Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
тел. (0412) 48-16-20,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р.
Справа № 906/1434/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Лозинської І.В.

при секретарі Поливко М.С.

за участю представників сторін:

- від позивача: не прибув

- від відповідача: ОСОБА_1 - представник
за дов. від 12.03.2014 р.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Т.Л.Авто" (м. Київ)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м.
Житомир)

про стягнення 30965,09 грн

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Т.Л.Авто" (м. Київ)
подало до господарського суду позов
про стягнення з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (м. Житомир) 30965,09 грн
в рахунок оплати товару, поставленого
згідно з умовами Договору поставки
товару від 01.05.2014 № 31, з яких: 24000,00 грн
основного боргу, 65,09 грн 3% річних та 6900,00
грн штрафу.

Ухвалою від 27.10.2014 господарський суд
прийняв позовну заяву, порушив
провадження у справі, призначив справу
до розгляду.

Ухвалою від 11.11.2014 господарський суд
розгляд справи відклав, зобов'язав
сторони виконати вимоги згідно з
резолютивною частиною ухвали.

Ухвалою від 09.12.2014 господарський суд
прийняв до розгляду заяву позивача від
26.11.2014 про зміну предмета позову,
відповідно до якої позивач просить
стягнути з відповідача суму основного
боргу у розмірі 23000,00 грн, 216,33 грн 3%
річних та 7384,10 грн інфляційних втрат, а
разом 30600,43 грн.

До початку судового засідання 23.12.2014 р.
на адресу господарського суду від
позивача надійшли такі документи:

- письмові пояснення від 19.12.2014 з
приводу встановлення ціни на товар,
згідно з якими зазначено, що накладна №
UC-Н4206-003 від 25.07.2014 на суму 27600,00 грн
містить всі відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення
сторонами, а отже є дійсною (а. с. 66 - 74),

- клопотання від 19.12.2014 про розгляд
справи за наявними в матеріалах справи
доказами, у зв'язку з неявкою
представника позивача в судове
засідання по причині зайнятості в
іншому судовому засіданні в
Дніпропетровському апеляційному
господарському суді, на підтвердження
чого надано копію судової повістки,
роздрукованої з електронного сайту
суду (а. с. 75 - 79).

Представник відповідача згідно з
усними поясненнями, наданими в
засіданні суду 09.12.2014, факт отримання
поставленого позивачем товару визнав,
однак проти задоволення позову про
стягнення з відповідача коштів
заперечив, з викладених у відзиві на
позовну заяву від 09.12.2014 (а. с. 53 - 55)
мотивів, зокрема, у зв'язку з
неправильним заповненням позивачем
видаткової накладної та порушенням у
зв'язку з цим Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні"; вважає, що
неправильне оформлення
бухгалтерського документу впливає на
розрахунок штрафних санкцій,
формування податкового кредиту та
зобов'язання сторін.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.05.2014 між ТОВ "Т.Л.АВТО"
(позивач/постачальник) та ФОП ОСОБА_2
(відповідач/покупець) було укладено
Договір поставки товару № 31 (далі -
Договір, а. с. 10 - 13), за умовами якого
постачальник зобов'язався протягом дії
Договору поставляти покупцю товар
окремими партіями за цінами, в
асортименті та кількості, що остаточно
погоджується сторонами в накладних,
які є невід'ємною частиною Договору, а
покупець зобов'язується приймати товар
та оплачувати його на встановлених
Договором умовах (п. 1.1).

Пунктом 4.1 Договору погоджено, що ціни
на товар визначаються сторонами
відповідно до накладних на момент
поставки партії товару.

Згідно приписів пунктів 5.1, 5.2. Договору,
покупець зобов'язаний провести повний
розрахунок за отриману по накладній
партію товару протягом 14 календарних
днів з моменту отримання цієї партії за
накладною; розрахунок проводиться
шляхом перерахування суми вартості
партії товару, в безготівковому
порядку, в гривнях, на банківський
рахунок постачальника.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
стверджує, що протягом договірних
відносин, що виникли в межах укладеного
між ним та відповідачем Договору
поставки товару № 31 від 01.05.2014, позивач
поставив відповідачу товар на загальну
суму 27600,00 грн.

Відповідач свої зобов'язання щодо
оплати товару виконав частково на суму
4600,00 грн, що стало підставою для
звернення позивача до суду з позовом
про стягнення з відповідача 23000,00 грн
боргу.

Також, з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК
України, позивач заявив до стягнення з
відповідача 216,33 грн 3% річних та 7384,10 грн
інфляційних нарахувань.

Дослідивши в сукупності матеріали
справи, господарський суд враховує
таке.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини.

За ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,
позовні вимоги ґрунтуються на
укладеному між сторонами Договорі
поставки товару № 31 від 01.05.2014.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 вказаної статті, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю -
продаж, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає з
характеру відносин сторін.

Матеріалами справи підтверджено, що
згідно з накладною від 25.07.2014 № UC-H4206-003
(а. с. 15), позивач поставив на адресу
відповідача товар, визначений умовами
Договору поставки від 01.05.2014 № 31, на
загальну суму 27600,00 грн.

При цьому, з усних пояснень
представника відповідача вбачається,
що факт отримання відповідачем товару
ним не заперечується (а. с. 58, 59).

Приписами ст. 692 ЦК України визначено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцю повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається,
що за загальним правилом, обов'язок
покупця оплатити товар виникає після
його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на товар.
Це правило діє, якщо спеціальними
правилами або договором купівлі -
продажу не встановлено інший строк
оплати.

Відповідно до п. 5.1 Договору поставки
сторони погодили, що покупець
зобов'язаний провести повний
розрахунок за отриману по накладній
партію товару протягом 14 календарних
днів з моменту отримання цієї партії за
накладною.

Відтак, з огляду на приписи ст. 692 ЦК
України та п. 5.1 Договору, у відповідача
виник обов'язок щодо оплати товару, а у
позивача, відповідно, виникло право
вимоги такої оплати з 26.07.2014, тобто на
наступний день після підписання
сторонами накладної. Звідси, кінцевим
строком оплати товару є 08.08.2014.

Слід зазначити, що відповідно до
платіжного доручення № 196 від 15.07.2014
відповідачем було перераховано на
рахунок позивача 1600,00 грн (копія
банківської виписки на а. с. 34, 35), які,
враховуючи здійснену позивачем 25.07.2014
поставку, були зараховані ним в рахунок
оплати товару по накладній № UC-H4206-003.

Таким чином, станом на 09.08.2014 загальна
сума заборгованості відповідача за
отриману продукцію склала 26000,00 грн
(27600,00 - 1600,00), що підтверджується
підписаним представниками сторін
актом звіряння розрахунків (а. с. 18).

У зв'язку з проведенням відповідачем
розрахунків за отриманий товар лише
частково, позивач 05.09.2014 направив на
адресу відповідача претензію про
сплату заборгованості від 27.08.2014 (а. с. 16,
17).

У відповідь на претензію, відповідач
перерахував на рахунок позивача кошти,
відповідно: 11.09.2014 - 2000,00 грн та 31.10.2014 -
1000,00 грн (а. с. 82, 83).

Ще 500,00 грн було сплачено відповідачем
на рахунок позивача в процесі розгляду
спору, що підтверджується копією
платіжного доручення № 426 від 22.12.2014 (а.
с. 91), та є підставою для припинення
провадження в цій частині спору на
підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80
ГПК України.

З огляду на викладене, внаслідок
неналежного виконання відповідачем
своїх договірних зобов'язань, у нього
утворився борг перед позивачем, який
станом на день судового розгляду
справи складає 22500,00 грн (26000,00 - 2000,00 -
1000,00 - 500,00).

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічні положення
містяться в ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Таким чином, суд приходить до висновку
про законність та обґрунтованість
вимог позивача щодо стягнення 22500,00 грн,
несплачених відповідачем в рахунок
оплати поставленого товару - шина
385/65R22/5 T-835 нc20 160 K BONTYRE в кількості 6
одиниць.

Що стосується здійсненого позивачем
розрахунку 3% річних та інфляційних,
слід зазначити, що за ч. 2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи розрахунків (а. с. 46, 47), позивач
просить стягнути з відповідача 3%
річних у сумі 216,33 грн, а також 7384,10 грн
інфляційних нарахувань.

Перевіривши проведені позивачем
нарахування річних та інфляційних,
господарський суд встановив, що їх суми
обґрунтовані та вірні.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень
належними та допустимими у справі
доказами; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Суд зазначає, що вимоги позивача
підтверджуються належними в
матеріалах справи документами, зокрема
підписаною відповідачем накладною,
погодженим між сторонами актом звірки,
частково здійсненими відповідачем
оплатами товару.

Відповідач, в свою чергу, факт поставки
товару визнав, однак доказів його
оплати станом на день судового
розгляду спору не надав. Поряд з цим,
суд вказує, що заперечення відповідача
щодо предмету спору, викладені у
відзиві на позовну заяву від 09.12.2014,
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами та не можуть бути
підставою для звільнення від обов'язку
щодо оплати отриманого товару.

Накладна № UC-H4206-003 від 25.07.2014, що
засвідчує поставку товару, містить
реквізити назви самого документа, дату
та місце його складання, назви
контрагентів від імені яких складено
накладну, детальний опис найменування
товару, що поставляється, одиницю
виміру, кількість, ціну товару з ПДВ і
без ПДВ, підпис особи, відповідальної
за здійснення і правильність
оформлення накладної, особистий підпис
відповідача як одержувача товару та
печатки контрагентів, що дають змогу
ідентифікувати сторони зазначених
зобов'язань.

Твердження відповідача про
недійсність накладної з огляду на
невідповідність її графи "всього
відпущено: одна найменувань товару"
графі "кількість: 6" спростовується
доводами суду про те, що найменування
та кількість це дві різні категорії
товару, оскільки найменування визначає
вид товару, що постачається, а
кількість є показником множини

Що стосується зазначення ціни у
накладній, то суд погоджується з
висновками відповідача про
неможливість її виразу у такий спосіб,
як зазначено позивачем, оскільки
розрахунок вартісного показника, у
якому в наслідок добутку показників
граф "кількість" та "ціна без ПДВ"
накладної отримується число, у якому
кількість знаків після коми перевищує
два, вважається вірним, якщо з метою
скорочення такої кількості знаків до
другого знаку після коми округлення не
призводить до збільшення такого знаку
на « 1» (одиницю) (лист Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у м. Києві від 12.08.2014 №
7323/10/26-15-11-01-6).

Поряд з цим, суд зазначає, що оскільки
відповідач підписав накладну № UC-H4206-003
від 25.07.2014 без зауважень та підтвердив
прийняття товару, в т.ч. шляхом
здійснення часткових платежів щодо
його оплати на рахунок позивача,
недоліки щодо заповнення графи
накладної, на які полається відповідач,
не можуть бути підставою для визнання
її недійсною та звільнення, у зв'язку з
цим, відповідача від обов'язку виконати
зустрічне зобов'язання щодо оплати
поставленого товару.

Враховуючи викладене, суд вважає
позовні вимоги (з урахуванням заяви від
26.11.2014) обґрунтованими, заявленими
згідно з чинним законодавством і
укладеним Договором та такими, що
підлягають задоволенню частково на
суму 30100,43 грн, з яких: 22500,00 грн основний
борг, 216,33 грн 3% річних та 7384,10 грн
інфляційні втрати.

В частині стягнення 500,00 грн
провадження суд припиняє на підставі п.
1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку з
відсутністю спору.

Сплата судового збору покладається на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, п. 1-1 ч. 1
ст. 80, 82 - 85 ГПК України, господарський
суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (10002, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Т.Л.АВТО" (03134, м. Київ,
вул. Симиренка, 36, ):

-22500,00 грн. - основного боргу;

-216,33 грн. - 3% річних;

- 7384,10 грн. - інфляційних;

- 1827,00 грн. - судового збору.

3. Припинити провадження в частині
стягнення основного боргу 500 грн.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 26.12.2014

Суддя
Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу (реком.)