ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

25 грудня 2014 р. Справа №
902/1740/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Матвійчука Василя
Васильовича, розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «СЕДНА-АГРО»

(19100, Черкаська область, м.
Монастирище, вул. Леніна, 3)

до: Іллінецького державного
аграрного коледжу

(22700, Вінницька область, м.
Іллінці, вул. Червона площа, 2)

про стягнення 659 845,87 грн.

при секретарі судового засідання
Солоненко Т.В.

за участю представників сторін :

позивача : С. Кушнір за довіреністю №
1/С/Д/А від 25.11.2014 року;

відповідача : не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «СЕДНА-АГРО»
звернулось до господарського суду
Вінницької області з позовом про
стягнення з Іллінецького державного
аграрного коледжу заборгованості в
загальному розмірі 659 845,87грн..

Позовні вимоги мотивовано тим, що на
виконання укладеного 24.03.2014 року
договору поставки ЗЗР в кредит № 026-НО,
позивач здійснив поставку
відповідачеві товару на загальну суму
806 496,13 коп., за який останній
зобов'язався провести розрахунки у
строки, визначені п. 4.1 договору. В
порушення взятих на себе зобов'язань
відповідач провів часткові розрахунки
в розмірі 230 193, 30 грн., в результаті чого
за останнім рахується заборгованість в
розмірі 576 302,83 грн..

Ухвалою суду від 12.12.2014 року за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№ 902/1740/14 та зобов'язано сторін надати
докази необхідні для вирішення даного
спору.

В судове засідання 25.12.2014 року з'явився
представник позивача. Відповідач
правом участі в судовому засіданні не
скористався, пояснень щодо обставин
викладених в позові та визначених
судом документів не надав, про
поважність причини своєї неявки суду
не повідомив. Про дату, час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином - ухвалою від 12.12.2014 р.,
яка надсилалась рекомендованою
кореспонденцією, і отримана останнім
19.12.2014 року, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення №
003.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Беручи до уваги той факт, що неявка в
засідання суду сторін або їх
представників, належним чином та
відповідно до законодавства
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи, суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами, відповідно до приписів
ст.75 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

24 березня 2014 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«СЕДНА-АГРО» (позивач, за договором
Постачальник) та Іллінецьким державним
аграрним коледжем (відповідач, за
договором Покупець) укладено договір
поставки ЗЗР в кредит № 026-НО (надалі
Договір).

Згідно з предметом даного Договору,
Постачальник зобов'язується продати та
поставити у строки передбачені цим
Договором Покупцеві засоби захисту
рослин (надалі Товар), а Покупець
зобов'язується приймати зазначений
Товар і оплачувати його вартість
згідно встановленого цим Договором
порядку. Поставка Товару здійснюється
Постачальником згідно замовлень
Покупця, за умови наявності Товару на
складі Постачальника. Замовлення
можуть подаватися Покупцем шляхом
надіслання Постачальнику відповідних
повідомлень електронною поштою, факсом
або поштою.

Асортимент, номенклатура, загальна
кількість, ціна, характеристики Товару,
що постачається за даним Договором
визначаються Сторонами у
Специфікаціях та видаткових накладних,
що додаються до Договору та є його
невід'ємними частинами (п. 1.2. Договору).

Покупець зобов'язаний оплатити Товар в
строки та на умовах, передбачених
Договором та Специфікаціями до нього
шляхом перерахування коштів на рахунок
продавця (п. 2.2.1. Договору).

Оплата товару Покупцем здійснюється у
безготівковій формі, за ціною та у
строки, вказані в Специфікаціях, шляхом
перерахування вартості товару на
поточний банківський рахунок
Постачальника в терміни зазначені в
Специфікаціях до цього Договору.
Остаточний розрахунок за весь
поставлений по цьому Договору Товар
Покупець зобов'язаний здійснити не
пізніше як до 30 вересня 2014 року. (п.4.1.
Договору).

Цей Договір вважається укладеним з
дати його підписання уповноваженими
представника Сторін і діє до 31 грудня
2014 року включно, але в будь-якому
випадку до повного виконання Сторонами
зобов'язань за цим Договором (п. 10.1.
Договору).

На виконання взятих на себе за
Договором зобов'язань позивач на
підставі специфікацій (а.с. 20-42) та
видаткових накладних (а.с. 43-72) поставив
відповідачеві Товар на загальну суму 806
496,13 грн., який відповідач отримав
згідно довіреностей (а.с. 73-87).

Як свідчать матеріали справи та
пояснення представника позивача,
відповідачем було проведено часткові
розрахунки за поставлений Товар в сумі
230 193,30 грн., в результаті чого
утворилась заборгованість в розмірі 576
302,83грн.. Вказана сума заборгованості
визнається відповідачем також і в
обопільно підписаному акті звірки
взаємних розрахунків станом на 22.12.2014
року.

З врахуванням встановлених обставин
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії
відповідача по прийняттю вказаного
товару, за визначеною ціною свідчать
про те, що у боржника (відповідача)
виникло зобов'язання по оплаті
сировини.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В силу ст.655 Цивільного кодексу України,
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до частини першої статті 222
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин, що
порушили майнові права або законні
інтереси інших суб'єктів, зобов'язані
поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи з встановлених обставин
справи та наведених вище законодавчих
приписів, суд вважає вимогу позивача
про стягнення боргу в розмірі 576 302,83
грн. правомірною та обґрунтованою з
огляду на що задовольняє її в повному
обсязі.

Окрім суми основного боргу позивачем
заявлено до стягнення 31 208,31 грн. пені, 35
972,58 грн. тридцять відсотків річних та 16
362,15 грн. інфляційних збитків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного
кодексу України та ст. 230
Господарського кодексу України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу
України право на неустойку виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України, встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України
передбачає, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у
разі прострочення строків оплати
Товару відповідно до п. 4.1., Покупець
сплачує Постачальнику пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла в період нарахування пені, від
суми заборгованості за кожен день
прострочки.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 7.4. Договору Сторони визначили,
що відповідно до вимог ст. 625 Цивільного
кодексу України за порушення грошового
зобов'язання, Покупець зобов'язується
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення та 30% річних від
простроченої (неоплаченої) суми.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо
стягнення пені, інфляційних та 30%
річних є правомірними, оскільки
відповідають умовам укладеного
договору та чинному законодавству.

Перевіркою правильності наданого
позивачем розрахунку пені, 30% річних та
інфляційних збитків за визначені в
розрахунку періоди, судом не виявлено
помилок, в зв'язку з чим вказані вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Судом також розглянуто вимогу позивача
про відшкодування за рахунок
відповідача фактично понесених витрат
на оплату послуг адвоката в розмірі 7
800,00 грн..

Розглянувши вказану вимогу суд дійшов
наступних висновків.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката, витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

З пункту 10 роз'яснення Вищого
арбітражного суду України від 04.03.1998
року № 02-5/78 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
вбачається, що витрати позивачів та
відповідачів, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді, і
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг.

Виходячи з викладеного, відшкодування
витрат пов'язаних з оплатою послуг
адвоката з надання правової допомоги
можливе при сукупності наступних
підстав: послуги повинні надаватись
адвокатом (адвокатським бюро, колегією,
фірмою, конторою чи іншими
адвокатськими об'єднаннями); реальної
оплати таких послуг до прийняття
рішення у справі та підтвердження цієї
оплати відповідними фінансовими
документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК витрати, що
підлягають сплаті за послуги адвоката,
визначаються у порядку, встановленому
Законом України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність». Дія цього
Закону поширюється тільки на осіб, які
є адвокатами. Поняття особи, яка є
адвокатом, наводиться в ст. 6 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність», де зазначено, що адвокатом
може бути фізична особа, яка має повну
вищу юридичну освіту, володіє
державною мовою, має стаж роботи в
галузі права не менше двох років,
склала кваліфікаційний іспит, пройшла
стажування (крім випадків,
встановлених цим Законом), склала
присягу адвоката України та отримала
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю. Згідно ст. 30
вказаного Закону, гонорар є формою
винагороди адвоката за здійснення
захисту, представництва та надання
інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, суми,
які підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи,
10.10.2014 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «СЕДНА-АГРО»
(Замовник) та адвокатом Кушнір Сергієм
Володимировичем (Виконавець), що діє на
підставі Свідоцтва про право зайняття
адвокатською діяльністю № 345 від 19.10.2009
року, укладено договір про надання
правової допомоги та ведення справи в
господарському суді.

Доказом виконання адвокатом Кушнір С.В.
зобов'язань за договором про надання
правової допомоги від 10.10.2014р. є акт
прийому-передачі виконаних робіт № 1
від 08.12.2014 року.

За надання юридичних послуг з питань,
передбачених договором позивач
сплатив виконавцю гонорар в сумі 7 800,00
грн. На підтвердження понесених
позивачем витрат на оплату послуг
адвоката суду надано платіжне
доручення № 6467 від 17.12.2014 року.

Зважаючи, що матеріалами справи
підтверджується понесення позивачем 7
800,00 грн. витрат на правову допомогу,
суд дійшов висновку, що вказана сума є
правомірною та підлягає відшкодуванню
пропорційно задоволеним вимогам.

В силу ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та
вимогам суду відповідач не подав до
суду жодного доказу в спростування
позовних вимог позивача. При цьому,
підписавши акт звірки
взаєморозрахунків станом на 22.12.2014 року
підтвердив наявність боргу за
договором.

За таких обставин позовні вимоги
підлягають задоволенню з розподілом
судових витрат за правилами ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст.43, 33, 43, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Іллінецького
державного аграрного коледжу (22700,
Вінницька область, м. Іллінці, вул.
Червона площа, буд. 2, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «СЕДНА-АГРО» (19100,
Черкаська область, м. Монастирище, вул.
Леніна, буд. 3, ) 576 302
(п'ятсот сімдесят шість тисяч триста
дві) грн. 83 коп. - боргу; 31 208 (тридцять
одну тисячу двісті вісім) грн. 31 коп. -
пені; 35 972 (тридцять п'ять тисяч
дев'ятсот сімдесят дві) грн. 58 коп. - 30%
річних; 16 362 (шістнадцять тисяч триста
шістдесят дві) грн. 15 коп. - інфляційних
збитків; 13 196 (тринадцять тисяч сто
дев'яносто шість) грн. 92 коп. - витрат зі
сплати судового збору та 7 800 (сім тисяч
вісімсот) грн. 00 коп. - витрат на послуги
адвоката.

3. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити
відповідачеві рекомендованим листом.

Повне рішення складено 29 грудня 2014 р.

Суддя
Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (22700, Вінницька область,
м. Іллінці, вул. Червона площа, 2)