КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2014 р. Справа№ 910/25210/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання
Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Першого
заступника прокурора міста Києва

на ухвалу Господарського суду м. Києва

від 17.11.2014

у справі № 910/25210/14 (суддя - Головіна К.І.)

за позовом Першого заступника
прокурора міста Києва в інтересах
держави в особі Державної авіаційної
служби України

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українські
середземноморські авіалінії»

про стягнення заборгованості з
державного збору в сумі 131 153,38 грн,

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від прокуратури: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора міста Києва
звернувся в інтересах держави в особі
Державної авіаційної служби України до
Господарського суду м. Києва з позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українські
середземноморські авіалінії» про
стягнення заборгованості з державного
збору в сумі 131 153,38 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 17.11.2014 у справі №910/25210/14 Першому
заступнику прокурора міста Києва у
прийнятті вищезазначеної позовної
заяви відмовлено на підставі пункту 1
частини 1 статті 62 Господарського
процесуального кодексу України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою,
Перший заступник прокурора міста Києва
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу Господарського суду м. Києва від
17.11.2014 у справі №910/25210/14 та направити
справу на розгляд до суду першої
інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги
прокурор стверджує, що оскаржувану
ухвалу прийнято судом з порушенням та
неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.12.2014
поновлено строк на подання апеляційної
скарги, прийнято таку до провадження та
призначено до розгляду на 29.12.2014.

Сторони та апелянт явку своїх
представників в судове засідання 29.12.2014
не забезпечили, про час і місце
розгляду апеляційної скарги
повідомлялися належним чином,
клопотань про відкладення розгляду
справи не надходило.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 102
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої апеляційна
скарга на ухвалу місцевого
господарського суду розглядається
протягом п'ятнадцяти днів з дня
постановлення ухвали про прийняття
апеляційної скарги до провадження,
колегія суддів, порадившись, ухвалила
здійснити розгляд справи за наявними у
справі матеріалами у відсутність
уповноважених представників сторін та
апелянта.

В судовому засіданні 29.12.2014 колегією
суддів апеляційного господарського
суду було оголошено вступну та
резолютивну частини постанови
господарського суду апеляційної
інстанції.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, обговоривши
доводи апеляційної скарги, розглянувши
матеріали справи, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, правильність
застосування місцевим господарським
судом норм процесуального права,
встановила наступне.

Відмовляючи у прийнятті позовної заяви
на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України,
місцевий господарський суд виходив з
того, що вказана позовна заява не
підлягає розгляду у господарських
судах України, а має бути розглянута за
правилами адміністративного
судочинства, оскільки прокурор
звернувся до суду з позовом в інтересах
органу державної влади - суб'єкта
владних повноважень, який не є
суб'єктом господарювання, при цьому
відносини між сторонами витікають не з
договору, а носять адміністративний
характер.

В апеляційній скарзі апелянт
наголошував на тому, що судом при
винесенні оскаржуваної ухвали не було
враховано, що вказаний спір виник з
правовідносин врегульованих актами
цивільного та господарського
законодавства, та не носить
адміністративного характеру, оскільки
не стосується реалізації компетенції
Державної авіаційної служби України як
суб'єкта владних повноважень.

Колегія суддів погоджується з доводами
апеляційної скарги, а висновок суду
першої інстанції вважає помилковим,
виходячи з наступного.

Згідно статті 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням. У
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Господарський суд порушує справи за
позовними заявами прокурорів, які
звертаються до господарського суду в
інтересах держави. Прокурор, який
звертається до господарського суду в
інтересах держави, в позовній заяві
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах (п. 3 ч. 1, ч.
3 статті 2 ГПК України).

Відповідно до статті 12 ГПК України
господарським судам підвідомчі,
зокрема, справи у спорах, що виникають
при укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім: спорів про
приватизацію державного житлового
фонду; спорів, що виникають при
погодженні стандартів та технічних
умов; спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін; спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів; інших спорів,
вирішення яких відповідно до законів
України та міжнародних договорів
України віднесено до відання інших
органів.

Як вбачається з матеріалів справи,
Перший заступник прокурора міста Києва
звернувся в інтересах держави в особі
Державної авіаційної служби України до
Господарського суду м. Києва з позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українські
середземноморські авіалінії» про
стягнення заборгованості з державного
збору в сумі 131 153, 38 грн, мотивуючи свої
вимоги тим, що відповідач, надавши у
період з червня по серпень 2014 року
послуги перевезення пасажирів і
вантажів та отримавши державний збір
від пасажирів та відправників під час
продажу чартерних рейсів, не сплатив
державних зборів за відповідні послуги
на користь Державного
спеціалізованого фонду фінансування
загальнодержавних витрат на авіаційну
діяльність та участь України у
міжнародних авіаційних організаціях.

При цьому, прокурор посилається на
положення ч. 7 ст. 12 Повітряного кодексу
України, відповідно до якої
забезпечення надходжень коштів до
Фонду здійснюється уповноваженим
органом з питань цивільної авіації -
Державною авіаційною службою України,
що діє на підставі Положення,
затвердженого Указом Президента
України № 398/2011 від 06.04.2011, та є
центральним органом виконавчої влади,
на який покладено завдання щодо
здійснення державного контролю та
нагляду за безпекою цивільної авіації,
організації розроблення
нормативно-правової бази для
регулювання діяльності у галузі
цивільної авіації, сертифікації та
реєстрації) об'єктів і суб'єктів
цивільної авіації та ліцензування їх
діяльності, регулювання використання
повітряного простору та організація
повітряного руху, організація
авіаційних перевезень, сприяння
провадженню (зовнішньоекономічної і
міжнародно-правової діяльності
цивільної авіації (тощо), а, отже, як
вірно зазначив місцевий господарський
суд, є суб'єктом владних повноважень.

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу на те, що згідно ч. 3 ст. 11 ЦК
України цивільні права та обов'язки
можуть виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
24.10.2011 «Про деякі питання підвідомчості
і підсудності справ господарським
судам», у вирішенні питання про те, чи є
правовідносини господарськими, а спір -
господарським, слід виходити з
визначень, наведених у статті 3
Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий
господарському суду, зокрема, за таких
умов:

а) участь у спорі суб'єкта
господарювання;

б) наявність між сторонами, по-перше,
господарських відносин, врегульованих
Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України, іншими
актами господарського і цивільного
законодавства, і, по-друге, спору про
право, що виникає з відповідних
відносин;

в) відсутність у законі норми, що прямо
передбачала б вирішення такого спору
судом іншої юрисдикції.

Як роз'яснено у п. 17 вказаної постанови,
до компетенції господарських судів не
відноситься розгляд справ у спорах:

а) про оскарження рішень
(нормативно-правових актів чи актів
індивідуальної дії), ухвалених
суб'єктом владних повноважень, яким
останній зобов'язує суб'єкта
господарювання вчинити певні дії,
утриматись від вчинення певних дій або
нести відповідальність;

б) про оскарження суб'єктом
господарювання дій (бездіяльності)
органу державної влади, органу
місцевого самоврядування, іншого
суб'єкта владних повноважень, їхньої
посадової чи службової особи, що
випливають з наданих їм владних
управлінських функцій, якщо ці дії
(бездіяльність) не пов'язані з
відносинами, врегульованими
господарським договором;

в) між суб'єктами владних повноважень з
приводу їхньої компетенції у сфері
управління;

г) з приводу укладання та виконання
адміністративних договорів;

д) за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
законом.

Інші справи за участю господарюючих
суб'єктів та суб'єктів владних
повноважень не мають ознак справ
адміністративної юрисдикції і повинні
розглядатися господарськими судами на
загальних підставах. До таких справ
належать усі справи у спорах про право,
що виникають з відносин, врегульованих
Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України, іншими
актами господарського і цивільного
законодавства.

Отже, виходячи з предмету позову, з яким
Перший заступник прокурора звернувся
до суду, суб'єктного складу сторін та
приписів ст. 1 ГПК України, а також
враховуючи, що спірні правовідносини
не входять до вищезазначеного
переліку, колегія суддів погоджується
з доводами апелянта та вважає, що
підстави для віднесення спору про
стягнення заборгованості, що виникла
внаслідок господарської діяльності
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українські
середземноморські авіалінії» до
категорії спорів, що носять
адміністративний (публічно-правовий
характер), відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 11.02.2013 у справі №5011-14/10827-2012.

З огляду на вказані обставини, висновок
суду першої інстанції про відмову у
прийняття позовної заяви з підстав п. 1
ч. 1 ст. 62 ГПК України з посиланням на те,
що позовна заява не підлягає розгляду
в господарських судах України, а має
розглядатися за правилами
адміністративного судочинства є
помилковим.

Відповідно до ч. 5 ст. 106 ГПК України
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право
скасувати рішення повністю або
частково і прийняти нове рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 104 ГПК України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам справи
та порушення норм процесуального
права.

За правилами ч. 7 ст. 106 ГПК України, у
випадку скасування апеляційною
інстанцією ухвали про відмову у
прийнятті позовної заяви, справа
передається на розгляд місцевого
господарського суду.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що оскаржувана ухвала місцевого
господарського суду про відмову у
прийнятті позовної заяви підлягає
скасуванню, а справа підлягає передачі
на розгляд до Господарського суду
міста Києва.

У зв'язку зі скасуванням ухвали
місцевого господарського суду з числа
зазначених у ч. 7 ст. 106 ГПК України з
передачею справи на розгляд суду
першої інстанції, розподіл сум
судового збору повинен бути здійснений
судом першої інстанції за результатами
розгляду ним справи, згідно із
загальними правилами ст. 49 ГПК України
(п. 4.8 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»).

Керуючись статтями 4-3, 99, 101 - 106
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Першого заступника
прокурора міста Києва на ухвалу
Господарського суду міста Києва від
17.11.2014 у справі №910/25210/14 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста
Києва від 17.11.2014 у справі №910/25210/14
скасувати.

3. Матеріали справи №910/25210/14 передати на
розгляд до Господарського суду міста
Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
А.О. Мальченко

Судді
О.В. Агрикова

В.Г. Суховий