ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р. Справа № 911/4700/14

Господарський суд Київської області в складі судді Скутельника П.Ф., при секретарі Жилі Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом комунального підприємства "БАТИЇВСЬКЕ" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, ідентифікаційний код: 35756966, місцезнаходження: 03110, м.Київ, вул. Солом'янська, буд. 33,

до фізичної особи-підприємця Діб Закарії, ідентифікаційний номер: , місце проживання: 08003, Київська обл., Макарівський р-н, с. Гавронщина, вул. Київська, буд. 122,

про стягнення заборгованості,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Дугін О.С., який діє на підставі довіреності від 06.11.2014 року за № 46/1486;

від відповідача: Старець І.В., яка діє на підставі довіреності від 02.12.2014 року б/н, -

Обставини справи:

комунальне підприємство "БАТИЇВСЬКЕ" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації (далі за текстом: Позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Діб Закарії (далі за текстом: Відповідач) про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з водо-, теплопостачання, водовідведення та участь в витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 31.05.2010 року за № 10 (далі за текстом: Договір) у вигляді основного боргу в сумі 10341,66 грн. (десять тисяч триста сорок одна гривня 66 коп.), інфляційних нарахувань в сумі 1578,55 грн. (одна тисяча п'ятсот сімдесят вісім гривень 55 коп.), 3-х процентів річних в сумі 391,96 грн. (триста дев'яносто одна гривня 96 коп.).

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що Відповідач не виконав належним чином зобов'язання за договором про надання послуг з водо-, теплопостачання, водовідведення та участь в витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 31.05.2010 року за № 10 з повної оплати наданих послуг, у зв'язку з чим у Відповідача перед Позивачем виникла заборгованість у вигляді основного боргу в сумі 10341,66 грн. (десять тисяч триста сорок одна гривня 66 коп.), інфляційних нарахувань в сумі 1578,55 грн. (одна тисяча п'ятсот сімдесят вісім гривень 55 коп.), 3-х процентів річних в сумі 391,96 грн. (триста дев'яносто одна гривня 96 коп.).

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.11.2014 року порушено провадження у справі № 911/4700/14, розгляд якої призначено на 24.11.2014 року.

24.11.2014 року в судове засідання з'явився представник Позивача, який виконав вимоги ухвали від 05.11.2014 року, подав витребувані судом документи, надав пояснення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали від 05.11.2014 року не виконав. Ухвалою суду від 24.11.2014 року розгляд справи відкладено на 22.12.2014 року.

22.12.2014 року в судове засідання з'явився Позивач, який дав пояснення, позов підтримав та просив задовольнити. В судове засідання з'явився Відповідач, який вимоги попередніх ухвал суду не виконав, надав пояснення, вимоги Позивача визнав в повному обсязі.

У зв'язку з цим, спір розглядався за наявними у справі матеріалами, після дослідження яких та врахування наданих Позивачем і Відповідачем пояснень, суд видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення у справі, оголошення якого призначено на 22.12.2014 року.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Оскільки Позивач та Відповідач про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, доказів, на які Відповідач би посилався, як на підставу для відмови в задоволенні позову, суду не надав, то відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення Позивача та Відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши подані докази, суд -

Встановив:

згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правововідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Цивільним кодексом України у ч. 2 ст. 202 закріплено, що правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

31.05.2010 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір про надання послуг з водо-, теплопостачання, водовідведення та участь в витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 31.05.2010 року за № 10 (далі за текстом: Договір), відповідно до п. 1.1. якого предметом Договору є надання Підприємством за плату Власнику комунальних послуг (холодне, гаряче водопостачання, центральне опалення і водовідведення) в приміщення, будівлю, далі Приміщення (будівля), загальною площею 42,2 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Клименка, 39/8, і участь власника, в витратах по утриманню будинку і прибудинкової території. Приміщення використовується для кафе та є власністю Відповідача.

Відповідно до п. 2.1. Договору, Власник щомісячно сплачує Підприємству вартість фактично отриманих комунальних послуг згідно встановлених постачальниками табуляграм.

Згідно із п. 2.2. Договору, розрахунки за отриманні комунальні послуги здійснюються за діючими тарифами, встановленими відповідними державними органами.

За умовами п. 2.7. Договору, Власник повинен сплачувати всі платежі, які передбачені цим Договором незалежно від результатів господарської діяльності щомісячно, до 1 числа місяця наступного за звітним.

Відповідно до п. 5.1. Договору, строк дії договору встановлено з 31 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року.

Договір у п. 5.2. передбачає, що дія Договору продовжується на наступний строк, якщо жодна із сторін до його закінчення не попередить іншу сторону про припинення Договору.

За таких обставин суд приходить до висновку, що Сторони Договору при укладенні останнього досягли згоди з приводу того, що Договір автоматично продовжує свою дію на наступний рік у випадку, якщо жодна із Сторін не заявила про його припинення до закінчення строку дії Договору.

Цивільний кодекс України у ч. 3 ст. 205 передбачає, що у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

В ході розгляду справи встановлено, що у встановлений п. 5.2. Договору строк до закінчення строку дії Договору жодна із Сторін останнього у 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 роках не заявляла про його припинення, внаслідок чого відповідно до ч. 3 ст. 205 Цивільного кодексу України та в силу п. 5.2. Договору цей Договір вважається таким, що продовжений на наступний рік, в зв'язку з чим станом на 31.10.2014 року Договір є діючим.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Цивільний кодекс України в ст. 526 передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що Позивачем у період з листопада 2010 року по жовтень 2014 року включно виконано свої зобов'язання за Договором, внаслідок чого Позивачем нараховано Відповідачу щомісячно платежі за комунальні послуги та на утримання будинку і прибудинкової території для оплати на загальну суму 20671,33 грн.

Судом встановлено, що станом на день розгляду справи, внаслідок порушення Відповідачем положень п.п. 1.1., 2.1., 2.7. Договору, вимог ст.ст. 526, 530, 629, 903 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, у зв'язку з тим, що Відповідач належним чином не виконав зобов'язання за Договором з своєчасної та повної оплати наданих Позивачем послуг за Договором, за Відповідачем перед Позивачем утворилась заборгованість у вигляді основного боргу у розмірі 10341,66 грн. (десять тисяч триста сорок одна гривня 66 коп.).

В ході розгляду справи судом досліджено матеріали справи, з метою перевірки обґрунтованості визначення Позивачем суми основного боргу у розмірі 10341,66 грн. (десять тисяч триста сорок одна гривня 66 коп.), за наслідками чого суд погоджується з наведеними у позові доводами Позивача щодо підстав виникнення та розміру вказаної суми основного боргу Відповідача. Перевіркою достовірності та правильності зазначеного розрахунку суд приходить до висновку, що останній являється обґрунтованим та вірним і відповідає умовам Договору. На момент судового засідання Відповідачем не подано суду жодних належних доказів, які підтверджують сплату ним суми основного боргу у розмірі 10341,66 грн. (десять тисяч триста сорок одна гривня 66 коп.).

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача заборгованості за Договором у вигляді основного боргу в розмірі 10341,66 грн. (десять тисяч триста сорок одна гривня 66 коп.) визнаються судом обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Поряд з цим, Позивач, за прострочення виконання Відповідачем грошового зобов'язання за Договором, просить суд стягнути з Відповідача інфляційні нарахування в сумі 1578,55 грн. (одна тисяча п'ятсот сімдесят вісім гривень 55 коп.) та 3-и проценти річних в сумі 391,96 грн. (триста дев'яносто одна гривня 96 коп.). Розрахунок суми трьох процентів річних та інфляційних нарахувань знаходиться в матеріалах справи.

Господарський кодекс України у ст. 216 передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності із ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Цивільний кодекс України у ст. 612 передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Суд приходить до висновку, що дії Відповідача є порушенням договірних зобов'язань, тому Відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання.

У відповідності із ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою правильності визначення Позивачем вищевказаних сум трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, судом встановлено, що останні визначені Позивачем вірно і обґрунтовано.

На час розгляду справи, Відповідачем не надано суду доказів сплати Позивачу сум інфляційних нарахувань в сумі 1578,55 грн. (одна тисяча п'ятсот сімдесят вісім гривень 55 коп.) та 3-х процентів річних в сумі 391,96 грн. (триста дев'яносто одна гривня 96 коп.).

Таким чином, суд дійшов висновку, що Позивач довів суду та Відповідач не спростував належними і допустимими доказами те, що у Відповідача перед Позивачем наявна заборгованість за договором про надання послуг з водо-, теплопостачання, водовідведення та участь в витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 31.05.2010 року за № 10 у вигляді основного боргу в сумі 10341,66 грн. (десять тисяч триста сорок одна гривня 66 коп.), інфляційних нарахувань в сумі 1578,55 грн. (одна тисяча п'ятсот сімдесят вісім гривень 55 коп.), 3-х процентів річних в сумі 391,96 грн. (триста дев'яносто одна гривня 96 коп.).

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості за договором про надання послуг з водо-, теплопостачання, водовідведення та участь в витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 31.05.2010 року за № 10 у вигляді основного боргу в сумі 10341,66 грн. (десять тисяч триста сорок одна гривня 66 коп.), інфляційних нарахувань в сумі 1578,55 грн. (одна тисяча п'ятсот сімдесят вісім гривень 55 коп.), 3-х процентів річних в сумі 391,96 грн. (триста дев'яносто одна гривня 96 коп.) є обґрунтованими та доведеними суду за допомогою належних і допустимих доказів, в зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс України у ст. 36 встановлює, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що копії документів, які знаходяться в матеріалах справи та надавались Позивачем суду в якості доказів, є належними та допустимими письмовими доказами, які стосуються предмету спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Надані Позивачем докази не спростовані та Відповідачем протягом розгляду справи не заперечувались.

Поряд з цим, Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з Відповідача судовий збір у сумі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.).

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського кодексу України покладаються судом на Відповідача, як сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 32, 33, 44, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов комунального підприємства "БАТИЇВСЬКЕ" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації до фізичної особи-підприємця Діб Закарії про стягнення заборгованості, - задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Діб Закарії, ідентифікаційний номер: , місце проживання: 08003, Київська обл., Макарівський р-н, с. Гавронщина, вул. Київська, буд. 122, на користь комунального підприємства "БАТИЇВСЬКЕ" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, ідентифікаційний код: 35756966, місцезнаходження: 03110, м.Київ, вул. Солом'янська, буд. 33, заборгованість за договором про надання послуг з водо-, теплопостачання, водовідведення та участь в витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 31.05.2010 року за № 10 у вигляді основного боргу в сумі 10341,66 грн. (десять тисяч триста сорок одна гривня 66 коп.), інфляційних нарахувань в сумі 1578,55 грн. (одна тисяча п'ятсот сімдесят вісім гривень 55 коп.), 3-х процентів річних в сумі 391,96 грн. (триста дев'яносто одна гривня 96 коп.) та судовий збір у сумі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя П.Ф. Скутельник

Повний текст рішення складено та підписано 29.12.2014 року.