ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 р. Справа № 909/1316/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Шкіндер
П. А., при секретарі судового засідання
Кучма І. І., розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом: Національний університет
водного господарства та
природокористування, вул.Соборна,11, м.
Рівне, 33028

до відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Галтехнопарк" вул.
Вітовського,32А, м. Галич, Галицький
район, Івано-Франківська область,77100

про стягнення заборгованості в сумі
6906,25грн. боргу та 1000грн. моральної
шкоди, завданої діловій репутації

за участю представників сторін:

від позивача:Слівінська Вікторія
Михайлівна -довіреність № 24 від 01
березня 2014року

від відповідача: представники не
з'явилися;

встановив

Національний університет водного
господарства та природокористування
звернувся в суд із позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Галтехнопарк" про
стягнення заборгованості в сумі
6906,25грн та 1000грн. моральної шкоди,
завданої діловій репутації.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився,натомість
звернувся до суду з клопотанням про
розгляд справи за його відсутності.

Вiдповiдно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України вiд 26.12.2011 р. № 18 «Про деякi
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої iнстанцiї» у
випадку нез'явлення в засiдання
господарського суду представникiв обох
сторiн або однiєї з них справа може бути
розглянута без їх участi, якщо неявка
таких представникiв не перешкоджає
вирiшенню спору.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги
позивача визнає частково - в частині
стягнення основного боргу, мотивуючи
тяжким фінансовим становищем. Свої
доводи виклав у відзиві на позовну
заяву № 74/14 від 05.12.2014року

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника відповідача,
із врахуванням ст.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, стосовно розгляду спору
впродовж розумного строку, всебічно та
повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності всі докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, враховуючи
вимоги чинного законодавства, суд
вважає позов таким, що підлягає
частковому задоволенню.

03.09.2012року між Національним
університетом водного господарства та
природокористування та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Галтехнопарк" було укладено договір
на створення (передачу)
науково-технічної і проектної
продукції № 4-511. Відповідно до даного
договору позивачем були виконані
роботи по створенню (передачі)
науково-технічної і проектної
продукції, а саме досліджено
характеристики моцності,
деформативності та випробувано на
відповідність чинним нормативним
документом вогнетривкої цегли, яка
використовується ТзОВ "Галтехнопарк".
Згідно п.2.1 договору та протоколу
погодження договірної ціни на
створення науково-технічної
(проектної) продукції, який є додатком
до вищевказаного договору, договірна
ціна складає 9800грн. вказана сума
підтверджується Актом № 1
здачі-приймання науково- технічної
продукції від 21.12.2012року на суму 9800грн.,
в тому числі аванс в сумі 5000грн.. Акт
підписаний сторонами та скріплений
печатками. Відповідно до п.3.1 договору,
відповідач мав провести кінцевий
розрахунок до 28.12.2012року. Проте,
відповідач заборгованість в повному
обсязі не погасив.

Дослідженням матеріалів справи,
судом встановлено, що на виконання умов
договірних відносин, позивачем були
виконані роботи по створенню
(передачі) науково-технічної і
проектної продукції, а саме досліджено
характеристики моцності,
деформативності та випробувано на
відповідність чинним нормативним
документом вогнетривкої цегли.

Відповідно до п.3.1. договору по
закінченню виконання всієї роботи
сторони складають двосторонній акт
здачі-приймання закінченої роботи , що
є підставою для проведення розрахунку
з виконавцем. Підставою для складання
акту здачі-приймання повністю
закінченої роботи є представлена
виконавцем (позивачем)
науково-технічна і проектна продукція,
яка виконана відповідно до чинних
нормативних документів.

У матеріалах справи міститься
належно засвідчений Акт № 1 здачі
-приймання науково-технічної продукції
від 21.12.2012року. Вказаний документ
засвiдчений пiдписами та скрiплений
печатками сторiн. Таким чином,
зазначеним вище актом 1 здачі
-приймання науково-технічної продукції
пiдтверджується факт виконання
позивачем та прийняття вiдповiдачем
робiт на загальну суму 9800 грн. і
приймається до уваги судом в якостi
належних та допустимих доказiв в
розумiннi ст. 34 ГПК України на
пiдтвердження факту виконання та
прийняття робiт.

Однак, як встановлено, відповідач
неналежно виконав взяті на себе
договірні зобов'язання, в частині
оплати за виконані роботи, у строк
встановлений у договорі №4-511 від
03.09.2012року і як наслідок виникла
заборгованість в сумі 4800грн. (5000грн.
відповідачем сплачено авансом). Станом
на 25.12.2014р. в матеріалах справи відсутні
відомості, які підтвердили б сплату
відповідачем вище зазначеної суми
боргу.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу
України вбачається, що цивільні права
та обов'язки виникають зокрема, з
Договору.

Згiдно п. 1 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та iншi
учасники господарських вiдносин
повиннi виконувати господарськi
зобов'язання належним чином вiдповiдно
до закону, iнших правових актiв,
договору, а за вiдсутностi конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
вiдповiдно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорiв
застосовуються вiдповiднi положення ЦК
України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином вiдповiдно до умов договору та
вимог ЦК України, iнших актiв цивiльного
законодавства, а за вiдсутностi таких
умов та вимог - вiдповiдно до звичаїв
дiлового обороту або iнших вимог, що
звичайно ставляться.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язаннi встановлений строк
(термiн) його виконання, то воно пiдлягає
виконанню у цей строк (термiн);
зобов'язання, строк (термiн) виконання
якого визначений вказiвкою на подiю, яка
неминуче має настати, пiдлягає
виконанню з настанням цiєї подiї.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 879 ЦК України,
оплата робiт провадиться пiсля
прийняття замовником виконаних робiт,
якщо iнший порядок розрахункiв не
встановлений за погодженням сторiн.

Згiдно зi ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змiстом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як вказує ст.629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Оскільки, відповідач неналежно
виконав свої зобов'язання, які
випливають з Договору та закону, то,
вимога позивача про стягнення з
відповідача заборгованості за
виконані роботи

в сумі 4900грн., підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до статті 599 Цивільного
кодексу України зобов"язання
припиняється належним чином
проведеним виконанням.

Однак, якщо зобов"язання не виконано
належним чином, то на сторону, яка
допустила неналежне виконання,
покладаються додаткові юридичні
обов"язки в тому числі передбачені ч.2
ст.625 Цивільного кодексу України
/боржник, який прострочив виконання
грошового зобов"язання, на вимогу
кредитора зобов"язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом/.

Враховуючи вище зазначену правову
норму, позивачем правомірно нараховано
відповідачу, 272,22грн. - 3% річних, 939грн. -
інфляційних втрат, які підлягають
стягненню за період та у сумі вказаній
позивачем у розрахунку, який
визнається судом арифметично вірним.

Що стосується вимоги позивача про
стягнення з відповідача пені в розмірі
895,00грн., то у суду відсутні правові
підстави для задоволення цієї вимоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують
на користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін. Судом
встановлено, що позивачем пропущено
спеціальну позовну давність
встановлену п.п. 1 п.2 ст. 258 ЦК України, а
тому у суду відсутні підстави для
задоволення вимоги позивача про
стягнення пені за прострочку платежу.

Позивач в позовній заяві просить
суд стягнути з відповідача 1000грн.
моральної шкоди за затримку
відповідачем оплати, що нанесло, на
думку позивача, значної моральної
шкоди діловій репутації університету.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, тобто заподіяна
моральна шкода відшкодовується тій
фізичній чи юридичній особі, права якої
були безпосередньо порушені
протиправними діями (бездіяльністю)
інших осіб.

При відшкодуванні моральної
шкоди необхідно з'ясовувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних страждань, а
також в якій матеріальній формі
позивач оцінює заподіяну йому шкоду та
чим він при цьому керується. Згідно з
листом Міністерства юстиції України
№35-13/797 від 13.05.2004 р. «Відшкодування
моральної шкоди» з'ясуванню підлягає
підтвердження факту заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не надано суду доказів
факту наявності шкоди, причинного
зв'язку між шкодою і протиправними
діями відповідача, його вини у
заподіянні моральної шкоди позивачеві.

Оскільки позивачем всупереч
вимогам статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України не
доведено факту спричинення позивачу
саме моральної шкоди, не представлене
обґрунтування розміру моральної шкоди,
заявленої до відшкодування, то за таких
обставин, у суду відсутні правові
підстави для задоволення позову.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

З огляду на вимоги ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, на основі вище
вказаного, обґрунтованими є позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача 4800грн. основного боргу,
929грн. втрат від інфляції, 272,22грн. - 3%
річних. В частині стягнення пені та
моральної шкоди - відмовити.

Враховуючи приписи ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, судові витрати покласти на
сторін пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. При цьому,
правило ст.49 Господарського
процесуального кодексу України, щодо
розподілу сум судового збору у справах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, пропорційно розміру
задоволених позовних вимог
застосовується також і у випадках, коли
судовий збір сплачено за мінімальною
ставкою (п. 4.1.постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України"№7 від 21.02.13р.).

Керуючись ст.124 Конституції
України, ст.ст. 11, 526, 530,599,610,625,629, 879,1167

Цивільного кодексу України, ст.193
Господарського кодексу України, ст. 1
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" ст.ст. 33, 34, 49, 80, ст. 82 -85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

позов Національного університету
водного господарства та
природокористування, вул.Соборна,11, м.
Рівне до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галтехнопарк" вул.
Вітовського,32А, м. Галич, Галицький
район, Івано-Франківська область про
стягнення заборгованості в сумі
6906,25грн. боргу та 1000грн. моральної
шкоди, завданої діловій репутації -
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галтехнопарк" вул.
Вітовського,32А, м. Галич, Галицький
район, Івано-Франківська
(ідентифікаційний код 34659000) на користь
Національного університету водного
господарства та природокористування,
вул.Соборна,11, м. Рівне
(ідентифікаційний код 02071116) -6011,22грн. (
шість тисяч одинадцять грн. 22коп.), з
яких - 4800грн. (чотири тисячі вісімсот
грн. 00коп. заборгованості , 939грн. (
девятьсот тридцять дев'ять грн. 00коп)-
інфляційних втрат, 272,22грн. ( двісті
сімдесять дві грн. 22 коп) - трьох
відсотків річних та 1389,07грн. (одна
тисяча триста вісімдесять дев"ять грн.
07коп) - судового збору. Видати наказ.

В частині стягнення з Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Галтехнопарк" вул. Вітовського,32А, м.
Галич, Галицький район,
Івано-Франківська область пені в сумі
895,03грн. та 1000грн. моральної шкоди,
завданої діловій репутації -
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 29.12.14

Суддя
Шкіндер П.А.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________Бандурка В.Ю. 26.12.2014