України
від 13.12.2012р. за №18-рп/2012 у справі №1-26/2012
вбачається, що виконавче провадження
підлягає обов'язковому зупиненню в
порядку п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про
виконавче провадження" щодо
заборгованості, яка одночасно
відповідає таким критеріям:

- є заборгованістю підприємств
паливно-енергетичного комплексу,
внесених до Реєстру;

- визначена Законом України "Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу";

- є заборгованістю за енергоносії (у
тому числі суми пені, штрафних та
фінансових санкцій);

- підтверджена учасниками розрахунків
станом на 01.01.2013р.

Стосовно заборгованості боржника за
наказом суду, стягувач зазначає
наступне:

- зобов'язання боржника перед
стягувачем за договором №14/2584/11 від
30.09.2011р. купівлі-продажу природного
газу виникли вже після розрахункової
дати 01.01.2013р.;

- нарахування пені, 3% річних у справі
№906/483/14 здійснювалось у періоди
починаючи з 04.12.2013р., а інфляційних
втрат - за періоди починаючи з березня
2013р.;

- кошти, стягнуті з боржника в якості
інфляційних втрат та 3% річних не
визначені Законом як заборгованість за
енергоносії та чинним законодавством
в цілому як фінансові санкції;

- до заборгованості за енергоносії
також не віднесені судовий збір, який
підлягає стягненню з боржника;

- заборгованість, стягнута за рішенням
суду у справі №906/483/14 не була
підтверджена учасниками розрахунків
станом на 01.01.2013р., тому заборгованість
за наказом суду не підпадає під
визначення заборгованості в розумінні
Закону України "Про заходи, спрямовані
на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу",
відтак, у державного виконавця були
відсутні підстави для зупинення
виконавчого провадження ВП №45469019.

У своєму відзиві на скаргу боржника
Відділ примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
проти доводів скарги заперечував,
зокрема, зазначає, що одночасно з
винесенням постанови про відкриття
виконавчого провадження для виконання
наказу господарського суду у справі
№906/483/14 від 20.08.2014 державним виконавцем
було накладено арешт лише на майно
боржника КП "Бердичівтеплоенерго", а не
на кошти на рахунках останнього, а тому
підстав вважати постанову про
накладення арешту на майно боржника
неправомірно виданою , немає.

Господарський суд, розглянувши подану
боржником скаргу, заслухавши усні
пояснення представників, прийшов до
висновку відмовити у її задоволенні з
огляду на наступне.

18.11.2014р. на підставі наказу
господарського суду у справі №906/483/14
від 20.08.2014р. та заяви стягувача старшим
державним виконавцем Кедою М.В. відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
була винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження ВП №45469019;

Одночасно, 18.11.2014р. старшим державним
виконавцем Кедою М.В. відділу
примусового виконання рішень ДВС
України винесено постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, відповідно до якої
було накладено арешт на все майно, що
належить боржнику КП
"Бердичівтеплоенерго" у межах суми
стягнення - 15 313 196, 91 грн.

Боржник, доводами скарги посилався на
те, що постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень ДВС України Кеди М.В.
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 18.11.14 р.
по виконавчому провадженню №45469019
накладено арешт на все майно, що
належить боржнику, проте подальша його
реалізація для виконання виконавчого
документу не відбувається, що
унеможливлює участь боржника у
процедурі погашення заборгованості за
енергоносії. За доводами скарги
оскаржуваною постановою державного
виконавця арештовані також кошти
боржника, в тому числі, зі спеціальним
режимом використання.

Доводи скарги боржника в цій частині не
підтвердилися, оскільки судом
встановлено, що витягом про реєстрацію
в Державному реєстрі обтяжень
рухомого майна від 19.11.2014р. за №45654026
підтверджується реєстрація публічного
обтяження - арешт рухомого майна,
об'єктом обтяження якого є - все рухоме
майно.

Арешт нерухомого майна , а також коштів
боржника, в тому числі, зі спеціальним
режимом використання, належними та
допустимими доказами не доведено.

В свою чергу, правомірність дій
державного виконавця з винесення
оскаржуваної постанови
підтверджується приписами Закону
України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.2 ст. 19 Закону України
"Про виконавче провадження" у заяві про
відкриття виконавчого провадження
щодо виконання рішення про майнове
стягнення стягувач має право просити
державного виконавця накласти арешт на
майно та кошти боржника та оголосити
заборону на його відчуження.

Частиною 2 ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження", серед іншого
визначено, що за заявою стягувача
державний виконавець одночасно з
винесенням постанови про відкриття
виконавчого провадження може накласти
арешт на майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Стаття 57 даного Закону визначає арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження як дію, спрямовану
на забезпечення реального виконання
рішення суду.

Згідно з частиною 2 цієї статті арешт
на майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника,
що знаходяться на рахунках і вкладах чи
на зберіганні у банках або інших
фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження;

- проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Відповідно до вищевикладеного, арешт
коштів боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах чи на зберіганні у
банках або інших фінансових установах,
накладається окремою постановою
державного виконавця.

В свою чергу, боржник не довів, що
накладений державним виконавцем арешт
майна та оголошення заборони на його
відчуження унеможливлює його участь у
процедурі погашення заборгованості за
енергоносії.

Окрім того, боржник як підставу для
визнання неправомірною та скасування
оскаржуваної постанови визначив також
недоліки змісту вищезазначеної
постанови, серед яких відсутність в
останній посилання на установу, до якої
може бути подано скаргу, не вказана
кінцева дата оскарження постанови.

Розглянувши дані доводи боржника в цій
частині , суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

У п. 1.5. Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі -
Інструкція) зазначено, що під час
здійснення виконавчого провадження
державний виконавець приймає рішення
шляхом винесення постанов, обов'язкові
реквізити якої визначаються у п.п.1.5.1
цього пункту.

Зокрема, у резолютивній частині
постанови має зазначатися її строк та
порядок оскарження.

Пункт 4 резолютивної частини постанови
про відкриття виконавчого провадження
від 18.11.2014 року містить відомості про
10-денний строк її оскарження з моменту
її отримання.

Господарський суд вважає, що не
оформлення такого реквізиту
резолютивної частини постанови як
установа, до якої може бути подано
скаргу - господарський суд
Житомирської області, не є достатньою
правовою підставою для визнання
оскаржуваної постанови недійсною,
оскільки право боржника на звернення
до господарського суду зі скаргою на
дії державного виконавця визначене у
ч. 4 ст. 82 Закону України "Про виконавче
провадження" (рішення державного
виконавця щодо виконання судового
рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ).

Боржник у своїй скарзі просить також
зобов'язати Відділ примусового
виконання рішень ДВС України зупинити
виконавче провадження №45469019
відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону
України "Про виконавче провадження",
тобто фактично своїми доводами вказує
на бездіяльність органу ДВС.

Відповідно до п. 9.13. Постанови Пленуму
ВГСУ "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України" №9 від
17.10.12 р. за результатами розгляду
скарги виноситься ухвала, в якій
господарський суд, серед іншого,
зобов'язує орган державної виконавчої
служби здійснити певні виконавчі дії,
якщо він ухиляється від їх виконання
без достатніх підстав.

При цьому господарський суд не вправі
самостійно вчиняти ті чи інші дії,
пов'язані із здійсненням виконавчого
провадження, замість державного
виконавця (наприклад, відкривати або
закінчувати виконавче провадження),
але може зобов'язати державного
виконавця здійснити передбачені
законом дії, від вчинення яких той
безпідставно ухиляється.

Тому, у розумінні цієї норми,
безпідставне ухилення державного
виконавця від виконання своїх
обов'язків і є, власне, його
бездіяльністю.

Однак суд не встановив у виконавчому
провадженню №45469019 ознак
бездіяльності органу ДВС, оскільки не
встановив обов'язку державного
виконавця зупинити виконавче
провадження №45469019 відповідно до п. 15 ч.
1 ст. 37 Закону України "Про виконавче
провадження".

Так, у постанові від 20.05.14року у справі
№ 922/660/13-г Верховний Суд України виклав
правову позицію про те, що аналізуючи
нормативно-правові акти у цій сфері
суспільних відносин, зокрема, Закон
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу», слід дійти висновку, що
метою цього спеціального закону є
вирішення проблеми сплати боргів,
забезпечення умов для підвищення рівня
поточних розрахунків за спожитий
природний газ та електричну енергію, а
також створення умов для поліпшення
фінансово-економічного стану
підприємств, що виробляють,
транспортують і постачають теплову та
електричну енергію, а також суб'єктів
господарювання, що здійснюють
діяльність, пов'язану з постачанням
природного газу та електричної енергії
за регульованими тарифами, запобіганню
їх банкрутству тощо.

Разом з тим, до спірних правовідносин
слід застосовувати положення чинного
законодавства, а саме: п. 15 ч.1 ст. 34
Закону України «Про виконавче
провадження» та ч. 6 п. 3.7. ст. 3 Закону
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу».

За правилами пункту 15 частини першої
статті 34 Закону № 606-XIV виконавче
провадження підлягає обов'язковому
зупиненню у випадку внесення
підприємства паливно-енергетичного
комплексу до Реєстру.

Згідно з абзацом п'ятим частини другої
статті 36 Закону № 606-XIV виконавче
провадження у випадках, передбачених
пунктом 15 статті 34 цього Закону,
зупиняється до закінчення терміну дії
процедури погашення заборгованості
підприємствами паливно-енергетичного
комплексу, визначеного Законом № 2711-IV.

На дату прийняття державним
виконавцем постанови про відкриття
виконавчого провадження №45469019 пункт
3.4 статті 3 Закону № 2711-IV викладено в
наступній редакції: процедура
погашення заборгованості
підприємствами паливно-енергетичного
комплексу діє до 1 січня 2016 року.

У ч. 6 п. 3.7. ст. 3 Закону № 2711-IV
встановлено, що на строк участі
підприємства паливно-енергетичного
комплексу у процедурі погашення
заборгованості підлягають зупиненню
виконавчі провадження та заходи
примусового виконання рішень щодо
цього підприємства із стягнення
заборгованості, яка виникла до 1 січня
2013 року, що підлягають виконанню в
порядку, встановленому Законом
України "Про виконавче провадження" .

З врахуванням вище викладеного, суд
погоджується з доводами стягувача у
повному обсязі.

Повно і всебічно дослідивши наявні у
матеріалах скарги докази та створивши
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, у відповідності до ст.
121-2 ГПК України, господарський суд
дійшов висновку у задоволенні скарги
Комунального підприємства
"Бердичівтеплоенерго" (м. Бердичів) № 630
від 28.11.14р. на дії Відділу примусового
виконання рішень ДВС України (м. Київ)
відмовити за безпідставністю.

Ухвали господарських судів набирають
законної сили в день їх винесення, якщо
інше не передбачено законом (зокрема,
частинами п'ятою та шостою статті 122'11
ГПК України) (п. 12. Постанови ВГСУ від
23.03.2012 № 6 "Про судове рішення".

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 121-2 , п.
21 ч. 1 ст. 106 ГПК України ухвала про
розгляд скарги на дії (бездіяльність)
органів Державної виконавчої служби
підлягає апеляційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України,
господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Комунального
підприємства "Бердичівтеплоенерго" (м.
Бердичів) № 630 від 28.11.14р. на дії
Відділу примусового виконання рішень
ДВС України (м. Київ) відмовити.

Ухвала вступила в законну силу 25.12.14
р., однак підлягає апеляційному
провадженню.

Суддя Машевська О.П.

Друк:

1 - в справу

2,3 - сторонам ( рек.)

4 - Відділу примусового виконання
рішень ДВС України: вул. Артема, 73 , м.
Київ, 04053 (рек.)