ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 грудня 2014 р. Справа №
903/899/14

Господарський суд Волинської
області у складі колегії під
головуванням судді Дем'як В.М., суддів
Костюк С.В., Вороняка А.С., розглянувши
справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВестАвтоТрейд", м.
Луцьк

до відповідача 1) Приватного
підприємства "Дока-Транс", м.
Хмельницький

відповідача 2) Підриємця ОСОБА_1,м.
Луцьк

третьої особи на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору іноземного
підприємства "Агро-Вільд-Україна",м.
Жашків

про стягнення 156 500 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Семенюк Л.В. - довіреність
від 01.11.2013р.

від відповідача 1: Жиганов О.М. -
директор (паспорт серія НОМЕР_5 від
03.06.2008р.), Діденко Т.В. - довіреність від
13.10.2014р.

від відповідача 2: не прибув

від третьої особи : не прибув.

Суть спору: позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю
"ВестАвтоТрейд" звернувся з позовом до
відповідачів - 1) Приватного
підприємства "Дока-Транс", 2) Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, третя особа на
стороні відповідача-1, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору - ІП
"Агро-Вільд Україна" та просить
стягнути штрафні санкції в сумі 151 500
грн. з Приватного підприємства
"Дока-Транс" та 1 000грн. з відповідачів
солідарно.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
тим, що ПП "Дока-Транс" не виконав в
повному обсязі умови договору про
міжнародне перевезення вантажів
автомобільним транспортом за №18/09/13Р3
від 18.09.2013р. та заявки на перевезення
№28 від 04.04.2014р., внаслідок чого
відповідно до ч.1ст. 546 ЦК України
позивач застосував право притримання
для належного виконання даного
зобов'язання та за цей час нарахував
штраф за насвоєчасне вивантаження
вантажу.

Заявлені вимоги підтверджує: договором
№18/09/13 РЗ про міжнародне перевезення
вантажів автомобільним транспортом
від 18.09.2013р.; заявкою на перевезення №28
від 04.04.2014р.; CMR №382275; посвідченням про
відрядження №74; платіжними
дорученнями №376 від 22.05.2014р., №369 від
20.05.2014р.; банківською випискою від
20.05.2014р., від 22.05.2014р.; рахунком-фактури
№В-00000080 від 16.05.2014р.; вимогами №74 від
19.05.2014з з доказами відправлення, №76 від
20.05.2014р. з доказами відправлення, №77 від
22.05.2014р. з доказами відправлення; від
17.06.2014р. з доказами відправлення;
договором поруки №04/04/14 від 04.04.2014р.,
договором зберігання від 19.05.2014р., що
укладений між ТОВ «ВестАвтоТрейд» та
ФОП ОСОБА_5; додатковою угодою від
30.05.2014р. до договору зберігання від
19.05.2014р.; угодою про розірвання договору
зберігання від 19.05.2014р.; повідомленням
ФОП ОСОБА_5 від 26.09.2014р.;

Додатково в обґрунтування
підставності нарахування штрафних
санкцій за період притримання
представник позивача подала :

- лист Прокуратури Жашківського району
Черкаської області від 14.10.2014р.;

- лист УМВС України у Черкаській
області від 17.10.2014р.;

- пояснення ТОВ "Аро- Вільд Україна",
надані Жашківському РВ УМВС України у
Черкаській області;

- довідку ІП "Агро-Вільд Україна" від
17.10.2014р.

У додаткових обґрунтування позовних
вимог, з врахуванням наданого
відповідачем 1) відзиву позивач
доводить наступне:

- щодо права притримання, належного ТОВ
"ВестАвтоТрейд" посилається на ст.594 ЦК
України, відповідно до якої кредитор,
який правомірно володіє річчю,
належній до передачі боржникові або
особі, вказаній боржником, у разі
невиконання ним в строк в строк
зобов'язання з оплати цієї речі або
відшкодування кредиторові пов'язаних з
нею витрат і інших збитків, має право
утримати її у себе до виконання
боржником зобов'язання, а тому звертає
увагу суду на те, що посилання
відповідача 1 на норми закону про право
власності є недоречними та такими, що
не підлягає для застосування до даного
виду правовідносин.

- щодо укладення договору поруки та
його чинності позивач вважає, що
твердження відповідача про введення
суд в оману є необґрунтованими та
такими, що не підтверджені жодними
нормами цивільного законодавства .
Чинним законодавством непередбачено
обов'язкової згоди боржника на
укладення договору поруки в якості
забезпечення виконання зобов'язань
боржником. Відтак стверджує, що
укладення договору поруки не вимагає
ні згоди боржника на його підписання ні
наявності у поручителя виду якогось
конкретного виду діяльності.

- щодо відсутності дорожніх листів за
твердженням відповідача 1 - карт
простою, представник позивача
заперечує та зауважує, що дійсно,
чинним законодавством України, зокрема
Наказом Міністерства транспорту
України, Міністерства статистика
України №488/346 від 29.12.1995р. затверджено
типові форми первинного обліку роботи
вантажного автомобіля. Згідно даного
наказу було передбачено для
застосування всіма суб'єктами
господарської діяльності, незалежно
від форм власності, типові форми
первинного обліку роботи вантажного
автомобіля:

- подорожній лист вантажного
автомобіля, ф.N2;

- подорожній лист вантажного
автомобіля у міжнародному сполученні
ф.N1- (міжнародна);

- товарно-транспортна накладна, ф.N1-ТН;

- талон замовника ф.N1-ТЗ.

Однак, 10.12.2013 року Мінінфраструктури
разом з Мінекономрозвитку і торгівлі
України видали наказ №1005/1454, яким
скасували наказ Міністерства
транспорту України, Міністерства
статистика України N 488/346 від 29.12.1995р.,
яким були затверджені ці первинні
документи, а тому останній доводить, що
належним та допустимим доказом
простою є СМR та договір перевезення, з
яких вбачаються як визначені сторонами
строки прибуття, вибуття, митного
оформлення автомобіля, так і реальна
дата вчинення таких дій.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримала в
повному об'ємі та просила позов
задоволити повністю.

Відповідач-1 в судовому засіданні та у
відзиві на позовну заяву за
вх.№01-29/10195/14 від 28.10.2014р. заявлені
позивачем вимоги вважає
неправомірними та безпідставними. В
обґрунтування своїх заперечень вказує,
що згідно договору перевезення було
укладено заявку на перевезення №28 за
маршрутом: Германія-Україна та заявку
на перевезення №27 за маршрутом:
Україна-Германія.

Заявка на перевезення №27 за маршрутом:
Україна-Германія-Україна
автомобільним транспортом державний
номер НОМЕР_1/НОМЕР_6 виконана. Оплата за
надані послуги, згідно заявки №27 у сумі
56 358,00 грн. проведені у повному обсязі.
Даний факт не заперечується позивачем.

Крім того відповідач посилається на
дані бухгалтерського обліку ПП
"Дока-Транс" з яких вбачається, що
станом на 23.05.2014 було сплачено на
користь ТОВ "ВестАвтоТрейд" 189 769,00 грн.,
що підтверджується оборотно-сальдовою
відомістю по рахунку 631 "Розрахунки з
вітчизняними покупцями".

Таким чином ПП "Дока-Транс" доводить, що
ним було оплачено:

-52 530,00 грн. по рахунку №46 від 04 квітня 2014
р., згідно заявки №27;

-56 358,00 грн. по рахунку №79 від 16 травня 2014
р. згідно заявки №27;

-51 381,00 грн. по рахунку №80 від 16 травня 2014
р. згідно заявки №28 (оплата авансом);

-29 500.00 грн. за простій транспортного
засобу (оплата авансом).

Між тим, відповідач-1 звертає увагу
суду, що позивачем не надано жодних
доказів, що підтверджують
правомірність заявлених вимог.
Зокрема, не надано листів (карт) простою
транспортного засобу та підтверджень
заявлених вимог за даними
бухгалтерського обліку, зокрема актів
взаємозвірок з ПП "Дока-Транс".

Також, відповідач -1 зауважує, що станом
на 22 жовтня 2014 р. позивачем не надано до
розвантаження вантажу за маршрутом
перевезенням: Германія-Україна, що
здійснювалося транспортним засобом
державний номер НОМЕР_2/НОМЕР_7
відповідно до заявки №28 від 04.04.2014 р.
Згідно умов заявки на перевезення №28
від 04.04.2014 р., виконавець - ТзОВ
"ВестАвтоТрейд" несе відповідальність
за збереження та цілісність вантажу з
моменту прийняття вантажу до
перевезення до моменту передачі його
вантажоотримувачу та за своєчасну
подачу автомобіля, відповідно
оснащеного, зі всіма необхідними
документами, за чітке виконання
умовленого в заявці маршруту.

Однак, звертає увагу суду на те, що ТОВ
"ВестАвтоТрейд" не подав вчасно вантаж
до розвантаження та безпідставно
заволодів вантажем, проте згідно умов
договору власником даного вантажу є
ІП «Агро-Вільд-Україна», а тому дії
позивача є неправомірними та
незаконними.

Крім того, ПП "Дока-Транс" звертає увагу
суду на зловживання ТОВ "ВестАвтоТрейд"
правами передбаченими
Господарсько-процесуальним кодексом
України та навмисне введення в оману
суд, оскільки з наданого позивачем
договору поруки №04/04/14 від 04 квітня 2014р.
ФОП ОСОБА_1 поручився перед позивачем
за виконання ПП "Дока-Транс"
зобов'язання по сплаті заборгованості
за договором №18/09/13 РЗ від 18.09.2013 р. у
розмірі 1000 грн. Між тим, ПП "Дока-Транс"
звертає увагу суду на той факт, що їм не
відомий ФОП ОСОБА_1, який виступив
поручителем ПП "Дока-Транс" та про
існування договору поруки №04/04/14 від 14
квітня 2014 р. ПП "Дока-Транс" стало відомо
лише результатами отримання позовної
заяви та доданих документів.

Водночас, позивачем не доведено
документально та не надано доказів
наявності заборгованості ПП
"Дока-Транс" перед ТОВ "ВестАвтоТрейд" у
розмірі 1 000,00 (одна тисяча) на 04 квітня
2014 р. за договором перевезення.

Таким чином відповідач стверджує, що
дії ТОВ "ВестАвтоТрейд" пов'язані із
наміром ввести в оману суд та порушити
встановлені
Господарсько-процесуальним кодексом
України правила територіальної
підсудності, будь-яким чином, здійснити
розгляд справи за місцем знаходження
ТОВ "ВестАвтоТрейд", а не за місцем
знаходження відповідача. Разом з тим,
звертає увагу суду на те, що позивачем
не надано доказів, що підтверджують
правомірність заявлених позовних
вимог, а саме листів (карт) простою
транспортного засобу, актів
взаємозвірок з ПП "Дока Транс", а тому в
задоволенні позову просить суд
відмовити.

Третя особа , яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ІП "Агро-Вільд
Україна" в письмових поясненнях за
вх.№01-29/10826/14 від 13.11.2014р. вказує, що
звернулась до Господарського суду
Хмельницької області з позовною заявою
за вих. № 399 від 17.09.2014 року про сплату
штрафних санкцій та зобов'язання
виконати умови договору, відповідачем
по справі є ПП "Дока - Транс".

В позовній заяві вказується, що 23.05.2012
року між ІП "Агро-Вільд Україна" (далі -
Позивач) і ПП "Дока-Транс" (далі -
Відповідач) був укладений договір №
23/05, згідно з п.1.1. якого позивач доручає
і надає для перевезення вантажі, а
відповідач зобов'язується здійснити
перевезення вантажу автомобільним
транспортом у міжнародному сполученні.

Також, 31.03.2014 року і 14.04.2014 року
сторонами договору були оформлені
заявки на перевезення № 27 та № 28
відповідно вказаними заявками
визначені істотні умови щодо
перевезень конкретного вантажу -
генератора з розмірами 2,5 м. (ширина) х 7,2
м. довжина) х 3,5 м. (висота) і вагою 16 т.

Перевезення вантажу мало бути
здійснене по маршруту Україна -
Німеччина - Україна (Острожани,
Жашківський р-н, Черкаська обл.)
транспортними засобами, які мають
державні номерні знаки НОМЕР_1, НОМЕР_8
(заявка № 27) та НОМЕР_2, НОМЕР_7 (заявка №
28).

16.05.2014 року позивач у повному обсязі
оплатив послуги з перевезень вантажів
згідно із заявками № 27 і № 28, а саме: 59
175,82 грн. (за міжнародні транспортні
послуги, платіжне доручення № 6246); 64 489,53
грн. (за міжнародні транспортні
послуги, платіжне доручення № 6245).

Однак, станом на 17.09.2014 року,
відповідачем виконана лише заявка №28
від 14.04.2014 року і здійснено перевезення
частини генератора. Інша частина
генератора, яка мала бути доставлена в
місце розвантаження по заявці № 27 від
31.03.2014 року, до цього часу не пред'явлена
для розвантаження уповноваженому
представнику позивача.

23.09.2014 року Господарським судом
Хмельницької області винесено ухвалу
про прийняття позовної заяви до
розгляду та порушення провадження у
справі.

24.10.2014 року ІП "Агро-Вільд Україна"
враховуючи положення статей 78, 80
Господарського процесуального кодексу
України звернулось із заявою до
Господарського суду Хмельницької
області про відмову від позову в
частині позовних вимог щодо
зобов'язання виконати умови Договору №
23/05 від 23.05.2012 року (заявка № 27 від 31.03.2014
року) та просить припинити провадження
у справі в цій частині. В іншій частині
позов підтримується повністю.

Також звертає увагу суду на те, що ПП
"Дока-Транс" не застосовувало та не
могло застосовувати право притримання
вантажу в розумінні ч. 1 ст. 546
Цивільного кодексу України (заявка на
перевезення № 28 від 04.04.2014 року)
оскільки, ІП "Агро-Вільд Україна" у
повному обсязі оплатило простій
транспортного засобу на території
України, а саме: 19 000,00 грн. (платіжне
доручення № 6247) та здійснило оплату за
транспортні послуги по маршруту: м. Verl
(Німеччина) - м. Жашків (Україна), а саме:
64 489,53 грн. (платіжне доручення № 6245) Та
додатково звертає увагу суду на те, що
жодних претензій від вищевказаного
підприємства ІП « Агро-Вільд Україна»
не отримувало.

Дослідивши матеріали справи,оціивши
докази в їх сукупності, заслухавши
пояснення представників сторін,
господарський суд,-

встановив:

18 вересня 2013 р. між ТзОВ
«ВестАвтоТрейд» (Перевізник) та ПП
«Дока-Транс» (Замовник - Експедитор)
було укладено договір № 18/09/1ЗРЗ про
міжнародне перевезення вантажів
автомобільним транспортом.

П.1.1. договору сторони погодили, що у
відповідності до умов цього договору
замовник доручає і надає для
перевезення вантаж, а перевізник
зобов'язується здійснити перевезення
вантажу автомобільним транспортом у
міжнародному сполученні відповідно до
умов заявок Замовника, а останній
зобов'язується сплатити погоджену
сторонами провізну плату.

Згідно п.1.2. договору заявка є
невід'ємною частиною цього договору, в
якій відображаються істотні умови
кожного конкретного перевезення, а
саме : найменування товару, кількість,
вага, упакування, його особливі
характеристики, найменування та
місцезнаходження відправника та
одержувача вантажу, державні
реєстраційні номери транспортного
засобу, призвіще, ім'я, по-батькові та
інші особисті дані водія траспортного
засобу, особливі вказівки
замовника-експедитора, дата і час
завантаження та розвантаження або
строк виконання перевезення, розмір
провізної плати, інші вимоги
перевезення вантажу.

На виконання цих умов договору 04.04.2014
року між сторонами: ТзОВ
«ВестАвтоТрейд» (Перевізник) та ПП
«Дока-Транс» ( Замовник-Експедитор)
було укладено та підписано Заявку на
перевезення №28.

Як досліджено судом, згідно вказаної
заявки ТзОВ «ВестАвтоТрейд»
зобов'язалось надати 10-11.04.2014р.
відповідачу ПП "Дока-Транс" автомобіль
НОМЕР_3/НОМЕР_7 для здійснення
міжнародного перевезення вантажу за
маршрутом Німеччина - Україна. Строк
прибуття вантажу сторони визначили -
14.04.2014р., вартість перевезення - 3200 Євро,
форма розрахунку - до вигрузки вантажу
по курсу на день оплати.

Нормативний час на
вантажні/розвантажні/митні процедури
сторони погодили в п.4 заявки - 96 год. ( 48 +
48 ).

За понаднормативний простій у п.5
зазначений розмір штрафу : простій
автомобіля на
вантажні/розвантажні/мині процедури по
вині перевізника штраф- 500 грн/добу, по
вині експедитора - 1000 грн./добу на
території України, 2000 грн. на території
іноземної держави.

Виконання сторонами умов договору та
заявки №28 є предметом даного судового
розгляду.

Факт здійснення міжнародного
перевезення за договором №18/09/13 Р3 від
18.09.2013р. та умовами заявки №28
перевізника підтверджується СМR № 362375.

Як встановлено, в сторін виникли
цивільні права та обов'язки на підставі
договору про міжнародне перевезення.

Правовідносини з перевезення вантажів
автомобільним транспортом в
міжнародному сполученні регулюються
главою 32 Господарського кодексу
України, главою 64 Цивільного кодексу
України, Конвенцією про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів (КДПВ) 1956 р.,
Митною конвенцію про міжнародне
перевезення вантажів із застосуванням
книжки МДП (Конвенція), Європейською
угодою про міжнародне дорожнє
перевезення небезпечних вантажів
(ДОПНВ) 1957 р., нормами Цивільного і
Господарського кодексів України, та
інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ст. 4 Конвенції про
договір міжнародного атомобільного
перевезення, договір перевезення
підтверджується складанням вантажної
накладної (СМR).

Так, ст.909 Цивільного кодексу України,
яка кореспондується зі змістом ст. 307
Господарського кодексу України - за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Відповідно частин 1 та 2 статті 307
Господарського кодексу України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату. Договір перевезення
вантажу укладається в письмовій формі.
Укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складанням
перевізного документа (транспортної
накладної, коносамента тощо)
відповідно до вимог законодавства.

За змістом статтей 4, 9 Конвенції про
договір міжнародного автомобільного
перевезення вантажів договір
перевезення підтверджується
складанням вантажної накладної, яка є
первинним доказом укладання договору
перевезення, умов цього договору і
прийняття вантажу перевізником.

Позиваючись до суду Перевізник - ТзОВ
"ВестАвтоТрейд" доводить про те, що
Експедитор - ПП «Дока-Транс» повністю
не оплатив вартість простою
автомобіля НОМЕР_3/НОМЕР_7, що станом на
26.09.2014 року (дата розвантаження вантажу)
складає: 152 500,00 грн.:

1)на завантаженні та митному оформленні
вантажу (з 14.04.2014р. по 15.04.2014р.):

1 д. X 2 000,00 грн. (згідно п.5 заявки на
перевезення №28 від 04.04.2014р.) = 2 000,00 грн.

2)на митному оформленні вантажу та
розвантаженні (з 24.04.2014р. по 26.09.2014р.):

155 д. X 1 000,00 (згідно п.5 заявки на
перевезення №28 від 04.04.2014р.) = 155 000,00 грн.

Всього простою: 157 000,00 грн.

Оскільки, відповідачем-1 частково
оплачено вартість простою, відповідно,
з врахуванням цієї дати, за доводами
позивача штраф станом на 17.09.2014 р.
становить : 157 000,00 - 4 500,00 =152 500,00 грн.

Колегія суддів дійшла висновку про
задоволення даної позовної вимоги
частково. При цьому суд виходив із
такого.

Як слідує із СМR № 362375 ( а.с. 102) та копії
посвідчення про відрядження №74
автомобіль Перевізником було подано
на завантаження 11.04.2014року, між тим,
фактично завантажено згідно гр.4 СМR №
362375 - 15.04.2014р.

Отже, з врахуванням умов договору та
заявки №28 , відповідачу правомірно
нараховано штраф за простій
автомобіля на завантаженні та митному
оформленні вантажу (з 14.04.2014р. по
15.04.2014р.) за 1 день в розмірі 2 000,00 грн.
(згідно п.5 заявки на перевезення №28 від
04.04.2014р.).

Як вбачається із штемпелів Київської
митниці на СМR № 362375 ( а.с. 12,166) під
митний контроль вантаж було взято
22.04.2014р. та випущено з - під митного
контролю - 13.05.2014р.

Нарахування штрафу за
понаднормативний простій автомобіля
на митному оформленні вантажу згідно
п.5 заявки на перевезення №28 від 04.04.2014р.
підлягає до задоволення за період з
24.04.2014 р. по 12.05.2014р. в сумі 18 000 грн.

Слід зауважити, що подані позивачем
докази , а саме копії та оригінал СМR
№ 362375 є суперечливими, оскільки
містять різні відомості. При подачі
позову до суду копія СМR № 362375 ( а.с.12)
містить відбиток печатки митниці
13.05.2013р., а у оригіналі (а.с. 166) -
відсутній.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

При дослідженні обставин простою по
вині експедитора на розмитнені
автомобіля судом взято до уваги також
відомості із копії СМR № 362375, яка
долучена до матеріалів справи
відповідачем.

У стягненні штрафу, нарахованого за
простій автомобіля на розвантаженні по
вині експедитора та з врахування
застосування до експедитора
притримання на підставі ст.594
Цивільного кодексу України з 24.04.2014р.
по 26.09.2014р. за 155 днів слід відмовити.

Згідно приписів ст.549 Цивільного
кодексу України штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконананого або неналежно
виконаного зобов'язання.

Загальними умовами застосування до
особи відповідальності за порушення
зобов'язання у формі штрафу є
порушення, яке включає в себе
протиправність поведінки, вину та
причинний зв'язок між ними.

Із умов договору №18/09/13 Р3, а саме
розділу 2 та заявки №28 не вбачається
покладеного на Експедитора обов'язку
на вчинення дій по вивантаженню
вантажу.

Водночас, згідно п. 5 заявки передбачено
покладення на нього штрафу у разі
заримки вивантаження з його вини.

Позивач, подаючи позов до суду та в
процесі судового розгляду не довів
суду та не подав доказів вини
експедитора у затримці вивантаження
автомобіля.

Разом з тим, позивач застосував до
відповідача притримання вантажу на
підставі ст.ст. 594,595 Цивільного кодексу
України про що повідомив його листом
від 19.05.2014р. ( а.с. 20).

В обґрунтування застосування
притримання посилався на те, що ПП "Дока
-Транс" не здійснено оплату фрахту по
автомобілю НОМЕР_3/ НОМЕР_7 та оплату
вартості штрафу за простій автомобіля
згідно рахунку №80 від 16.05.2014р.

Згідно ст.916 Цивільного кодексу України
за перевезення вантажу, пасажирів,
багажу, пошти стягується провізна
плата у розмірі, що визначається за
домовленістю сторін, якщо інше не
встановлено законом або іншими
нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст.311 Господарського
кодексу України, плата за перевезення
вантажів та виконання інших робіт,
пов'язаних з перевезенням,
визначається за цінами, встановленими
відповідно до законодавства.

Так, умовами договору №18/09/13 РЗ про
міжнародне перевезення вантажів
автомобільним транспортом від 18
вересня 2013 р. та умовами заявки №28 від
04.04.2014 р., визначено, що оплата
здійснюється до вигрузки по курсу на
день оплати. Таким чином, розвантаження
вантажу повинне бути здійснене (згідно
умов заявки) після оплати вартості
перевезення. Вартість перевезення
визначена у заявці та становить 3 200,00
Євро.

16 травня 2014 року перевізник надав
експедитору-замовнику - ПП «Дока-Транс»
рахунок- фактуру №В-00000080 на оплату
послуг перевезення по автомобілю
НОМЕР_3/НОМЕР_7.

ПП «Дока-Транс» було здійснено оплату
вартості перевезення 20 травня 2014 р. в
національній валюті України - гривні,
по курсу на дату здійснення платежу, що
підтверджується платіжним дорученням
№369 від 20 травня 2014 р.

Однак, перевізник - ТОВ
«ВестАвтоТрейд», позивач у справі
попри факт оплати вартості
перевезення, вантаж до розвантаження
не надав та до місця розвантаження не
прибув, а застосував до Експедитора
притримання, оскільки останній оплатив
нарахований штраф частково згідно
платіжного доручення №376 від 22.05.2014р. на
суму 4 500,00 грн.(а.с.168).

Отже, судом встановлено, що відповідач
- ПП "Дока-Транс" зобов'язання за
договором перевезення та за умовами
заявки №28 в частині виконання
основного зобов'язання - оплати
вартості перевезення виконав в повному
розмірі.

Між тим, в силу ст.549 Цивільного кодексу
України майнові наслідки настають
виключно у випадку порушення основного
зобов'язання.

Згідно ч.І ст. 594 ЦК України кредитор,
який правомірно володіє річчю, що
підлягає передачі боржникові або
особі, вказаній боржником, у разі
невиконання ним у строк зобов'язання
щодо оплати цієї речі або
відшкодування кредиторові пов'язаних з
нею витрат та інших збитків має право
притримати її у себе до виконання
боржником зобов'язання.

Як вбачається з визначення поняття
притримання та основних його положень,
реалізація цього права кредитора
здійснюється за наявності юридичного
складу, який охоплюється сукупністю
наступних юридичних фактів:

а)існування цивільно-правових відносин
між кредитором і боржником, на підставі
яких річ знаходиться у законному
володінні кредитора (основне
зобов'язання, яке забезпечується);

б)законність володіння річчю. Кредитор
може здійснювати притримання лише тієї
речі, яка на момент порушення боржником
зобов'язання щодо цієї речі
знаходиться в нього. Ретентор не має
права розпочати притримання речі
шляхом вилучення її у боржника. Будь-
які неправомірні дії кредитора,
направлені на заволодіння річчю без
отримання згоди боржника, не можуть
бути підставою для здійснення
притримання. Отже, річ повинна
опинитися у кредитора на законних
підставах та з відома боржника, в
протилежному випадку у останнього
виникає право вимагати повернення
такого майна з чужого незаконного
володіння;

в)факт порушення боржником основного
зобов'язання. Згідно із ч. 1 ст. 594 ЦКУ
таке порушення полягає у невиконанні
боржником у визначений строк
зобов'язання щодо оплати притримуваної
речі або відшкодування кредиторові
пов'язаних з нею витрат та інших
збитків. Відповідно, із аналізу
вказаного положення випливає, що
притриманням може забезпечуватися
виконання лише грошового зобов'язання
боржника.

Згідно із ч. 2 ст. 548 ЦК України
забезпеченню підлягають лише дійсні
вимоги. Вказане положення є базовим
принципом інституту забезпечення і
відоме як принцип акцесорності
забезпечувальних зобов'язань.

Акцесорний характер способів
забезпечення виконання зобов'язань
означає, що правочин щодо встановлення
забезпечення буде мати юридичне
значення тільки тоді, коли має юридичну
силу основне зобов'язання. Це положення
тлумачиться таким чином, що
забезпечуватися можуть лише
зобов'язання, які вже існують на даний
момент.

Тому відсутня сукупність юридичних
фактів, які дозволяють в даному випадку
вважати правомірним володіння
відповідачем чужим майном, оскільки
провізна плата відповідачем оплачена,
зобов'язання за договором , а саме п.1.1.
договору виконаний . Аналогічна
правова позиція викладена у постанові
Вищого господарського суд № 5 32-05 від
19.06.2007 р.

Крім того, позивач застосував
притримання вантажу до особи, яка не є
його власником та не має права
розпорядження щодо нього.

Разом з тим, суперечливими є докази по
справі в частині встановлення дати
отримання власником ІП
"АгроВільдУкраїна" вантажу.

Позивач подав документи :

договір зберігання від 19.05.2014р., що
укладений між ТОВ «ВестАвтоТрейд» та
ФОП ОСОБА_5; додаткову угоду від 30.05.2014р.
до договору зберігання від 19.05.2014р.;
угоду про розірвання договору
зберігання від 19.05.2014р.; повідомлення
ФОП ОСОБА_5 від 26.09.2014р.; лист
Прокуратури Жашківського району
Черкаської області від 14.10.2014р.; лист
УМВС України у Черкаській області від
17.10.2014р.;пояснення ТОВ
"АгроВільдУкраїна", надані
Жашківському РВ УМВС України у
Черкаській області; довідку ІП
"АгроВільдУкраїна" від 17.10.2014р. та
доводить, що вантаж отриманий
вантажоодержувачем 17.09.2014р., однак у
копіях та оригіналі СМR № 362375
відображено різні відомості в графі 24 "
Вантаж одержано": в одній значиться про
отримання власником вантажу 23.05.2014р. в
іншій така відмітка відсутня. Листом №
510 від 01.12.2014р. власник повідомляє про
отримання вантажу саме 23.05.2014р.

Беручи до уваги вищезазначене, суд
дійшов до висновку про відсутність
правових підстав застосування до
Замовника - Експедитора притримання як
способу забезпечення зобов'язання та
відмову в стягненні нарахованого
позивачем штрафу за простій автомобіля
з вини Замовника-Експедитора при його
розвантаженні.

Згідно ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості. Отже, обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір по справі підлягає відшкодуванню
з відповідачів пропорційно
задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 64, 307, 546, 549, 548, 594, 909 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 32, 307, 311
Господарського кодексу України, ст.ст.
33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України ,
господарський суд,-

вирішив:

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Приватного підприємства
"Дока-Транс" (29015, м.Хмельницький, пр-т
Миру, 94а/36, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВестАвтоТрейд" (43000,
м. Луцьк, вул. Вахтанова,2а, ) 14 500,00 грн. штрафних санкцій та 390
грн. в повернення витрат по сплаті
судового збору.

3. Стягнути солідарно з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (43024, АДРЕСА_1,
код ЄДРПОУ НОМЕР_4) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВестАвтоТрейд" (43000,
м. Луцьк, вул. Вахтанова,2а, ) 1 000грн. штрафних санкцій .

4. Стягнути з Приватного підприємства
"Дока-Транс"(29015,м. Хмельницький, пр-т
Миру, 94 а, 36, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВестАвтоТрейд" (43000,
м. Луцьк, вул. Вахтанова,2а, ) 100грн. в повернення витрат по
сплаті судового збору.

5. Стягнути з підприємця ОСОБА_1 (43024,
АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_4) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВестАвтоТрейд" (43023,
м. Луцьк, вул. Вахтанова,2а, ) 100,00грн. в повернення по сплаті
судового збору.

6. В решті позову відмовити.

Повний текст рішення складено

26.12.2014

Головуюча суддя
В. М. Дем`як

Судді
С.В. Костюк

А.С.Вороняк