КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р. Справа№ 910/12382/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Чорної Л.В.

при секретарі: Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: Гаврилиця Д.М.,
представник за довіреністю №578/17 від
08.01.2014р.;

від відповідача: Мошківський В.А.,
представник за довіреністю №246-юр від
05.12.2014р.;

Розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 07.10.2014р. (підписано - 13.10.2014р.)

у справі №910/12382/14 (суддя: Стасюк С.В.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА»

до Публічного акціонерного товариства
«Європейський газовий банк»

про стягнення 504 657,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Приватне акціонерне
товариство «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» (надалі -
позивач) звернулося до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Європейський газовий банк» (надалі -
відповідач) про стягнення 504 657,53 грн., з
яких: 500000,00грн. вкладу та 4657,53грн.
процентів за користування чужими
грошовими коштами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем не виконано свої
зобов'язання за Договором банківського
вкладу № 25377/1 від 07.11.2013 року в частині
повернення суми вкладу та стягнення
нарахованих процентів за користування
коштами.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.06.2014р. позовну заяву
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» прийнято до
провадження та призначено до розгляду.

Публічне акціонерне товариство
«Європейський газовий банк» позовні
вимоги не визнало, у відзиві на позовну
заяву зазначало, що постановою
правління Національного банку України
від 16.07.2014 року №424 Публічне акціонерне
товариство «Європейський газовий
банк» віднесено до категорії
неплатоспроможних. Рішенням
виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
16.07.2014 року № 57 в Публічному
акціонерному товаристві «Європейський
газовий банк» почалася процедура
виведення з ринку шляхом запровадження
тимчасової адміністрації. При цьому,
відповідач вказував, що у зв'язку з
запровадженням тимчасової
адміністрації у банку, не здійснюється
задоволення вимог вкладників та інших
кредиторів банку.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 07.10.2014р. у справі №910/12382/14
(суддя: Стасюк С.В.) в задоволенні позову
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що вимога позивача про
стягнення коштів заявлена під час дії
у ПАТ «Європейський газовий банк»
тимчасової адміністрації, а тому
відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» не
здійснюються задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів. Крім
того, місцевий суд зауважив, що позивач
є кредитором банку і задоволення його
вимог має відбуватись у спеціальному
порядку.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
Приватне акціонерне товариство
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» звернулося до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 07.10.2014р. у справі №910/12382/14 та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов повністю.

У доводах апеляційного оскарження
позивач посилався на неповне
дослідження судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
неповне з'ясування обставин справи,
які мають значення для правильного
вирішення господарського спору, та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

За твердженням скаржника, висновок
місцевого господарського суду не
ґрунтується на нормах закону, оскільки
строк виконання відповідачем
зобов'язань з повернення позивачу
належних йому грошових коштів (вкладу)
настав 07.05.2014р., тобто до запровадження
Національним банком України
тимчасової адміністрації у
відповідача (рішення Виконавчої
дирекції Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб від 16.07.2014р. №57 «Про
затвердження тимчасової
адміністрації» у відповідача було
запроваджено тимчасову адміністрацію
з 17.07.2014р. по 17.10.2014р.). Посилаючись на
вказані обставини та на п. 1 ч. 5 ст. 36
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
позивач стверджував, що введення
тимчасової адміністрації не є
підставою для невиконання
відповідачем своїх зобов'язань по
поверненню банківського вкладу, строк
зберігання якого закінчився.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» передано на розгляд
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду:
Кропивна Л.В. (головуючий суддя), судді:
Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.10.2014р. у
справі №910/12382/14 (колегія суддів у
складі: головуючий суддя -
Кропивна Л.В. (доповідач), судді:
Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.) вказану
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, а її судовий розгляд
призначено на 26.11.2014р.

26.11.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому останній просив суд апеляційної
інстанції відмовити у задоволенні
апеляційної скарги, а оскаржуваний
судовий акт залишити без змін. В
обґрунтування власної правової
позиції, відповідач зазначав, що у
відповідності до ст. 46 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» під час здійснення
ліквідації у банку не виникає жодних
додаткових зобов'язань (у тому числі зі
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), крім витрат, безпосередньо
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури. За
твердженням відповідача, вимог за
зобов'язаннями банку, що виникли під
час проведення ліквідації, можуть
пред'являтися лише в межах
ліквідаційної процедури та
погашаються відповідно до ст. 52 цього
закону.

У судовому засіданні 26.11.2014р. колегією
суддів оголошено перерву до 17.12.2014р.

У судове засідання 17.12.2014р. з'явились
представники сторін.

У судовому засіданні 17.12.2014р.
представник позивача просив суд
задовольнити апеляційну скаргу,
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 07.10.2014р. у справі
№910/12382/14 та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов повністю.

У судовому засіданні 17.12.2014р.
представник відповідача просив
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги, а оскаржуваний судовий акт
залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 Господарського
процесуального кодексу (далі - ГПК)
України апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи,
07.11.2013р. між Публічним акціонерним
товариством «Європейський газовий
банк» (надалі - банк) та Приватним
акціонерним товариством «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА»
(надалі вкладник) був укладений Договір
банківського вкладу № 25377/1
(далі-Договір), за умовами якого банк
відкриває вкладнику депозитний
рахунок №377 та приймає для
зберігання грошові кошти в
національній валюті України, що
надійшли від вкладника, на строк з 7
листопада 2013 року до 7 травня 2014 року (п.
1.1. Договору).

Відповідно до пункту 1.2 Договору
вкладник перераховує з власного
поточного рахунку, а банк приймає на
відкритий вкладнику рахунок грошові
кошти в сумі 500 000,00 грн.

Згідно з пунктом 1.3. Договору за
використання грошових коштів банк
щомісячно нараховує і щомісячно
сплачує вкладнику проценти із
розрахунку 20 процентів річних.

Пунктом 2.1.1. Договору сторони погодили,
що по закінченню строку вкладу або
вдень повернення вкладу з інших
підстав, передбачених Договором та
чинним законодавством України,
повернути вклад на підставі
розрахункового документа банку на
поточний рахунок вкладника № 48 у
АТ «Прокредит Банк».

Згідно з пунктом 3.1. Договору
нарахування процентів починається з
наступного дня після надходження від
вкладника коштів на рахунок і
закінчується в день, який передує дню
поверненню вкладу, визначеному пунктом
1.1.Договору.

З наданого позивачем платіжного
доручення № 5279 від 07.11.2013 року
вбачається, що позивачем було
перераховано 500000,00 грн. на рахунок
№377.

За твердженням позивача, у визначений
строк, 07.05.2014р. банк грошових коштів
вкладнику не повернув.

У зв'язку з неповерненням вкладу,
позивач звернувся до банку з вимогою
№934/17 від 23.05.2014р. повернути
банківський вклад та стягнути
нараховані проценти за користування
коштами, проте відповіді на вимогу не
отримав.

Як зазначалось, позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» полягають у стягненні
з відповідача 504 657,53 грн., з яких:
500000,00грн. банківського вкладу та
4657,53грн. процентів за користування
чужими грошовими коштами.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що вимога
позивача про стягнення коштів
заявлена під час дії у ПАТ
«Європейський газовий банк»
тимчасової адміністрації, що
унеможливлює її виконання вказаних
вимог, оскільки відповідно до п. 1 ч. 5 ст.
36 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
під час дії тимчасової адміністрації
не здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів, а
задоволення відбувається у
спеціальному порядку.

З такою правовою позицію не погодився
апелянт. Проте, колегія суддів
апеляційного господарського суду
доводи апелянта, викладені ним в
апеляційній скарзі, вважає хибними, а
правову позицію суду першої інстанції
- законною з таких міркувань.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 3 ст. 1058 ЦК України до
відносин банку та вкладника за
рахунком, на який внесений вклад,
застосовуються положення про договір
банківського рахунка (глава 72 цього
Кодексу), якщо інше не встановлено цією
главою або не випливає із суті договору
банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України
обмеження прав клієнта щодо
розпоряджання грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір
банківського вкладу укладається на
умовах видачі вкладу на першу вимогу
(вклад на вимогу) або на умовах
повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад). Договором може бути
передбачено внесення грошової суми на
інших умовах її повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за
договором банківського вкладу
незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, зроблених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором. Умова договору
про відмову від права на одержання
вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно з рішенням Виконавчої дирекції
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб від 16.07.2014р. № 57, прийнятим на
підставі постанови Правління
Національного банку України №424 від
16.07.2014р. «Про віднесення Публічного
акціонерного товариства «Європейський
газовий банк» до категорії
неплатоспроможних», у банку
запроваджено тимчасову адміністрацію
строком на 3 місяці - з 17.07.2014р. по
17.10.2014р.

Відповідно до п. 3 рішенням виконавчої
дирекції Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб від 16.07.2014р. №57,
призначено уповноваженою особою Фонду
за тимчасову адміністрацію в ПАТ
«Європейський газовий банк»
провідного професіонала з питань
врегулювання неплатоспроможності
банків відділу запровадження
процедури тимчасової адміністрації та
ліквідації департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків Ковальова
Віктора Михайловича.

Отже на момент, звернення до суду
першої інстанції з позовом і на
момент прийняття ним рішення у ПАТ
«Європейський газовий банк» діяла
тимчасова адміністрація.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до пункту 6 статті
2 Закону ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

Отже, у спорах,пов'язаних з виконанням
банком, у якому введена тимчасова
адміністрація чи почата процедура його
ліквідації, своїх зобов'язань перед
його кредиторами, норми Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» є спеціальними і мають
пріоритет відносно інших законодавчих
актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
врегульовані наслідки запровадження
тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до пунктів 1, 3 частини 5
статті 36 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку,
нарахування неустойки (штрафів, пені),
інших фінансових (економічних) санкцій
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
зобов'язань перед кредиторами, у тому
числі не застосовується індекс
інфляції за весь час прострочення
виконання грошових зобов'язань банку.

Пунктом 1 частини 6 статті 36 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» передбачено, що
обмеження, встановлене пунктом 1
частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1
статті 2 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» у
цьому Законі термін "вкладник"
вживається у значенні "фізична особа
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), яка
уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката".

За змістом цієї норми, фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності та
юридичні особи не підпадають під
визначення поняття "вкладник" , тому, на
них не поширюється винятки з
обмеження встановлені пунктом 1
частини 5 статті 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб".

Вимога позивача про стягнення з
відповідача суми вкладу та процентів
за користування чужими грошовими
коштами в зв'язку з неповерненням
Банком банківського вкладу за
Договором, є вимогою кредитора,
задоволення якої не здійснюється
згідно частини 5 статті 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Крім того, виходячи зі змісту статей 39,
40, 49, 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації
складається план врегулювання (рішення
Фонду, що визначає спосіб, економічне
обґрунтування, строки та умови
виведення неплатоспроможного банку з
ринку), у якому визначаються заходи
щодо виведення неплатоспроможного
банку з ринку в один із способів,
передбачених у частині 2 статі 39 даного
Закону.

Фонд складає реєстр активів і
зобов'язань, які підлягають відчуженню.
Під час відчуження зобов'язань Фонд має
забезпечити неупереджене ставлення до
всіх кредиторів неплатоспроможного
банку, дотримуючись черговості,
передбаченої статтею 52 цього Закону,
при цьому зобов'язання банку за
вкладами фізичних осіб, гарантованими
Фондом, мають найвищий пріоритет і не
можуть бути відчужені частково.

Отже вимога позивача відносно
перерахування коштів, які знаходяться
на його рахунку у відповідача, як
вимог кредитора банку, не може бути
виконана відповідачем в силу положень
ч.5 ст. 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" у
зв'язку із введенням у відповідача
тимчасової адміністрації, і не
підібгає примусовому задоволенню у
судовому порядку (аналогічна правова
позиція наведена в постанові Вищого
господарського суду України від
16.09.2014р. у справі №910/7157/14).

Як вірно зазначив у своєму рішенні
місцевий господарський суд, після
запровадження у банку тимчасової
адміністрації та переходу до
процедури ліквідації банку,
задоволення вимог кредиторів
відбувається у особливому,
передбаченому Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб", порядку з дотриманням принципів
черговості, передбаченої в ст. 52 цього
Закону, та виходячи з того, що найвищий
пріоритет мають зобов'язання банку за
вкладами фізичних осіб, гарантованими
Фондом.

Разом з тим, на момент розгляду
апеляційної скарги Виконавчою
дирекцією фонду гарантування вкладів
фізичних осіб прийнято рішення від
18.11.2014 року про початок ліквідації
Публічного акціонерного товариства
«Європейський газовий банк»
відповідно до плану врегулювання, під
час здійснення ліквідації у банку не
виникає жодних додаткових зобов'язань
(у тому числі зі сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), крім
витрат, безпосередньо пов'язаних із
здійсненням ліквідаційної процедури.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для зміни або
скасування прийнятого судом першої
інстанції рішення у даній справі, у
зв'язку з чим апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а оскаржений
судовий акт - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги у зв'язку з відмовою в її
задоволенні на підставі статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на апелянта
(позивача).

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 07.10.2014р. у справі №910/12382/14
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
07.10.2014р. у справі №910/12382/14 - без змін.

2.Матеріали справи №910/12382/14 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя
Л.В. Кропивна

Судді
Л.Г. Смірнова

Л.В. Чорна