ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2014 р.Справа № 916/4248/14

За позовом: Державного підприємства з
питань поводження з відходами як
вторинною сировиною

до відповідача: Комунального
підприємства „Одескомунтранс"

про стягнення 1985056,07грн.

Суддя Малярчук І.А.

В судових засіданнях приймали участь
представники:

від позивача: Приходько Я.М.,
довіреність №103 від 16.07.2014р.

від відповідача: Безмельніцин І.В.,
довіреність від 19.11.2014р.

В судовому засіданні 24.12.2014р. приймали
участь представники:

від позивача: Приходько Я.М.,
довіреність №103 від 16.07.2014р.

від відповідача: Безмельніцин І.В.,
довіреність від 19.11.2014р.

СУТЬ СПОРУ: про стягнення з КП
„Одескомунтранс" на користь
Державного підприємства з питань
поводження з відходами як вторинною
сировиною 898861,88грн. основного боргу,
685260,36грн. пені за період з 30.11.2009р. по
31.08.2014р., 128254,05грн. три проценти річних
за період з 30.11.2009р. по 31.08.2014р., 272679,78грн.
індексу інфляції за період з 30.11.2009р. по
31.08.2014р.

Позивач на заявлених позовних вимогах
наполягає, подав письмові пояснення
від 01.12.2014р. за вх.№31520/14, від 15.12.2014р. за
вх.№33030/14, заяву про зменшення позовних
вимог від 10.12.2014р. за вх.№2-5706/14, в їх
обґрунтування зазначає, що 30.10.2009р. між
ним та відповідачем укладено договір
оренди майна, на виконання якого
останньому було передано майно за
актом приймання-передачі. Однак,
відповідач в порушення умов договору
орендні платежі не сплачує, у зв'язку з
чим у нього утворилась заборгованість,
на яку позивачем нараховано пеню, три
проценти річних, індекс інфляції.
Договір від 30.10.2009р. позивач вважає
таким, що діє, оскільки сторони не
укладали угоди щодо його розірвання.

На вимогу суду щодо надання
оригіналів договору оренди від 30.10.2009р.,
актів приймання-передачі майна позивач
вказав на їх відсутність, однак,
поважних причин відсутності не навів,
доказів такого не надав.

Відповідач проти позову
заперечує, подав відзив на позов від
01.12.2014р. за вх.№31739/14, пояснення від
10.12.2014р. за вх.№32627/14, де вказує, що на
протязі дії договору до 31.12.2010р.
сумлінно, своєчасно та в повному обсязі
виконував умови договору. Згідно до
умов п.п.11.2., 11.6. договору термін його
дії закінчився 31.12.2010р., у зв'язку з чим
27.12.2010р. відповідач звернувся до
позивача із листом, де просив підписати
угоду щодо закінчення строку дії
договору, підписання акту повернення
майна, на який відповіді не отримав.
Строк дії договору оренди від 30.10.2009р.
сторонами не продовжувався.

Також, в своїх запереченнях
відповідач зазначав про відсутність у
нього оригіналів договору від 30.10.2009р.
та актів приймання-передачі до нього.

Клопотання позивача від 16.12.2014р.
за вх.№33195/14 про долучення документів
до матеріалів справи було судом
задоволено.

Ухвалою суду від 15.12.2014р., за
клопотанням представників сторін від
15.12.2014р. за вх.№2-5814/14, згідно ч.3 ст.69 ГПК
України, строк розгляду справи було
продовжено до 05.01.2015р.

У відповідності до ст.77 ГПК
України за умови присутності сторін у
судовому засіданні 15.12.2014р.
оголошувалась перерва до 24.12.2014р.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши доводи сторін, суд
встановив наступне:

Як стверджують сторони спору та
вбачається із наданої до справи
позивачем засвідченої копії, 30.10.2009р.
між структурним підрозділом
Державного підприємства з питань
поводження з відходами як вторинною
сировиною ООУ „Одесаекокомресурси"
(орендодавець) та КП „Одескомунтранс"
(орендар) було укладено договір оренди
індивідуально визначеного майна, що
належить до державної власності
№ОД-4/17, за умовами якого орендодавець
передає, а орендар приймає у строкове
платне користування окреме
індивідуально визначене рухоме майно,
що належить до державної власності, а
саме: автомобіль „Деу Ланос", д.н. 5304КА,
автомобіль МАЗ 437040, д.н. 21187Ка,
контейнери для збору ТПВ тип Н 132 ДК, у
кількості 416 шт. Передача майна в оренду
та повернення його з оренди
здійснюється за актами
приймання-передачі (п.п.1.1., 2.1. договору).

Орендна плата визначається на підставі
Методики розрахунку орендної плати,
затвердженої КМУ, і становить без ПДВ
за базовий місяць розрахунку - листопад
2009 р. 20000грн., ПДВ 4000,16грн., а всього
24000,96грн., із яких без ПДВ: автомобіль
„Деу Ланос" - 1940грн., автомобіль МАЗ -
2960грн., контейнери для збору ТПВ -
15100,80грн. Орендна плата за кожний
наступний місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць. Орендна плата
перераховується на поточний рахунок
орендодавця (балансоутримувача)
щомісяця на підставі рахунка-фактури
орендодавця не пізніше 12 числа місяця,
наступного за звітним. Орендна плата,
перерахована несвоєчасно або не в
повному обсязі, підлягає індексації і
стягується орендодавцем відповідно до
чинного законодавства України з
нарахуванням пені від суми
заборгованості за кожен день
прострочення та з урахуванням
індексації за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.
Пеня нараховується та стягується до
повного виконання зобов'язань по
орендній платі (п.п.3.1., 3.2., 3.3. договору
№ОД-4/17 від 30.10.2009р.).

За умовами п.11.2. договору №ОД-4/17 від
30.10.2009р. термін оренди за цим договором
починає свій перебіг з 01.11.2009р. та
закінчується 31.12.2010р.

Одночасно, у поясненнях від 15.12.2014р. за
вх.№33030/14 позивач відзначив, що надати
на огляд суду оригінали договору
№ОД-4/17 від 30.10.2009р. та акти
приймання-передачі майна не може,
оскільки такі відсутні.

В свою чергу, відповідач також не подав
на вимогу суду оригінали та/або копію
договору №ОД-4/17 від 30.10.2009р., акти
приймання-передачі майна.

На виконання договору №ОД-4/17 від
30.10.2009р. відповідач за актом
приймання-передачі від 30.10.2009р. отримав
обумовлене договором майно у
користування.

08.10.2010р. за актом приймання-передачі
орендар повернув орендодавцю частину
орендованого майна, а саме, автомобіль
„Деу Ланос", д.н. 53404КА.

Відповідач оплачував орендну плату, в
підтвердження чого подав платіжні
доручення №129 від 02.10.2009р., №187 від
03.11.2009р., №252 від 11.12.2009р., №290 від 20.01.2010р.,
№362 від 10.02.2010р., №404 від 03.03.2010р., №453 від
01.04.2010р., №1 від 07.05.2010р., №90 від 29.06.2010р.,
№110 від 13.07.2010р., №217 від 27.08.2010р., №232 від
31.08.2010р., №334 від 05.10.2010р., №437 від 04.11.2010р.,
№533 від 24.12.2010р., №550 від 14.01.2011р.,
банківські виписки Філії ПАТ
„Державного експортно-імпортного
банку України" від 01.03.2012р., від 12.03.2011р.,
від 28.12.2011р., від 02.04.2012р.,

Гарантійним листом №266 від 18.11.2011р.
відповідач гарантував позивачу з
01.12.2011р. відновити платежі за оренду
майна.

Позивач звертався до відповідача із
претензіями від 19.12.2012р. №1077, від
28.02.2014р. за вх.№40 з вимогою погасити
існуючу заборгованість по орендній
платі, у відповідь на яку відповідач
листом №230 від 28.12.2012р. повідомив, що
розгляне її після встановлення
обставин правонаступництва від
Укрекоресурси до Південного
регіонального управління розвитку та
контролю ДП з питань поводження з
відходами як вторинною сировиною.

Супровідним листом №013 від 05.02.2014р.
позивач надіслав відповідачу
рахунки-фактури на оплату орендної
плати, а саме: №СФ-0000005 від 31.05.2010р. на
суму 24000,96грн., №СФ-0000011 від 31.10.2010р. на
суму 22227,24грн., №СФ-0000002 від 28.02.2011р. на
суму 21672,96грн., №СФ-0000004 від 30.04.2011р. на
суму 21672,96грн., №СФ-00022 від 31.05.2011р. на
суму 21672,96грн., №ОУ-0000003 від 30.06.2011р. на
суму 21672,96грн., №СФ-00021 від 31.07.2011р. на
суму 21672,96грн., №СФ-00030 від 31.08.2011р. на
суму 21672,96грн., №СФ-00035 від 30.09.2011р. на
суму 21672,96грн., №СФ-00037 від 31.10.2011р. на
суму 12622,46грн., №СФ-00038 від 31.10.2011р. на
суму 4905,20грн., №СФ-00040 від 30.11.2011р. на
суму 1214,70грн., №СФ-0000045 від 31.12.2011р. на
суму 21672,96грн., №СФ-0000046 від 31.120.2011р. на
суму 1261,39грн., №СФ-0000002 від 31.01.2012р. на
суму 1261,39грн., №СФ-0000009 від 29.02.2012р. на
суму 21672,96грн., №СФ-0000010 від 29.02.2012р. на
суму 1261,34грн., №СФ-0000018 від 31.03.2012р. на
суму 1326грн., №СФ-0000025 від 30.04.2012р. на суму
21672,96грн., №СФ-0000026 від 30.04.2012р. на суму
1329,97грн., №СФ-0000034 від 31.05.2012р. на суму
12672,96грн., №СФ-0000035 від 31.05.2012р. на суму
1595,15грн., №СФ-0000042 від 30.06.2012р. на суму
21672,96грн., №СФ-0000043 від 30.06.2012р. на суму
1595,15грн., №СФ-0000050 від 31.07.2012р. на суму
21672,96грн., №СФ-0000051 від 31.07.2012р. на суму
1595,15грн., №СФ-0000058 від 31.08.2012р. на суму
21672,96грн., №СФ-0000059 від 31.08.2012р. на суму
1595,15грн., №СФ-0000071 від 30.09.2012р. на суму
21672,96грн., №СФ-0000072 від 31.10.2012р. на суму
21672,96грн., №СФ-0000080 від 31.10.2012р. на суму
1595,15грн., №СФ-0000081 від 30.11.2012р. на суму
21672,96грн., №СФ-0000082 від 30.11.2012р. на суму
1447,15грн., №СФ-0000095 від 31.12.2012р. на суму
21672,96грн., №СФ-0000006 від 31.01.2013р. на суму
1374грн., №СФ-0000001 від 31.01.2013р. на суму
21672,96грн., №СФ-0000007 від 28.02.2013р. на суму
21672,96грн., №СФ-0000008 від 28.02.2013р. на суму
1496,40грн., №СФ-0000015 від 29.03.2013р. на суму
21672,96грн., №СФ-0000016 від 29.03.2013р. на суму
1374грн., №СФ-0000025 від 30.04.2013р. на суму
21672,96грн., №СФ-0000026 від 30.04.2013р. на суму
1104грн., №СФ-0000027 від 31.05.2013р. на суму
21672,96грн., №СФ-0000028 від 31.05.2013р. на суму
1142,40грн., №СФ-0000033 від 28.06.2013р. на суму
21672,96грн., №СФ-0000034 від 28.06.2013р. на суму
1134грн., №СФ-0000039 від 31.07.2013р. на суму
21672,96грн., №СФ-0000040 від 31.07.2013р. на суму
1134грн., №СФ-0000045 від 31.08.2013р. на суму
21672,96грн., №СФ-0000046 від 31.08.2013р. на суму
1134грн., №СФ-0000051 від 30.09.2013р. на суму
21672,96грн., №СФ-0000052 від 30.09.2013р. на суму
1134грн., №СФ-0000057 від 31.10.2013р. на суму
21672,96грн., №СФ-0000058 від 31.10.2013р. на суму
1134грн., №СФ-0000070 від 30.11.2013р. на суму
21672,96грн., №СФ-0000071 від 30.11.2013р. на суму
1134грн., №СФ-0000078 від 31.12.2013р. на суму
21672,96грн., №СФ-0000079 від 31.12.2013р. на суму
1134грн., №СФ-0000001 від 31.01.2014р. на суму
21672,96грн.

Крім того, згідно наказу КП
„Одескомунтранс" №53 від 28.12.2010р.
вирішено забезпечити належне
зберігання орендованого майна до
моменту складання акту
приймання-передачі, заборонено
використання та експлуатацію цього
майна.

Одночасно, листом №218 від 27.12.2010р.
відповідач нагадав позивачу про
закінчення 31.12.2010р. дії договору №ОД-4/17
від 30.10.2009р. та повідомив про
відсутність у нього намірів
продовжувати договір, з підстав чого
просив визначити представника для
підписання акту прийому-передачі
орендованого майна.

Між тим, як вбачається із листа КП
„Одескомунтранс" від 07.09.2011р. №218,
відповідач підтверджує факт укладення
між сторонами спору договору оренди
від 30.10.2009р., вказує на наявність у нього
заборгованості по договору станом на
31.03.2011р. в сумі 34227,72грн., відмічає про
виявлення за результатами проведення
інвентаризації непридатності більш
ніж 80% контейнерів до використання, у
зв'язку з чим просило внести зміни до
договору оренди стосовно зменшення
орендної плати.

Непридатність 213 контейнерів для збору
ТПВ відображена відповідачем у
протоколі засідання інвентаризаційної
комісії від 24.03.2014р.

Проаналізувавши обставини справи та
правову позицію сторін, суд дійшов
висновку про неправомірність
заявлених позивачем позовних вимог
щодо стягнення з відповідача 898861,88грн.
основного боргу з огляду на такі
положення законодавства.

Згідно ч.1 ст.759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Якщо
розмір плати не встановлений
договором, він визначається з
урахуванням споживчої якості речі та
інших обставин, які мають істотне
значення (ч. 1 ст.762 Цивільний кодекс
України).

Таким чином, наявні у справі докази
свідчать про укладення між сторонами
спору договору оренди №ОД-4/17 від
30.10.2009р., факт чого усно підтверджують
представники сторін та надана
позивачем копія зазначеного договору.

Правила щодо належності і допустимості
доказів встановлені ст.34 ГПК України,
згідно ч.2 якої обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до положень ст.36 ГПК України
письмовими доказами є документи i
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Письмові
докази подаються в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії. Якщо
для вирішення спору має значення лише
частина документа, подається
засвідчений витяг з нього. Оригінали
документів подаються, коли обставини
справи відповідно до законодавства
мають бути засвідчені тільки такими
документами, а також в інших випадках
на вимогу господарського суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України
„Про оренду державного та
комунального майна" орендою є
засноване на договорі строкове платне
користування майном, необхідним
орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Звідси, відсутність оригіналу
договору, не дозволяє суду дійти
висновку щодо його умов, якими
визначено зобов'язання сторін, зокрема,
порядку сплати орендної плати,
нарахування штрафних санкцій за
порушення строків її сплати, що є
суттєвим при розгляді даного позову,
оскільки його предметом є сплата
орендної плати, пені згідно до договору
від 30.10.2009р.

Не має змоги також суд пересвідчитись
щодо строку дії договору, оскільки
відповідач стверджує про закінчення
строку дії договору оренди 31.12.2010р., а
позивач стверджує про необхідність
припинення договору саме шляхом
вчинення певної угоди про його
розірвання, тоді як така умова, як
обов'язкова для цього, у поданій
позивачем копії зазначеного договору
відсутня.

Крім того, вище проаналізоване судом
листування сторін вказує на те, що
орендні правовідносини сторін
врегульовані не були належним чином,
оскільки відповідач зазначав про
наміри не продовжувати договір, а в
подальшому визначив власну
заборгованість за оренду станом на
березень 2011р., коли, за словами
останнього, договір вже припинився
через сплин строку, на який його було
укладено. Одночасно, відповідачем було
проведено інвентаризацію орендованого
майна та виявлено його непридатність
до експлуатації в об'ємі 80%, з підстав
чого вирішено його не експлуатувати з
грудня 2010р. При цьому, позивачем факт
користування відповідачем майном
після грудня 2010р. суду не доведено.

Однак, майно позивача на час розгляду
справи знаходиться у відповідача, про
що останній не заперечує, незважаючи на
те, що листом №218 від 27.12.2010р. відповідач
виклав прохання до позивача
уповноважити представника на
підписання акту приймання-передачі
майна з оренди, доказів вчинення чого
позивачем не подано. Отже, з огляду на
це, провини відповідача у неповерненні
орендованого майна не має.

Таким чином, за недоведеності
існування між сторонами оформлених
належним чином орендних правовідносин,
відсутні підстави у позивача
стверджувати про наявність у
відповідача заборгованості по
орендній платі у заявленій сумі згідно
договору оренди від 30.10.2009р. Звідси, суд
вбачає недоведеність та
необґрунтованість позовних вимог
позивача про стягнення з відповідача
898861,88грн. основного боргу, у зв`язку з
чим у задоволенні цієї позовної вимоги
суд відмовляє.

Така позиція суду узгоджується із
позицією, викладеною у постановах ВССУ
по справі №6-45222ск13, ВГСУ у справах
№910/17775/13, №923/1102/13, №923/1142/13.

Крім того, позивачем заявлено до
стягнення з відповідача 685260,36грн. пені
за період з 30.11.2009р. по 31.08.2014р., 128254,05грн.
три проценти річних за період з 30.11.2009р.
по 31.08.2014р., 272679,78грн. індексу інфляції
за період з 30.11.2009р. по 31.08.2014р.

У відповідності до приписів ст.546
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язань може забезпечуватись
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочин, щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

У відповідності з п. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже, так як вимоги про стягнення пені,
три проценти річних, індексу інфляції є
похідними від вимоги про стягнення
основного боргу, у задовленні якої суд
відмовив, задоволенню судом не
підлягають позовні вимоги позивача про
стягнення з відповідача 685260,36грн. пені
за період з 30.11.2009р. по 31.08.2014р., 128254,05грн.
три проценти річних за період з 30.11.2009р.
по 31.08.2014р., 272679,78грн. індексу інфляції
за період з 30.11.2009р. по 31.08.2014р.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК
України).

Враховуючи те, що позовні вимоги
позивача є необґрунтованими та
документально непідтвердженими, суд
відмовляє у їх задоволенні у повній
мірі.

Згідно ст.ст.44, 49 ГПК України судовий
збір за розгляд судом даного позову в
сумі 39701,12грн. відноситься за рахунок
позивача. Надмірно плачений позивачем
судовий збір в сумі 17977,24грн. підлягає
поверненню позивачу з державного
бюджету.

Керуючись ст. ст. 49, 82- 85 ГПК України
суд, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити позивачу у задоволенні
позову повністю.

2. Повернути Державному підприємству з
питань поводження з відходами як
вторинною сировиною (02090, м. Київ, вул.
Лобачевского,23-В, код 20077743) з державного
бюджету України через Головне
управління державної казначейської
служби України в Одеській області (м.
Одеса, вул.Садова,1 „А", код 37607526)
судовий збір, надмірно сплачений
згідно платіжного доручення №8214951 від
09.10.2014р. в сумі 17977 (сімнадцять тисячі
дев'ятсот сімдесят сім) грн. 24коп.

Рішення господарського суду
набирає законної сили згідно зі ст. 85
ГПК України, після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 29.12.2014
р.

Суддя
І.А. Малярчук

Повне рішення складено 29 грудня 2014 р.