ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2014 р.
Справа № 914/3193/14

За позовом:Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, с. Терновиця Яворівського р-ну
Львівської обл.; до відповідача-1: до
відповідача-2:Дочірнього підприємства
Національної акціонерної компанії
«Надра України» «Західукргеологія», м.
Львів; Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Надра України», м.
Київ;про:зобов'язання не нараховувати
орендну плату за час, коли використання
приміщення було неможливим Суддя
Крупник Р.В. Секретар Яслик
Н.М.Представники сторін:від позивача:
ОСОБА_2 - представник (довіреність №б/н
від 26.09.2014р.);від відповідача-1: від
відповідача-2: Остимчук О.О. -
представник (довіреність №01-3215/13 від
01.09.2014р.); Остимчук О.О. - представник
(довіреність №80 від 12.08.2014р.).
Представникам сторін роз'яснено права
і обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України. Заяв про відвід судді та
здійснення технічної фіксації
судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

08.09.2014р. на розгляд господарського суду
Львівської області поступила позовна
заява ФОП ОСОБА_1 (надалі - Позивач) до ДП
НАК «Надра України»
«Західукргеологія» (надалі -
Відповідач-1) про зобов'язання
переукласти договори та не
нараховувати орендну плату за час, коли
використання приміщення було
неможливим.

Ухвалою суду від 10.09.2014р. порушено
провадження у справі, її розгляд
призначено на 29.09.2014р. В подальшому
розгляд справи відкладено на 09.10.2014р.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 09.10.2014р. до
участі у справі залучено ПАТ
«Національна акціонерна компанія
«Надра України» в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача,
розгляд справи відкладено на 20.10.2014р.

В судовому засіданні 20.10.2014р. суд
ухвалив відмовити в задоволенні
клопотання відповідача-1 про зупинення
провадження у справі до набрання
законної сили рішенням Львівського
апеляційного господарського суду у
справі №914/3349/14. Розгляд справи
відкладено на 06.11.2014р.

В подальшому розгляд справи
відкладався на 27.11.2014р.

Крім того, ухвалою від 06.11.2014р. суд
залучив до участі у справі ПАТ
«Національна акціонерна компанія
«Надра України» в якості відповіда-2.
Відтак, у відповідності до ст. 24 ГПК
України розгляд справи розпочався
заново.

21.11.2014р. позивачем подано заяву, в якій
він просить суд залишити без розгляду
позовну вимогу щодо переукладення
договорів на постачання електричної
енергії, на подачу води з комунального
водопроводу та приймання стічних вод
до комунальної каналізаційної мережі,
на газопостачання, виготовивши
необхідну технічну та проектну
документацію на ДП НАК «Надра України»
«Західукргеологія» та заявляє єдину
вимогу щодо зобов'язання відповідача-1
та відповідача-2 звільнити позивача від
сплати орендної плати за час, коли
використання приміщення було
неможливим.

Вказану заяву суд розцінив як заяву про
зміну предмету позову і враховуючи те,
що вона подана позивачем до початку
розгляду справи по суті, господарський
суд Львівської області ухвалою від
27.11.2014р. прийняв її до розгляду, сам
розгляд відклав на 18.12.2014р.

В судовому засіданні 18.12.2014р. оголошено
перерву до 22.12.2014р.

Представник позивача в судове
засідання 22.12.2014р. з'явилася, позовні
вимоги підтримала, просила позов
задоволити повністю, з підстав
зазначених в позовній заяві, заяві про
зміну предмету позову та письмових
поясненнях.

В засіданні наголосила, що 02.01.2014р. між
позивачем та відповідачем-2, від імені
якого на підставі договору доручення
діяв відповідач-1 укладено Договір
оренди (найму) нерухомого майна
№04-01/14-42/14, згідно умов якого позивачу
передано в строкове платне
користування нерухоме майно-нежитлові
вбудовані приміщення загальною площею
- 217,5 кв.м., що розташовані на першому
поверсі житлової будівлі за адресою:
АДРЕСА_1, що є власністю відповідача-2,
право користування яким передано до
статутного фонду відповідача-1, з метою
розміщення магазину та кафе-бару.

Як зазначила представник, на час
укладення договору оренди
відповідачами стверджувалося, що
нежитлові приміщення, які передані в
оренду є придатними для використання з
метою розміщення магазину та кафе-бару,
підключено до всіх комунікацій
(водопостачання, електроенергії та
газопостачання) та укладені належним
чином договори на надання послуг. Проте
після прийняття приміщення в оренду,
позивачем було виявлено, що договори на
комунальні послуги щодо орендованого
майна укладені не з відповідачами, а з
попереднім орендарем цих приміщень -
ФОП ОСОБА_4 Також, в подальшому позивачу
стало відомо, що за попереднім
орендарем рахується заборгованість по
електроенергії, внаслідок чого ПАТ
«Львівобленерго» припинило постачати
електроенергію в орендовані
приміщення. Електроенергія була
відключена з 17.02.2014р. по 22.08.2014р. Після
відключення енергії, в період з 17.02.2014р.
по 22.08.2014р. позивач не мала можливості
використовувати нежитлові приміщення
за їх призначенням, згідно п.1.2 Договору
оренди. З моменту виникнення вказаної
проблеми вона неодноразово зверталася
до відповідачів про вирішення цих
питань і проханням усунути перешкоди в
користуванні орендованим нежитловим
приміщенням, в тому числі врегулювати
свої відносини з попереднім орендарем
ОСОБА_4 Водночас, відповідачі жодним
чином не відреагували на вказані листи
позивача. Більше того в вересні 2014 року
відповідач-1 звернувся із позовом до
позивача про стягнення заборгованості
за договором оренди за період
січень-липень 2014 року у розмірі 112 985,69
грн. про що в суді слухається справа
№914/3349/14.

Як зазначає представник позивача,
нарахування орендної плати за
лютий-серпень 2014 року є безпідставним,
оскільки відповідно до ч.6 ст.762 ЦК
України наймач звільняється від плати
за весь час, протягом якого майно не
могло бути використане ним через
обставини, за які він не відповідає. А
тому просить суд зобов'язати
відповідачів звільнити позивача від
сплати орендної плати за період з
17.02.2014р. по 22.08.2014р. на суму 102937,64 грн.

Представник відповідача-1 та
відповідача-2 в судове засідання
22.12.2014р. з'явилася, проти позовних вимог
заперечила, просила відмовити в їх
задоволенні повністю, з підстав
зазначених у відзиві на позов та
письмових поясненнях до нього.

В засіданні зазначила, що на виконання
умов Договору оренди (найму) нерухомого
майна №04-01/14-42/14 відповідачем-1 було
передано, а позивачем прийнято в
строкове платне користування майно,
про що свідчить підписаний та
скріплений з обох сторін акт
приймання-передачі від 02.01.2014р. У
вказаному акті зазначено, що сторони не
мають взаємних претензій одна до одної
відносно якісних характеристик
орендованого майна. Таким чином,
посилання позивача, щодо перешкод у
користуванні орендованими нежитловими
приміщеннями та відсутності
можливості використовувати нежитлові
приміщення за їх призначенням є
недоречними та необґрунтованими, з
огляду на те, що відповідачами було
надано в оренду нежитлові приміщення
для організації орендарем
підприємницької діяльності, а саме
розміщення магазину та кафе-бару. Проте
відповідачі не відповідають за саму
організацію та влаштування магазину
та/або кафе-бару, оскільки надають
виключно для цієї мети нежитлові
приміщення.

Представник відповідачів також
звертає увагу на те, що ні під час
підписання Договору оренди, ні під час
підписання Акту приймання-передачі
нежитлових приміщень, позивачем не
висувалися будь-які претензії, або
вимоги щодо стану майна та/або його
якісних характеристик. Тобто позивач
прийняв нежитлові приміщення у тому
стані, які існували та які його
влаштовували. Відповідно до п.3 ст.767 ЦК
України наймач зобов'язаний у
присутності наймодавця перевірити
справність речі. Якщо наймач у момент
передання речі в його володіння не
переконається у її справності, річ
вважається такою, що передана йому в
належному стані. А тому, підписавши без
зауважень акт приймання-передачі,
позивач відповідає за всі обставини, за
яких майно не могло бути використане за
цільовим призначенням, що виключає
можливість застосування положень ч.6
ст.762 ЦК України. На підтвердження своїх
слів представник відповідачів
долучила до матеріалів справи
відповідну практику Вищого
господарського суду України.

Крім цього, в судовому засіданні
представник відповідачів зазначила, що
позивач, станом на момент укладення
договору була обізнана з тим фактом, що
всі комунікації (водопостачання,
електроенергії та газопостачання)
підключені на попереднього орендаря
цих приміщень ФОП ОСОБА_4, що
підтверджується скаргою позивача від
19.05.2014 року. Також, відповідно до Угоди
про переведення боргу від 02.01.2014р.
позивач зобов'язалася погасити всі
борги ФОП ОСОБА_4 перед відповідачами.
Вказані обставини, на думку
представника свідчать про
безпідставність та необґрунтованість
позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.01.2014 року між ФОП ОСОБА_1 (за Договором
- Орендар) та ПАТ «НАК «Надра України»
(за Договором - Орендодавець), від імені
та в інтересах якої на підставі
Договору доручення №388/07 від 09.11.2007
року, діє ДП НАК «Надра України
«Західукргеологія» (за Договором -
Повірений) укладено Договір оренди
(найму) нерухомого майна №04-01/14-42/14
(надалі - Договір), відповідно до п.1.1
котрого повірений зобов'язується
передати, а орендар зобов'язується
прийняти в строкове платне
користування нерухоме майно -
нежитлові вбудовані приміщення
загальною площею - 217,5 кв.м., що
розташовані на першому поверсі нежилої
будівлі за адресою: АДРЕСА_1, що є
власністю НАК «Надра України», право
користування яким передано до
статутного фонду ДП НАК «Надра
України» «Західукргеологія» (Т.1
а.с.15-18).

Відповідно до п.1.2 та п.2.1 Договору майно
передається в оренду з метою
розміщення магазину та кафе-бару.
Орендар вступає в строкове платне
користування майном з дати підписання
повіреним та орендарем акту
приймання-передачі майна.

Згідно п.11.2 Договору строк оренди майна
за Договором становить 1 (один) рік.
Строк оренди розпочинає перебіг з дати
підписання повіреним та орендарем акту
приймання-передачі майна.

Як встановлено судом, відповідач-1
передав, а позивач прийняв в строкове
платне користування об'єкт оренди
02.01.2014 року, що підтверджується Актом
приймання-передачі від вказаної дати
(Т.1 а.с.19).

Відповідно до пунктів 3.1 - 3.3 Договору
орендна плата визначається за
домовленістю сторін і є не нижчою від
ринкової ціни в даному регіоні, та
становить без ПДВ за базовий місяць
оренди 12500,00 грн. Нарахування орендної
плати починається з дати підписання
повіреним та орендарем акту
приймання-передачі майна. Орендна
плата перераховується орендарем на
рахунок повіреного не пізніше 15 числа
місяця, наступного за місяцем оренди.

Крім сплати орендної плати, орендар
щомісячно до 15 числа кожного місяця
відшкодовує повіреному витрати на
утримання та обслуговування
орендованого майна, витрати на
комунальні послуги (водопостачання та
водовідведення, електроенергія,
опалення, тощо), пропорційно до площі
орендованого майна та згідно переліку
робіт та послуг, що надаються
повіреним; витрати повіреного по
сплаті податку на землю в сумах,
вказаних в рахунках на оплату, що
виставляються повіреним додатково (п.3.5
Договору).

Як встановлено судом, за період з січня
по серпень 2014 року відповідачем-1 було
нараховано позивачу орендну плату у
розмірі 129251,73 грн. (без урахування пені
за липень та серпень 2014 року), що
підтверджується наявними в матеріалах
справи рахунками на оплату за
відповідні місяці (Т.1 а.с. 49-54, 119).

Разом з тим, рахунків на оплату витрат
на комунальні послуги (водопостачання
та водовідведення, електроенергія,
опалення, тощо) за вказаний період
відповідачем-1 позивачу не
виставлялося. Як пояснив в судовому
засіданні представник відповідача-1 у
виставленні даних рахунків у
відповідача не було потреби, так як він
не ніс жодних витрат, оскільки Договір
на постачання електричної енергії,
Договір на постачання природного газу
та Договір на подачу води в приміщення,
що виступають об'єктом оренди та
розташовані на першому поверсі нежилої
будівлі за адресою: АДРЕСА_1 було
укладено постачальниками із
попереднім орендарем цих приміщень ФОП
ОСОБА_4 (Т.1 а.с. 77-83, 96-102, 108-109).

Судом встановлено, що до укладення із
позивачем договору, ФОП ОСОБА_4
орендував вказані приміщення на
підставі Договору оренди нежилих
приміщень, які належать НАК «Надра
України» №26-04/43-ОР/06 від 16.01.2006 року (Т.2
а.с.140-141) та був виселений із них у
зв'язку із закінченням Договору
рішенням господарського суду
Львівської області №5015/4206/12 від 28.11.2012
року (Т.2 а.с.142-143).

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка неодноразово зверталася до
відповідача-1 та відповідача-2 з
проханням переоформити всі договори на
комунальні послуги з ФОП ОСОБА_4 на
відповідачів, для того, що б вона могла
безперешкодно використовувати
орендовані нею приміщення за цільовим
призначенням. При цьому, у вказанимх
листах позивачка зазначала, що
наявність заборгованості ФОП ОСОБА_4 за
електропостачання та газопостачання
за попередні періоди і як наслідок їх
відключення, унеможливлюють звичайний
режим роботи. Факт звернення позивачки
до відповідачів підтверджується
листом-зверненням від 12.05.2014 року,
отриманим відповідачем-1 15.05.2014р. (Т1.
а.с.23-24), скаргою від 19.06.2014р., отриманою
відповідачем-1 20.06.2014р. (Т.1 а.с. 25-26),
листом від 17.07.2014р., отриманим
відповідачем-2 24.07.2014р. (Т.1 а.с.27-28),
листом від 18.08.2014р., отриманим
відповідачем-1 19.08.2014р. (Т.1 а.с.29-30).

Разом з тим, як встановлено судом,
вказані звернення позивачки
залишилися без належної відповіді.
Станом на момент винесення рішення в
даній справі, договори на постачання
електричної енергії, газу та води в
приміщення, що виступають об'єктом
оренди відповідачами з постачальними
організаціями не переукладено.

На підставі матеріалів справи
встановлено, що в господарському суді
Львівської області слухається справа
№914/3349/14 за позовом ДП НАК «Надра
України» «Західукргеологія» до ФОП
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з
орендної плати в розмірі 112985,69 грн., яка
виникла за період січень-липень 2014
року. Ухвалою господарського суду від
30.09.2014 року провадження в справі
№914/3349/14 зупинено до набрання законної
сили рішення в справі №914/3193/14 (Т.1 а.с.
161).

Як вбачається з позовної заяви та заяви
про зміну предмету позову, позивачка в
даній справі просить зобов'язати
відповідачів звільнити її від сплати
орендної плати з 17.02.2014 року по 22.08.2014
року в розмірі 102937,64 грн. у зв'язку з тим,
що у вказаний період вона не могла
використовувати орендовані приміщення
за їх цільовим призначенням, так як в
цей період було відключено
електропостачання через
заборгованість попереднього орендаря
ФОП ОСОБА_4

З наданого на виконання ухвали суду ПАТ
«Львівобленерго» листа-відповіді
№30-03703 від 12.12.2014 року (Т.2 а.с.149)
вбачається, що 20.01.2014 року постачання
електричної енергії ФОП ОСОБА_4 за
адресою АДРЕСА_1 було припинено в
зв'язку з наявною заборгованістю за
спожиту електричну енергію у розмірі
3173,82 грн. і 22.08.2014 року постачання
електричної енергії ФОП ОСОБА_4 було
відновлено.

Встановивши наведені обставини справи,
суд вважає позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що
однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання є
господарський договір та інші угоди,
передбачені законом, а також угоди не
передбачені законом, але такі, які йому
не суперечать.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК
України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконану роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання
обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 283 ГК України, які
кореспондуються з положеннями ст. 759 ЦК
України встановлено, що за договором
оренди одна сторона (орендодавець)
передає другій стороні (орендареві) за
плату на певний строк у користування
майно для здійснення господарської
діяльності.

Згідно ст. 761 ЦК України право передання
майна у найм має власник речі або особа,
якій належать майнові права.
Наймодавцем можу бути також особа,
уповноважена на укладення договору
оренди.

Відповідно до ч.1 ст.795 передання
наймачеві будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) оформляється відповідним
документом (актом), який підписується
сторонами договору. З цього моменту
починається обчислення строку
договору найму, якщо інше не
встановлено договором.

Як встановлено судом, власником майна -
нежитлових вбудованих приміщень
загальною площею - 217,5 кв.м., що
розташовані на першому поверсі нежилої
будівлі за адресою: АДРЕСА_1, які
виступають об'єктом оренди являється
відповідач-2 - ПАТ «НАК «Надра України».
Право користування цими приміщеннями
внесено до статутного фонду
відповідача-1 - ДП НАК «Надра України»
«Західукргеологія».

Відповідно до Договору доручення №388/07
від 09.11.2007 року (Т.1 а.с.128-129) відповідач-1
від імені та за рахунок відповідача-2
має право, зокрема, укладати договори
оренди (найму) майна, право
користування яким передано до
статутного фонду, у випадку
несвоєчасного внесення орендної плати
вжити заходів для її стягнення та
нараховувати штрафні санкції, а також
забезпечувати обслуговування та
утримання майна, право користування
яким передано до статутного фонду
відповідача-1.

З матеріалів справи вбачається, що
02.01.2014 року між відповідачем-1 та
позивачем підписано Акт
приймання-передачі об'єкту оренди (Т.1
а.с.19). У вказаному акті зазначено, що
сторони не мають взаємних претензій
одна до одної відносно якісних
характеристик орендованого майна.

Згідно п.1.2 Договору майно передається
в оренду з метою розміщення магазину та
кафе-бару.

За змістом ст.762 ЦК України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Наймач
має право вимагати зменшення плати,
якщо через обставини, за які він не
відповідає, можливість користування
майном істотно зменшилася. Наймач
звільняється від плати за весь час,
протягом якого майно не могло бути
використане ним через обставини, за які
він не відповідає.

Разом з тим, відповідно до ст. 767 ЦК
України наймодавець зобов'язаний
передати наймачеві річ у комплекті і у
стані, що відповідають умовам договору
найму та її призначенню. Наймодавець
зобов'язаний попередити наймача про
особливі властивості та недоліки речі,
які йому відомі і які можуть бути
небезпечними для життя, здоров'я, майна
наймача або інших осіб або призвести до
пошкодження самої речі під час
користування нею. Наймач зобов'язаний у
присутності наймодавця перевірити
справність речі. Якщо наймач у момент
передання речі в його володіння не
переконається у її справності, річ
вважається такою, що передана йому в
належному стані.

Заперечуючи проти позовних вимог,
представник відповідачів зазначає, що
ні під час підписання Договору оренди,
ні під час підписання Акту
приймання-передачі нежитлових
приміщень, позивачем не висувалися
будь-які претензії або вимоги щодо
стану майна та/або його якісних
характеристик. А тому, підписавши без
зауважень акт приймання-передачі,
позивач відповідає за всі обставини, з
яких майно не могло бути використане за
цільовим призначенням, що виключає
можливість застосування положень ч.6
ст.762 ЦК України.

З цього приводу суд зазначає слідуюче.

В ст. 767 ЦК України міститься вимога до
належного виконання наймодавцем свого
зобов'язання передати наймачеві річ
належної якості. Під належною якістю в
даному випадку розуміється по-перше,
належний стан речі, а по-друге,
наявність всіх комплектуючих
(приналежностей, документів), які
відносяться до речі. Майно, що підлягає
передачі орендарю має, бути придатним
для цілей оренди, тобто мати ті
споживчі якості, які дозволять
наймачеві його використовувати. Таким
чином, однією із юридичних
характеристик майна - об'єкта оренди - є
його стан. Стан об'єкту оренди
визначається за двома показниками:
суб'єктивним (визначається сторонами в
договорі) та об'єктивним (призначення
майна). Належний стан визначається як
фізичними, так і юридичними
параметрами.

В даному випадку суд зазначає, що
станом на момент підписання Договору
оренди та Акту приймання-передачі від
02.01.2014 року, об'єкт оренди передавався в
належному стані та був забезпечений
електроенергією, газо- та
водопостачанням. Відтак позивач
зазначила в акті, що не має претензій до
відповідачів відносно якісних
характеристик орендованого майна.
Разом з тим, не можна погодитися з
твердженням представника відповідача,
що після підписання без зауважень акту
приймання-передачі, позивач відповідає
за всі обставини, за яких майно не може
бути використане за цільовим
призначенням.

Так, судом встановлено, що відключення
електроенергії відбулося після
прийняття позивачем приміщення в
оренду внаслідок заборгованості
попереднього орендаря цих приміщень,
тобто з причин, які існували до моменту
укладення Договору та підписання акту
приймання-передачі і про котрі
позивачу не було відомо. А тому він не
може нести відповідальність за вказані
обставини. За вказані обставини несуть
відповідальність відповідачі, як
особи, які в силу ст. 767 ЦК України,
повинні передати майно належної
якості.

При цьому, твердження представника
відповідачів, що позивачу, станом на
момент укладення Договору було відомо
про те, що договори на постачання
електроенергії, а також на газо- та
водопостачання оформлені на ФОП ОСОБА_4
не спростовують висновку про
відсутність у позивача
відповідальності за відключення
електроенергії. Так, як вбачається з
скарги позивача від 19.06.2014 року, на
котру покликається представник
відповідачів, в ній зазначено лише про
те, що при укладені договору оренди з
відповідачем-1 була усна домовленість
про переоформлення всіх договорів з
ФОП ОСОБА_4 на відповідача-1. Разом з тим,
з вказаної скарги не вбачається, що
позивач був обізнаний про існування
заборгованості за електроенергію при
укладенні Договору. В укладеному між
сторонами Договорі теж жодних
застережень про існування
заборгованості не міститься. Крім
цього, відповідачами не надано жодних
належних доказів, які б свідчили про
факт обізнаності позивача про
заборгованість за електроенергію.

Суд погоджується з доводами позивача,
що відсутність електроенергії
унеможливлювала використання
орендованих приміщень за цільовим
призначенням, враховуючи наступне.

Як вже зазначалося, приміщення
передавалися в оренду з метою
розміщення магазину та кафе-бару.

Відповідно до ДБН В.2.2-25:2009 від 01.09.2010р.
«Будинки і споруди. Підприємства
харчування (заклади ресторанного
господарства)» кафе-бар - різновид кафе
(закладу РГ), до складу якого входить
бар, торговельна зала якого суміжна з
торговельною залою кафе або барна
стойка розміщена в торговельній залі
кафе.

Згідно п.7.01 ДБН В.2.2-25:2009 від 01.09.2010р.
підприємства харчування (заклади РГ)
повинні бути обладнані системами
водопостачання (господарсько-питного,
протипожежного і гарячого),
каналізації, вентиляції, опалення,
електроосвітлення, телефонної мережі,
системою автоматичної пожежної
сигналізації, системою автоматичного
пожежогасіння, системою оповіщення про
пожежу та керування евакуацією людей,
системами протидимного захисту,
охоронної сигналізації,
сміттєвидаляння і пилоприбирання.

Крім цього, Розділом 9.5 ДБН В.2.2-23:2009 від
01.07.2009р. «Будинки і споруди.
Підприємства торгівлі» передбачено
також вимоги щодо електропостачання та
електрообладнання, якими повинні бути
забезпечені підприємства роздрібної
торгівлі, до котрих відноситься
магазин (крамниця).

Таким чином, з огляду на вимоги, які
ставляться до приміщень кафе-бару та
магазину для можливості їх
експлуатації, суд приходить до
висновку, що відключення
електроенергії зробили неможливим
використання орендованого позивачем
приміщення за цільовим призначенням у
період з 20.01.2014р. по 21.08.2014р., що призвело
до неможливості ведення ним
господарської діяльності в цьому
приміщенні.

Вказане також підтверджується і
наданими позивачем деклараціями
платника єдиного податку за
відповідний період, а також виписками з
банківського рахунку позивача з яких
вбачається, що задекларований дохід
позивач отримувала від надання
бухгалтерських послуг, а не від
здійснення господарської діяльності в
орендованих приміщеннях (Т.2 а.с.13-36).

Слід зазначити, що позицію про те, що
відключення електроенергії є
підставою для звільнення орендаря від
орендної плати, коли приміщення
використовувалися в якості закладу
громадського харчування висловив
також ВГС України в Постанові №925/97/14
від 04.12.2014 року.

При цьому, суд не погоджується з
доводами відповідачів про
безпідставність позовних вимог,
оскільки за Угодою про переведення
боргу від 02.01.2014р. позивач зобов'язався
перед відповідачами погасити всю
заборгованість ФОП ОСОБА_4

Так, як вбачається з вказаної Угоди (Т.2
а.с.147), у ній ФОП ОСОБА_4 переводить на
позивача свій борг (грошове
зобов'язання) перед відповідачем-1, що
виникли на підставі Договору
№26-04/43-ОР/06, а саме грошові зобов'язання
зі сплати орендних платежів, штрафних
санкцій та судових витрат в сумі 99552,21
грн., яка підтверджена рішенням
господарського суду Львівської
області від 19.06.2012 року №5015/1931/12.

Таким чином, згідно Угоди про
переведення боргу від 02.01.2014 року
позивач зобов'язався погасити
заборгованість попереднього орендаря
лише з орендної плати та судових
витрат. Предметом вказаної угоди не
виступає заборгованість ФОП ОСОБА_4
перед постачальниками за
електроенергію, газо- та
водопостачання.

Відповідно до положень ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обгрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи зазначене, позивачем
належними доказами було доведено
неможливість використання
орендованого приміщення за цільовим
призначенням через обставини за які
він не відповідає, що згідно ч.6 ст.762 ЦК
України слугує підставою для
звільнення його від плати.

Разом з тим, позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

З наданого на виконання ухвали суду ПАТ
«Львівобленерго» листа-відповіді
№30-03703 від 12.12.2014 року (Т.2 а.с.149)
вбачається, що електроенергія в
орендованих приміщеннях була
відключена з 20.01.2014 року по 21.08.2014 року
включно.

Водночас, в позовній заяві (з
урахуванням заяви про зміну предмету
позову) позивач просить суд звільнити
її від сплати орендної плати за період
з 17.02.2014р. по 22.08.2014р. в розмірі 102937,64 грн.

Відповідно до ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, зокрема, виходити за межі
позовних вимог, якщо це необхідно для
захисту прав і законних інтересів
позивачів або третіх осіб з
самостійними вимогами на предмет спору
і про це є клопотання заінтересованої
сторони.

Таким чином, враховуючи межі заявлених
позовних вимог та відсутність
клопотання позивача про можливість
виходу за них, суд задовольняє позовні
вимоги в частині звільнення позивача
від сплати орендної плати за період з
17.02.2014р. по 21.08.2014р.

З приводу розміру орендної плати, щодо
якої позивач просить звільнити від
сплати, то такий розмір підлягає теж
частковому задоволенню.

Так, як встановлено судом на підставі
виставлених відповідачем-1 рахунків на
оплату (Т.1 а.с. 49-54, 119), за період з 17.02.2014
року по 21.08.2014р. позивачу нараховано
орендну плату у розмірі 99972,58 грн. (без
урахування пені, зазначеної в рахунках
за липень та серпень 2014 року).

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, зокрема,
примусове виконання обов'язку в натурі.

З огляду на викладене, суд зазначає, що
позовні вимоги є обґрунтованими,
підтверджені належними доказами та
підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
сплачений позивачем судовий збір у
розмірі 2058,75 грн. покладається на
відповідачів, пропорційно задоволеним
позовним вимогам, в рівних частинах по
999,73 грн.

Разом з тим, як вбачається з позовної
заяви, окрім платіжного доручення №30
від 08.09.2014 року про сплату судового
збору в розмірі 2058,75 грн., до неї було
долучено платіжне доручення №29 від
27.08.2014 року про сплату судового збору у
розмірі 1218,00 грн. за позовну вимогу про
зобов'язання переукладення договорів
на комунальні послуги.

В подальшому позивачем подано заяву
про зміну предмету позову, яка прийнята
судом, і в котрій вона відмовилася від
позовної вимоги про зобов'язання
переукласти договори. Відтак, судовий
збір за вказану позовну вимогу
підлягає поверненню позивачу з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство «Національна акціонерна
компанія «Надра України» (03151, м. Київ,
пр. Повітрофлотський, 54; ) та Дочірнє підприємство
Національної акціонерної компанії
«Надра України» «Західукргеологія»
звільнити Фізичну особу-підприємця
ОСОБА_1 (81061, Львівська обл., Яворівський
р-н, с. Терновиця; ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) від сплати орендної плати
за Договором оренди (найму) нерухомого
майна №04-01/14-42/14 від 02.01.2014р. за період з
17.02.2014р. по 21.08.2014р. в розмірі 99972,58 грн.

3. В решті позовних вимог -
відмовити.

4. Стягнути з Дочірнього
підприємства Національної акціонерної
компанії «Надра України»
«Західукргеологія» (79000, м. Львів, пл.
Міцкевича, 8; ) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (81061,
Львівська обл., Яворівський р-н, с.
Терновиця; ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) 999,73 грн. судового збору.

5. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Надра України»
(03151, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 54; ) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (81061, Львівська
обл., Яворівський р-н, с. Терновиця;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 999,73 грн.
судового збору.

6. Повернути ОСОБА_1 (81061, Львівська
обл., Яворівський р-н, с. Терновиця;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з
державного бюджету України 1218,00 грн.
судового збору.

7. Накази видати після набрання
рішенням законної сили відповідно до
ст. 116 ГПК України.

8. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 ГПК України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93
ГПК України.

В судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Повний текст рішення складено
та підписано 26.12.2014 р.

Суддя
Крупник Р.В.