ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" грудня 2014 р.Справа № 916/2491/14

за позовом: Заступника прокурора
Суворовського району м. Одеси в
інтересах держави в особі Фонду
державного майна України

до відповідачів: 1. Закритого
акціонерного товариства "Одеський
автоскладальний завод"

2. Приватної фірми
„Медсервис"

про визнання недійсним договору оренди
та повернення державного майна

Головуючий суддя Погребна К.Ф.

Суддя Гут С.Ф.

Суддя Цісельський О.В.

В судових засіданнях приймали участь
представник

Від прокуратури: Доброжан Н.І. -
посвідчення;

Щербань Г.Д. -
посвідчення;

Зінюта М.С. -
довіреність;

Незавибатько О.В. -
посвідчення;

Від позивача: Десятова В.В. -
довіреність;

Єлисєєва А.В. - довіреність;

Від відповідача: 1. Куликовський В.В. -
довіреність;

Глущенко Р. І. -
довіреність;

2. Мадон А.І. - на підставі
рішення;

В судовому засіданні 23.12.2014р. приймали
участь представники:

Від прокуратури: Незавибатько О.В. -
посвідчення;

Від позивача: Десятова В.В. -
довіреність;

Від відповідача: 1. Куликовський В.В. -
довіреність;

2. не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Заступник прокурора
Суворовського району м. Одеси
звернувся до господарського суду
Одеської області в інтересах держави в
особі Фонду державного майна України
до відповідачів: 1. Закритого
акціонерного товариства "Одеський
автоскладальний заводу"; 2. Приватної
фірми „Медсервис" з позовною заявою
відповідно якої просить суд визнати
недійсним договір оренди №6 від 01.12.2010.,
укладений між ЗАТ „Одеський
автоскладальний завод" та ПФ
„Медсервис", виселити Привату фірму
„Медсервис" з нежитлового приміщення
першого поверху загальною площею 98
кв.м., розташованого за адресою м. Одеса,
вул. Отамана Головатого, 62 та передати
зазначене приміщення вартість якого
складає 705600грн. за актом
приймання-передачі балансоутримувачу -
ЗАТ „Одеському автоскладальному
заводу".

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 25.06.2014р. було порушено
провадження по справі №916/2491/14 із
призначенням до розгляду в судовому
засіданні.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 18.08.2014р. строк розгляду
справи був продовжений на п'ятнадцять
днів, в порядку ст.. 69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 03.09.2014р. справу № №916/2491/14
було призначено до колегіального
розгляду у складі трьох суддів
господарського суду Одеської області.

Згідно автоматизованої системи
документообігу суду та розпорядженням
керівника апарату суду №655 від 03.09.2014р.,
справу №916/2491/13 передано на розгляд
колегії суддів у складі: головуючий
суддя Погребна К.Ф., суддя Гут С.Ф., суддя
Щавинська Ю.М., які своєю ухвалою від
04.09.2014р. прийняти відповідну справу до
провадженні із призначенням до
розгляду в судовому засіданні.

Приймаючи до уваги перебування судді
Щавинської Ю,М. у відпустці, згідно
автоматизованої системи
документообігу суду та розпорядженням
керівника апарату суду №912 від 30.10.2014р.
справу №916/2491/14 передано на розгляд
колегії суддів у складі: головуючий
суддя Погребна К.Ф., Гут С.Ф.,
Цісельський О.В., які своєю ухвалою від
30.10.2014р. прийняти відповідну справу до
провадженні із призначенням до
розгляду в судовому засіданні.

Представник відповідача Закритого
акціонерного товариства "Одеський
автоскладальний завод" в судове
засідання з'явився, надав відзив на
позов відповідно якого позовні вимоги
не визнає, вважає їх необґрунтованими
безпідставними та просить суд в
задоволені позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи свої заперечення
відповідач 1 посилається на те що
згідно свідоцтва про право власності
відповідач ЗАТ „Одеський
автоскладальний завод" являється
власником спірного приміщення.
Відповідач являється правонаступником
Орендного підприємства „Одеський
автоскладальний завод", який викупив
спірне майно згідно договору
купівлі-продажу, укладеного між Фондом
державного майна України і Орендним
підприємством „Одеський
автоскладальний завод". Крім того,
зазначив, що відповідно до ст. 5 Закону
України „Про оренду державного та
комунального майна" орендодавцями
державного майна є установи,
підприємства та організації щодо
нерухомого майна, загальна площа якого
не перевищує 200 квадратних метрів.

Представник відповідача Приватної
фірми „Медсервис" в судове засідання,
окрім 23.07.2014р., не з'являвся, надав
відзив на позов відповідно якого
позовні вимоги частково, просить суд
визнати недійсним договір оренди №6
від 01.12.2010р. укладений між ПФ
„Медсервис" та ЗАТ „Одеський
автоскладальний завод" та додаткові
угоди до нього в частині
представництва та підписання договору
від імені орендодавця та виселити
Привату фірму „Медсервис" з
нежитлового приміщення першого
поверху загальною площею 98 кв.м.,
розташованого за адресою м. Одеса, вул.
Отамана Головатого, 62 після закінчення
строку дії договору - 30.11.2014р.

Крім того, що відповідач 2 в своїх
запереченнях зазначає що йому не було
відомо про те, що передане в оренду
нежитлове приміщення за спірним
договором являється власністю держави,
а також не було відомо чи погоджував
перший відповідач спірний договір з
позивачем.

Справа розглядається в порядку ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 23.12.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив.

Як вказує представник прокуратури, до
прокуратури Суворовського району м.
Одеса, надійшла інформація
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Одеській
області, відповідно до якої
Регіональне відділення Фонду
державного майна України не укладало
та не погоджувало будь яких договорів
оренди на приміщення розташовані за
адресою: м. Одеси, вул. Отамана
Головатого, 62.

Перевіркою проведеною прокуратурою
Суворовського району відповідно до
постанови про проведення перевірки від
26.01.2014 встановлено, що за заявленою
адресою розташований житловий будинок
на 31 квартиру, 26 з яких приватизовані.

На першому поверсі будинку розташована
аптека ПФ „Медсервис" та магазин
„Продукти".

Перевіркою законності права на
отримання оренди вказаного приміщення
встановлено, що між ЗАТ „Одеський
автоскладальний завод" в особі Голови
правління Горіна Е.А. та ПФ „Медсервис"
в особі директора Мадон А.І. 01.12.2010 року
укладено договір оренди нежитлового
приміщення № 6.

Згідно даного договору ПФ „Медсервис"
орендує у ЗАТ „Одеський
автоскладальний завод" нежитлове
приміщення першого поверху, загальною
площею 98 кв. м., що розташоване за
адресою: м. Одеса, вул. Отамана
Головатого, 62., зі строком дії згідно
додаткового погодження №3 до 30.11.2014р.

Згідно довідки, за результатами
проведення маркетингового аналізу з
питань визначеності найбільш
імовірної ринкової вартості спірних
приміщень проведеної ПП
„Брокбізнесконсалт" від 17.06.2014 № 75/06/14,
вартість об'єкту оренди складає 705 6грн.

За посиланням представника
прокуратури, спірне майно увійшло до
майна, переданого 31.03.1994 року за актом
приймання-передачі державної частки
цілісного майнового комплексу
орендного підприємства „Одеський авто
збірний завод" підписаного між Фондом
державного майна України, що
здійснював приватизацію та
організацією орендаторів ОП „Одеський
авто збірний завод".

Приймаючи до уваги, що майно, яке
виступає предметом договору, належить
до державної власності, до спірних
правовідносин застосовуються також
норми Закону України „Про оренду
державного та комунального майна".

Оскільки, вказаний житловий будинок
був переданий ФДМУ на баланс
відповідача та не увійшов до
приватизованого майна, у зв'язку з чим,
відповідно до вимог Закону України
„Про оренду державного та
комунального майна", передача в оренду
майна переданого на баланс підприємств
під час приватизації здійснюється лише
за згодою ФДМУ та його регіональним
відділенням ФДМУ по Одеській області
та частина орендної плати повинна
перераховуватись до державного
бюджету.

За посиланнями представника
прокуратури, Закрите акціонерне
товариство є лише балансоутримувачем
спірного державного майна і не мав
права укладати спірний договір оренди,
чим порушив ст. 9 Закону України „Про
оренду державного та комунального
майна" щодо перерахунку та процедури
укладання договору оренди.

В порушення зазначених вимог
законодавства, договір оренди
укладений не з Фондом державного майна
України або з Регіональним відділенням
ФДМУ по Одеській області та зазначені
перерахування ЗАТ «Одеський
автоскладальний завод» у вигляді 70 %
орендної плати на рахунок відділення
Фонду державного майна по Одеській
області не здійснюються, що
підтверджується листом Регіонального
відділення від 28.01.2014 за № 10-05-00517 та
матеріалами перевірки, копії яких
містяться в матеріалах справи.

Крім того, як зазначає прокурор,
Закрите акціонерне товариство
„Одеський автоскладальний завод"
надало в оренду майно житлового фонду
як нежилі приміщення, без переведення
його у встановленому законом порядку з
жилого до нежитлового фонду.

Враховуючи вищенаведене, та той факт що
договір оренди державного нерухомого
майна, яке не увійшло до статутного
капіталу Закритого акціонерного
товариства „Одеський автоскладальний
завод" при приватизації, перебуває на
його балансі та розташовано за адресою:
м. Одеса, вул. От. Головатого, 62,
укладений Закрите акціонерне
товариство „Одеський автоскладальний
завод" у порушення вимог чинного
законодавства, не укладений з Фондом
державного майна України та підлягає
визнанню недійсним, а відповідач ПФ
„Медсервис" підлягає виселенню,
Заступник прокурора Суворовського
району м. Одеса звернувся до суду з
відповідним позовом в інтересах
держави в особі Фонду державного майна
України.

Дослідивши в сукупності всі обставини
та матеріали справи, проаналізувавши
норми чинного законодавства, що
регулюють спірні відносини, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права в разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів є визнання
незаконним рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Такі положення
Цивільного кодексу України
кореспондуються з положеннями ст. 20
Господарського кодексу України.

Згідно з п.2 ст. 121 Конституції України
на Прокуратуру України покладається
представництво інтересів громадян або
держави в суді у випадках, визначених
законом. Зазначене конституційне
положення знайшло своє відображення в
ст. 5 Закону України "Про прокуратуру",
де зазначено, що прокуратура виконує
функцію представництва інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом.

Статтею 36-1 Закону України "Про
прокуратуру" передбачено, що
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Однією з форм
представництва є звернення до суду з
позовами або заявами про захист прав і
свобод іншої особи, невизначеного кола
осіб, прав юридичних осіб, коли
порушуються інтереси держави, або про
визнання незаконними правових актів,
дій чи рішень органів і посадових осіб.
Підставою представництва в суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень інтересів
держави. Представництво інтересів
громадянина або держави здійснюється
прокурором також на підставі
заподіяння громадянину або державі
шкоди внаслідок вчинення
кримінального правопорушення чи
іншого суспільно небезпечного діяння,
передбаченого законом про кримінальну
відповідальність.

Ч.1 ст. 2 Господарського процесуального
кодексу України, в якій визначено
підстави порушення справ у
господарському суді, відносить до
таких підстав позовні заяви прокурорів
та їх заступників, які звертаються до
господарського суду в інтересах
держави. Відповідно до положень ч.3 цієї
статті прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Як зазначено в п. 5 мотивувальної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 08.04.1999 р. N 3-рп/99 (справа про
представництво прокуратурою України
інтересів держави в арбітражному суді),
поняття "орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах", що міститься в
частині другій статті 2 Арбітражного
процесуального кодексу України,
означає орган, на який державою
покладено обов'язок щодо здійснення
конкретної діяльності у відповідних
правовідносинах, спрямованої на захист
інтересів держави. Відповідно до п. 2
резолютивної частини зазначеного
Рішення Конституційного Суду України
під поняттям "орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах",
зазначеним у частині другій ст. 2
Арбітражного процесуального кодексу
України, потрібно розуміти орган
державної влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано
повноваження органу виконавчої влади.

В зв'язку з цим, відповідно до п. 6
частини 2 ст. 20, ст.. 36-1 Закону України
„Про прокуратуру", є необхідність
звернутись з позовом в інтересах
держави в особі Фонду державного майна.

Як встановлено судом та не
заперечується сторонами по справі
01.12.2010р. між Закритим акціонерним
товариством „Одеський
автоскладальний завод" (орендодавець)
та Приватною фірмою „Медсервис"
(орендар) був укладений договір оренди
№6.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що
Орендодавець передає Орендарю в
тимчасове, платне користування об'єкти
оренди нерухомого майна, розталованого
за адресою: м. Одеса, вул. Отамана
Головатого, 62, а орендар приймає в
тимчасове платне користування
нежитлове приміщення загальною площею
98 кв.м. для господарської діяльності на
підставі статуту орендаря, іменуємо
надалі „об'єкт оренди".

Передача об'єкта оренди здійснюється
сторонами за актом приймання-передачі
(п.2.1 договору). Договір вступає в силу з
моменту підписання сторонами акту
приймання-передачі та є невід'ємною
частиною дійсного договору (п.2.2
договору).

На виконання умов зазначеного договору
№6 від 01.12.2010р. Закрите акціонерне
товариство „Одеський автоскладальний
завод" передав Приватній фірмі
„Медсервис" в оренду нежитлове
приміщення, про що свідчить акт №1 від
01.12.2012р.

Дійсний договір оренди діє з моменту
п.2.2 договору до 01.12.2012р. (п.3.1 договору).
Після закінчення строку дії договору
оренди орендар має переважне право для
пролонгації даного договору (п. 3.2
договору). Якщо жодна із сторін
протягом 30 календарних днів до
закінчення строку дії договору не
заявить про наміри його розірвати, то
даний договір автоматично
пролонгується на той же строк і на тих
же умовах (п.3.3 договору).

Додатковою угодою №3 строк дії
договору оренди №6 від 01.12.201р. був
продовжений до 30.11.2014р.

Відповідно до п.1 статуту ЗАТ „Одеський
автоскладальний завод", останнє
засновано шляхом реорганізації і є
правонаступником Орендного
підприємства „Одеський
автоскладальний завод".

Як свідчать матеріали справи 22 жовтня
1993 року між Фондом державного майна
України (продавець) та Організацією
орендарів Одеського автоскладального
заводу був укладений договір
купівлі-продажу майна цілісного
майнового комплексу Орендного
підприємства Одеського
автоскладального заводу,
розташованого за адресою: м. Одеса, вул.
Бондарева, 29 (на даний час адреса: м.
Одеса, вул. Головатого, 62).

31.03.94 року Орендному підприємству
„Одеський автоскладальний завод" було
видано свідоцтво про власність на
майно цілісного майнового комплексу,
що розташоване за адресою: м. Одеса, вул.
Бондарева, 29, яку перейменовано на вул.
Отамана Головатого,62.

Актом оцінки вартості цілісного
майнового комплексу Орендного
підприємства „Одеський
автоскладальний завод" затвердженого
Фондом державного майна України 27.08.93р.
підтверджується, що із вартості
цілісного майнового комплексу було
виключено (під №13) майно, що належить
орендатору (під п.13.1.) для якого
встановлені пільги (п.13.2), для якого
органом приватизації, установлений
особливий режим приватизації (п.13.3).

Згідно переліку нерухомого майна,
вилученого із цілісного майнового
комплексу, для яких встановлено
особливий режим приватизації за
підписом уповноваженого представника
першого відповідача, підпис якого
посвідчено печаткою орендоване
приміщення за спірним договором, яке
розташоване в житловому будинку теж
було вилучено із цілісного майнового
комплексу.

Перелік нерухомого майна, яке
приватизоване у складі цілісного
майнового комплексу Оредного
підприємства „Одеський
автоскладальний завод" від 04.02.2001р.
також свідчить, що житловий фонд, в тому
числі жилий будинок, в якому
знаходиться спірне приміщення не
увійшло до статутного фонду першого
відповідача.

Протоколом засідання комісії по
інвентаризації державного майна, яке у
процесі приватизації не увійшло до
складу приватизованого майна від
26.05.2005р., до якої входив як член комісії
голова правління ЗАТ „Одеський
автоскладальний завод" Горін Е.О. теж
встановлено, що спірне приміщення не
увійшло до складу цілісного майнового
комплексу.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що орендоване
приміщення на підставі спірного
договору не увійшло до статутного
фонду першого відповідача ЗАТ
"Автоскладальний завод" і такі докази
відсутні в матеріалах справи.

За приписами ст.759 ЦК України, за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору найму (оренди).

З врахуванням вимог ст. 5 Закону України
„Про оренду державного та
комунального майна", орендодавцями є: -
Фонд державного майна України, його
регіональні відділення та
представництва - щодо цілісних
майнових комплексів підприємств, їх
структурних підрозділів та нерухомого
майна, а також майна, що не увійшло до
статутного (складеного) капіталу
господарських товариств, створених у
процесі приватизації (корпоратизації),
що є державною власністю, крім майна,
що належить до майнового комплексу
Національної академії наук України та
галузевих академій наук, а також майна,
що належить вищим навчальним закладам
та/або науковим установам, що надається
в оренду науковим паркам та їхнім
партнерам; - органи, уповноважені
Верховною Радою Автономної Республіки
Крим та органами місцевого
самоврядування управляти майном, - щодо
цілісних майнових комплексів
підприємств, їх структурних
підрозділів та нерухомого майна, яке
відповідно належить Автономній
Республіці Крим або перебуває у
комунальній власності;

- державне підприємство із
забезпечення функціонування
дипломатичних представництв та
консульських установ іноземних держав,
представництв міжнародних міжурядових
організацій в Україні Державного
управління справами - щодо нерухомого
майна та іншого окремого
індивідуально визначеного майна цього
підприємства, що передається
дипломатичним представництвам та
консульським установам іноземних
держав, представництвам міжнародних
міжурядових організацій в Україні; -
підприємства, установи та організації -
щодо нерухомого майна, загальна площа
якого не перевищує 200 квадратних метрів
на одне підприємство, установу,
організацію, та іншого окремого
індивідуально визначеного майна.

Частиною 1 ст.287 Господарського кодексу
України передбачено, що орендодавцями
щодо державного та комунального майна,
зокрема є: - Фонд державного майна
України, його регіональні відділення -
щодо цілісних майнових комплексів
підприємств, їх структурних
підрозділів та нерухомого майна, яке є
державною власністю, а також іншого
майна у випадках, передбачених законом;
- органи, уповноважені Верховною Радою
Автономної Республіки Крим або
місцевими радами управляти майном, -
відповідно щодо майна, яке належить
Автономній Республіці Крим або є у
комунальній власності; - державні
(комунальні) підприємства - щодо
окремого індивідуально визначеного
майна, а з дозволу орендодавців,
зазначених у пункті 2 цієї статті, -
також щодо цілісних майнових
комплексів, їх структурних підрозділів
та нерухомого майна.

З врахуванням вимог ст. 4. Закону
України „Про оренду державного та
комунального майна", об'єктами оренди
за цим Законом є: - цілісні майнові
комплекси підприємств, їх
структурних підрозділів (філій, цехів,
дільниць). Цілісним майновим
комплексом є господарський об'єкт з
завершеним циклом виробництва
продукції (робіт, послуг) з наданою
йому земельною ділянкою, на якій він
розміщений, автономними інженерними
комунікаціями, системою
енергопостачання. У разі виділення
цілісного майнового комплексу
структурного підрозділу підприємства
складається розподільчий баланс; -
грошові кошти та цінні папери з
урахуванням дебіторської та
кредиторської заборгованості
орендодавець надає орендареві на
умовах кредиту за ставкою
рефінансування Національного банку
України, а інші оборотні матеріальні
засоби викуповуються орендарем.
Порядок викупу оборотних матеріальних
засобів та використання грошових
коштів, одержаних від їх викупу, а
також грошових коштів, наданих
орендареві на умовах кредиту
відповідно до цієї статті,
визначаються Кабінетом Міністрів
України; - нерухоме майно (будівлі,
споруди, нежитлові приміщення) та інше
окреме індивідуально визначене майно
підприємств; - майно, що не увійшло до
статутного (складеного) капіталу
господарських товариств, створених у
процесі приватизації (корпоратизації);
- захисні споруди цивільного захисту
із збереженням їх цільового
призначення, крім зазначених у
частині другій цієї статті; - нерухоме
майно органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування,
Збройних Сил України, Служби безпеки
України, Державної прикордонної
служби України, Державної
кримінально-виконавчої служби України,
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України,
правоохоронних органів і органів
доходів і зборів, що не
використовується визначеними
органами для здійснення своїх
функцій, може бути передано в оренду
без права викупу орендарем та передачі
в суборенду.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про
приватизацію майна державних
підприємств" (в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що до об'єктів державної
власності, що підлягають приватизації
належать майно підприємств, цехів,
виробництв, дільниць, інших
підрозділів, що виділяються в
самостійні підприємства і є єдиними
(цілісними) майновими комплексами.

Відповідно до ч.2 ст. З Закону України
"Про приватизацію майна державних
підприємств" дія цього Закону не
поширюється, зокрема, на приватизацію
об'єктів державного земельного та
житлового фондів, а також об'єктів
соціально-культурного призначення, за
винятком тих, які належать
підприємствам, що приватизуються.

Пунктом 39 Методики оцінки вартості
об'єктів приватизації, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
№ 36 від 18 січня 1995 року, в редакції на
момент виникнення спірних
правовідносин, визначено, що вартість
майна цілісного майнового комплексу
зменшується, зокрема на вартість майна
державного житлового фонду, який
приватизується відповідно до Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду", а також вартість
об'єктів, що не підлягають
приватизації.

Відповідно до ч.2 ст. 1, ч. 2 ст. 2 Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду" в редакції на час
виникнення спірних правовідносин, до
державного житлового фонду, який
підлягав приватизації на користь
громадян України відносився житловий
фонд місцевих рад та житловий фонд,
який знаходився у повному
господарському віддані чи
оперативному управлінні державних
підприємств, крім кімнат в гуртожитках.

В разі банкрутства підприємств, зміни
форми власності або ліквідації
підприємств, установ, організацій, у
повному господарському віддані яких
перебуває державний житловий фонд,
останній (крім гуртожитків), одночасно
передається у комунальну власність
відповідних міських, селищних,
сільських Рад народних депутатів.( ч.2
п.9 ст.8 Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду").

Пунктом 2 Положення про порядок
передачі в комунальну власність
загальнодержавного житлового фонду, що
перебував у повному господарському
віданні або в оперативному управлінні
підприємств, установ та організацій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 891 від 6 листопада
1995 року встановлено, що передачі в
комунальну власність підлягають
житлові будинки відомчого житлового
фонду крім гуртожитків. Зміни до п.2
Положення щодо передачі в комунальну
власність відомчого житлового фонду, у
тому числі гуртожитків, були внесені
постановою Кабінету Міністрів України
№ 695 лише 26 травня 2004 року.

Згідно ст.7 Закону України "Про
приватизацію державного майна", п.1., п.3.
Положення про управління державним
майном, яке не увійшло до статутних
фондів господарських товариств у
процесі приватизації, але перебуває на
їх балансі", п.1 Тимчасового положення
про Фонд державного майна України, Фонд
державного майна України та його
регіональні відділення є державними
органами приватизації, які здійснюють
державну політику в сфері приватизації
державного майна та управління
державним майном, що не увійшло до
статутних фондів господарських
товариств у процесі приватизації, але
перебуває на їх балансі.

Отже, на момент проведення
приватизації Виробничого об'єднання
"Одеський автоскладальний завод"
об'єкт - житловий будинок, в якому
знаходилося передане в оренду
приміщення за спірним договором
відносився до об'єктів державного
житлового фонду, який не передавався
до статутного фонду Орендного
підприємства "Одеський
автоскладальний завод", і не міг бути
включений до вартості майна
підприємств, які підлягали
приватизації та не входив до цілісного
майнового комплексу.

Таким чином, перший відповідач в
порушення вимог ст.5 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" та ст.287 Господарського кодексу
України без погодження із Фондом
державного майна України уклав спірний
договір за яким передав в оренду
приміщення загальною площею 98 кв.м., яке
розташоване в м. Одесі, вул. Отамана
Головатого, 62 другому відповідачу, а
останній прийняв в оренду зазначене
приміщення.

До того ж перший відповідач передав в
оренду нежитлове приміщення за спірним
договором, хоча доказів, які б
підтверджували переведення спірного
приміщення із житлового в нежитлове
теж перший відповідач не надав.

Згідно ст. 202 ЦК України договір оренди
є правочином.

Відповідно до ст.203 ЦК україни зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Статтею 215 ЦК України, передбачено що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
стороною вимог, які встановлені ч.1 ст.203
ЦК України.

З врахуванням вимог ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним (ст.387 ЦК України).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд
вважає що позовні вимоги про визнання
недійсним договору оренди №6 від
01.12.2010р., укладеного між ЗАТ „Одеський
автоскладальний завод" та ПФ
„Медсервис" обґрунтованими та такими
що підлягають задоволенню.

Що ж до позовної вимоги про виселення
Приватної фірми „Медсервис" з
нежитлового приміщення першого
поверху загальною площею 98 кв.м.,
розташованого за адресою м. Одеса, вул.
Отамана Головатого, 62 та передачі
зазначеного приміщення вартість якого
складає 705600грн. за актом
приймання-передачі балансоутримувачу -
ЗАТ „Одеському автоскладальному
заводу", то суд також її задовольняє,
оскільки зазначена вимога є похідною
від вимоги про недійсним договору
оренди №6 від 01.12.2010., укладеного між
ЗАТ „Одеський автоскладальний завод"
та ПФ „Медсервис".

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Заперечення відповідачів до уваги
судом не приймаються оскільки
спростовуються доказами наявними в
матеріалах справи.

Так, суд не приймає доводи відповідача
щодо належності спірного приміщення на
праві власності першому відповідачеві
на підставі свідоцтва про право
власність на цілісний майновий
комплекс та договору купівлі продажу,
укладеного між Фондом державного майна
України і Орендним підприємством
"Одеський автоскладальний завод
цілісного майнового комплексу,
оскільки відповідні доводи
спростовуються вимогами чинного
законодавства, які діяли на період
приватизації Орендного підприємства
"Одеський автоскладальний завод", а
також ст.4 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна",
згідно якої цілісним майновим
комплексом є господарський об'єкт з
завершеним циклом виробництва
продукції (робіт, послуг) з наданою йому
земельною ділянкою, на якій він
розміщений, автономними інженерними
комунікаціями, системою
енергопостачання, про що суд зазначав
вище. Спірне приміщення знаходилося і
знаходиться в житловому будинку, який
відноситься до житлового фонду, на який
поширювався особливий порядок
приватизації відповідно до Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду" в редакції на час
виникнення спірних правовідносин.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Судові витрати по сплаті судового
збору покласти на відповідача "1" згідно
зі ст.ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати недійсним договір оренди
нерухомого майна №6 від 01.12.2010 року,
укладений між Закритим акціонерним
товариством "Одеський автоскладальний
завод" (65003, м.Одеса, вул. Отамана Чепіги,
29, ) та Приватної фірми
„Медсервис" (65029, м. Одеса, вул.
Мечникова, 6 „а", кв. 4; ).

3. Виселити Приватну фірму „Медсервис"
(65029, м. Одеса, вул. Мечникова, 6 „а", кв. 4;
) з нежитлового
приміщення першого поверху загальною
площею 98 кв.м., розташованого за адресою
м. Одеса, вул. Отамана Головатого, 62 та
передати зазначене приміщення
вартість якого складає 705600грн. за актом
приймання-передачі балансоутримувачу -
ЗАТ „Одеському автоскладальному
заводу" (65003, м. Одеса, вул. Отамана
Чепіги, 29, ).

4. Стягнути із Закритого акціонерного
товариства "Одеський автоскладальний
завод" (65003, м. Одеса, вул. Отамана Чепіги,
29, ) в доход Державного
бюджету України (ГУ ДКСУ в Одеській
області, р/р №3008 в ГУ ДКСУ в
Одеській області, МФО 828011, , код класифікації доходів бюджету
22030001, символ звітності 206)- 2436 (дві
тисячі чотириста тридцять шість)грн..
судового збору.

Рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 29 грудня 2014 р.

Головуючий
К.Ф. Погребна

Суддя
С.Ф. Гут

Суддя
О.В. Цісельський