м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/19370/14 18.12.14

Господарський суд міста Києва у складі
головуючого судді Головіної К.І., при
секретарі судового засідання Мельник
Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Державного
підприємства "Дослідне господарство
"Городецьке" Інституту сільського
господарства Західного Полісся
Національної академії аграрних наук
України

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Украгропром"

про визнання форвардного контракту №
ФК 22/12-10-10 від 22.12.2010 р. недійсним

за участю представників:

від позивача :не з'явився від
відповідача:Цецик І.М. -представник за
довіреністю № 17/10/14 від 17.10.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва
звернулося Державне підприємство
"Дослідне господарство "Городецьке"
Інституту сільського господарства
Західного Полісся Національної
академії аграрних наук України (далі -
ДП "Городецьке") з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Украгропром" (далі - ТОВ
"Украгропром") про визнання форвардного
контракту № ФК 22/12-10-10 від 22.12.2010 р.
недійсним.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що вказаний договір
суперечить вимогам закону, а також
підписаний особою, неуповноваженою на
укладання угод на суму, що перевищує 500
000 грн. Посилаючись на ст. 203, 215 ЦК
України, позивач просить визнати
форвардний контракт № ФК 22/12-10-10 від
22.12.2010 р. недійсним.

У судове засідання представник
позивача не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, належним чином
був повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи. Заяв чи клопотань про
відкладення розгляду справи або про
розгляд без його участі до суду не
подав, у минулому судовому засіданні
заявлені позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити.

Присутній в судовому засіданні
представник відповідача проти позову
заперечив, вказав, що спірний договір
цілком відповідає чинному
законодавству та був підписаний з боку
позивача уповноваженою на те особою.
Просив відмовити у позові.

Суд, заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 22.12.2010 р. року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Украгропром" (покупець) та Державним
підприємством "Дослідне господарство
"Городецьке" НААН України (продавець)
був укладений форвардний контракт № ФК
22/12-10-10.

За вказаним контрактом продавець
зобов'язується передати покупцю у
власність базовий актив, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
його у кількості, строки та за ціною,
передбаченими цим контрактом.

Відповідно до п. 2 контракту базовим
активом виступає: просо фуражне
власного урожаю 2011 року або набуте
продавцем в інший, не заборонений
законодавством України спосіб, що
відповідає ДСТУ: Технічні умови:
вологість - 13,5 % макс. смітна домішка - 8 %
макс. зернова домішка - 15 % макс. без
насіння карантинних рослин і сторонніх
запахів кількості 112,00 (сто дванадцять)
тон в заліковій вазі елеватора;

люпін власного урожаю 2011 року або
набуте продавцем в інший, не
заборонений законодавством України
спосіб, що відповідає ДСТУ 4827:2007
Технічні умови: вологість - 14 % макс.
смітна домішка - 2 % макс. зернова
домішка - 4 % макс. без насіння
карантинних рослин, шкідників та
сторонніх запахів, у кількості 200
(двісті) тон в залікової вазі елеватора;

льон (масл.) власного урожаю 2011 року або
набуте продавцем в інший, не
заборонений законодавством України
спосіб, що відповідає ДСТУ 4967:2008:
Технічні умови: вологість - 8 % макс.
смітна домішка - 2 % макс. масляна
домішка - 5,0 % макс. без насіння
карантинних рослин і сторонніх
запахів. у кількості 200 (двісті) тон в
залікової вазі елеватора;

гречка 2-го класу власного урожаю 2011
року або набуте продавцем в інший,
незаборонений законодавством України
спосіб, що відповідає ДСТУ 4524:2006
"Гречка". Вимоги при заготівлях та
поставках": Технічні умови: вологість -
14,5 % макс. смітна домішка - 5 % макс. без
шкідників, окрім зараженістю кліща не
вище 2-го ступеню. у кількості 100 (сто)
тон в залікової вазі елеватора.

Розділом 4 контракту сторони визначили
ціну однієї тонни кожного виду товару
та вказали, що ціна товару є твердою і
не підлягає перегляду. Вартість цього
контракту склала 836 000, 33 грн., є кінцевою
і зміні не підлягає (п. 4.4).

Також судом встановлено, що між
сторонами була укладена додаткова
угода № 1 від 30.08.2011 року до
форвардного контракту № ФК 22/12-10-10 від
22.12.2010 року, згідно із якою сторони
виклали у новій редакції п.п. 2.1 п. 2
форвардного контракту щодо базового
активу, ціни базового активу та строку
оплати вартості різниці загальної
вартості контракту.

Вказаний форвардний контракт позивач
просить визнати недійсним.

Приписами ст. 203, 215 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.
Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину сторонами вимог, які
встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема: 1) зміст правочину не може
суперечити ЦК, іншим актам
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; 2) особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) волевиявлення учасника
правочину, має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; 5) правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 06.11.2009р.
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" під час
розгляду справ про визнання угоди
(правочину) недійсною, господарський
суд встановлює наявність тих обставин,
з якими закон пов'язує визнання угод
недійсними та настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угоди вимогам закону, додержання
встановленої форми угоди,
правоздатність сторін за угодою, у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору. При цьому обставини, що мають
істотне значення для вирішення спору
повинні підтверджуватись сторонами
належними та допустимими доказами
відповідно до вимог статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України.

Форвардний контракт - це стандартний
документ, який засвідчує зобов'язання
особи придбати (продати) цінні папери,
товари або кошти у визначений час та на
визначених умовах у майбутньому, з
фіксацією цін такого продажу під час
укладення такого форвардного
контракту.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу
України договір вважається укладеним,
якщо між сторонами у передбачених
законом порядку та формі досягнуто
згоди щодо усіх його істотних умов.

Дослідивши зміст форвардного
контракту, що оскаржується, суд
приходить до висновку, що він містить
всі необхідні суттєві умови,
передбачені законом: предмет, базовий
актив та його характеристики, базис та
строки поставки, вартість контракту,
порядок оплати, права, обов'язки та
відповідальність сторін, інші умови, що
узгоджується з вимогами ст.ст. 638
Цивільного кодексу України.

Отже, на час укладення спірного
правочину сторони досягли взаємної
згоди щодо усіх їх істотних умов та цей
договір був укладений у повній
відповідності із вимогами
законодавства.

Позивач вважає, що спірний договір був
підписаний особою, яка не мала на те
повноважень, оскільки керівник
відповідача мав право вчиняти дії від
імені дослідного господарства без
довіреності на суму, що не перевищує 500
000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи
спірний договір та додаткову угоду до
нього з боку покупця підписав
генеральний директор Пахота В.Ю., а з
боку продавця - директор Сонько М.В. та
ці підписи скріпили відбитками печаток
сторін.

Згідно зі ст. 239 ЦК України правочин,
вчинений представником, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє.

Якщо правочин, вчинений представником
з перевищенням повноважень, то такий
правочин створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою (ст. 241
ЦК України). Правочин вважається
схваленим, зокрема, у разі якщо особа,
яку він представляє, вчинила дії, що
свідчать про прийняття його до
виконання.

Згідно з п. 3.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
№ 11 від 29.05.2013 р. наступне
схвалення юридичною особою правочину,
вчиненого від її імені представником,
який не мав належних повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено.

Як встановлено у судовому засіданні,
умови спірного договору виконувались
як відповідачем, так і позивачем. Так,
на виконання умов контракту відповідач
згідно з платіжними дорученнями,
наявними в матеріалах справи,
перерахував позивачу попередню оплату,
позивачем здійснювалась поставка
товару, що підтверджується накладними
та не заперечувалось сторонами в
судовому засіданні.

Отже, в судовому засіданні знайшов
підтвердження той факт, що позивач
своїми діями у подальшому схвалив
укладений ним форвардний контракт.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що згідно з ч. 3 ст. 92 ЦК
України якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 3.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" припис абзацу першого
частини третьої статі 92 Цивільного
кодексу України зобов'язує орган або
особу, яка виступає від імені юридичної
особи не перевищувати своїх
повноважень.

Водночас саме лише порушення даного
обов'язку не є підставою для визнання
недійсними правочинів, вчинених цими
органами (особами) від імені юридичної
особи з третіми особами, оскільки у
відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

Виходячи з викладеного, суд зазначає,
що позов про визнання недійсним
відповідного правочину може бути
задоволений у разі доведеності
позивачем (ДП «Городецьке») у суді тієї
обставини, що її контрагент
(відповідач) знав або повинен був знати
про наявні обмеження повноважень
представника цієї юридичної особи, але,
незважаючи на це, вчинив з ним
оспорюваний правочин (який не отримав
наступного схвалення особи, яку
представляють).

Отже, суд зазначає, що відповідно до ч. 3
ст. 92 ЦК України обов'язок доказування
того, що ТОВ «Украгропром» було
обізнане про неповноважність
директора дослідного господарства на
підписання спірного договору,
покладено на позивача у справі, а не на
відповідача.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, позивач, в порушення вимог ст.
ст. 33, 34 ГПК України, не надав доказів
того, що відповідач знав чи за всіма
обставинами не міг не знати про те, що
директор ДП «Городецьке» мав обмеження
на підписання форвардного контракту.

Також у якості підстави для визнання
спірного договору недійсним позивач
зазначає невідповідність контракту
діючому законодавству та вказує, що
форвардний контракт відрізняється від
інших видів операцій з поставки або
купівлі-продажу домовленістю щодо
майбутньої фіксованої ціни, а зміна в
подальшому ціни договору суперечить
Постанові Кабінету Міністрів України
від 19 квітня 1999 року № 632 «Про
затвердження Положення про вимоги до
стандартної (типової) форми
деривативів».

Перевіряючи такі доводи позивача,
господарський суд виходив з
наступного.

У силу ч. 1 ст. 207 ГК України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які передбачені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 ЦК України, зокрема, зміст
правочину не може суперечити актам
цивільного законодавства.

Як вже було встановлено судом, спірний
договір набув чинності після його
підписання уповноваженими
представниками сторін і скріплення їх
печатками та згідно з додатками

Дослідивши положення вказаної
позивачем Постанови Кабінету
Міністрів України від 19 квітня 1999 року
№ 632, суд встановив, що вони не містять
норм, якими заборонено змінювати ціну
договору.

Крім того, суд зазначає, що відповідно
до положень ст. 626 ЦК України договором
є домовленість двох і більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено,
що сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Свобода договору означає право
громадян або юридичних осіб, та інших
суб'єктів цивільного права вступати чи
утримуватися від вступу у будь-які
договірні відносини. Свобода договору
проявляється також у можливості
наданій сторонам визначати умови
такого договору. Однак під час
укладення договору, визначаючи його
умови, сторони повинні дотримуватись
нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає
можливість укладати не лише ті
договори, які передбачені нормами
чинного цивільного законодавства, а й
ті, які законом не передбачені, але в
такому разі такий договір не повинен
суперечити законодавству. Також
принцип свободи договору полягає в
можливості особи вільно обирати
контрагента.

Як встановлено судом, форвардний
контракт та додаткова угода до нього
укладалися між позивачем і
відповідачем за взаємної згоди та за
відсутності законодавчих заборон на
укладення таких угод.

Зважаючи на встановлені обставини
справи та враховуючи положення чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
визнання спірного договору недійсним,
у зв'язку з чим у позовних вимогах
необхідно відмовити.

Згідно статті 49 ГПК України витрати по
сплаті судового збору покладаються на
позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову
Державного підприємства "Дослідне
господарство "Городецьке" Інституту
сільського господарства Західного
Полісся Національної академії
аграрних наук України до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Украгропром" про визнання
форвардного контракту № ФК 22/12-10-10 від
22.12.2010 р. недійсним.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та
проголошено його вступну та
резолютивну частини в судовому
засіданні 18 грудня 2014 року.

Повний текст рішення підписаний 24
грудня 2014 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
через господарський суд міста Києва
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня підписання повного
тексту рішення.

Суддя
К.І. Головіна