м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Український
до Приватного акціонерного товариства
"Українська охоронно-страхова
про відшкодування шкоди в порядку
регресу 17 671,92 грн.
Суддя Грєхова
Представники сторін:
від позивача: не з'явився
від відповідача: не з'явився
Заявлено позов про стягнення з
Приватного акціонерного товариства
"Українська охоронно-страхова
компанія" страхового відшкодування в
порядку регресу в сумі 17 671,92 грн. грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач на підставі договору
добровільного страхування
транспортного засобу № 0114-12020101 від
05.06.2013 внаслідок настання страхової
події - дорожньо-транспортної пригоди
(надалі - ДТП) виплатив страхове
відшкодування власнику автомобіля
марки Джілі д/н ВА6058ВА, а тому позивачем
відповідно до положень статті 27 Закону
України "Про страхування" та статей 993,
1191 Цивільного кодексу України отримано
право зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Відповідальність власника
транспортного засобу - автомобіля
Шевроле д/н АА9271НХ, яким скоєно ДТП,
застрахована відповідачем на підставі
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (поліс № АС/629725), а тому позивач
вказує, що обов'язок з відшкодування
збитків покладається на відповідача.
Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 24.11.2014 порушено провадження у
призначено на 22.12.2014 та направлено
запит до Моторного (транспортного)
страхового бюро України.
08.12.2014 від Моторного (транспортного)
страхового бюро України через відділ
діловодства суду надійшла відповідь на
Представник позивача в судове
засідання 22.12.2014 не з'явився, проте
через відділ діловодства суду подав
документи на виконання ухвали суду про
порушення провадження у справі.
Представник відповідача відзив на
позов не надав, явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, про час та місце судового
розгляду був повідомлений належним
чином. Ухвала суду, позовна заява
надсилались відповідачу на юридичну
адресу підприємства згідно відомостей
з єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України.
У відповідності з положеннями п. 3.9.1.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 № 18 особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.
З огляду на те, що ухвала суду про
порушення провадження у справі від
24.11.2014 була надіслана судом за адресою
відповідача, зазначеною в позовній
заяві, яка збігається з адресою
відповідача, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, відповідач
вважається повідомленим про час та
місце розгляду справи (ст.64 ГПК
Також, в матеріалах справи міститься
рекомендоване повідомлення про
вручення поштових відправлень, яке
свідчить про те, що відповідачем 01.12.2014
була отримана ухвала суду від 24.11.2014, у
зв'язку з чим, відповідач був
повідомлений про розгляд справи судом.
Оскільки відповідач не з'явився у
судове засідання, не зважаючи на
належне повідомлення про розгляд
справи, суд на підставі ст. 75 ГПК
України, розглядає справу за наявними
в ній матеріалами та доказами.
На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протокол судового засідання,
який долучено до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 22.12.2014 року
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

05.06.2013 між ПАТ "Страхова компанія
"Український страховий стандарт" та
Ляліковим І. А. укладено Договір
добровільного страхування
транспортного засобу № 0114-12020101 (надалі
- Договір), за яким був застрахований
автомобіль Джілі д/н ВА6058ВА.

Відповідно до довідки № 9338553 про
дорожньо-транспортну пригоду станом на
23.01.2014 на вулиці Милославська, 5 в м.
Києві сталась дорожньо-транспортна
пригода за участю автомобіля Джілі д/н
ВА6058ВА, під керуванням Ляшкова І. А. та
автомобіля Шевроле д/н АА9271НХ, під
керуванням Шульги А. О.

Згідно з постановою Деснянського
районного суду м. Києва № 754/2982/14-П
(провадження № 3/754/911/14) від 03.03.2014
Шульгу А. О. визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення.

Відповідно до звіту № 87 від 11.02.2014 про
оцінку автомобіля Джілі д/н ВА6058ВА,
матеріальний збиток, завданий
власникові автомобіля Джілі д/н ВА6058ВА,
в результаті його пошкодження при ДТП
складає 17879,11 грн.

Відповідно до норм чинного
законодавства та враховуючи умови
договору страхування позивач визнав
вищезазначену дорожньо-транспортну
пригоду страховим випадком, про що
склав страховий акт № 2355 від 04.04.2014 на
суму 17671,92 грн.

Позивач здійснив виплату страхового
відшкодування за договором
страхування в розмірі 17671,92 грн., що
підтверджується копією платіжного
доручення № 16219 від 09.04.2014.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в
межах суми 17671,92 грн. право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК
України передбачено, що джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми,
у відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем
Шевроле д/н АА9271НХ, встановлена у
судовому порядку.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що цивільно-правова
відповідальність будь-якої особи, яка
експлуатує автомобіль Шевроле д/н
АА9271НХ, була застрахована у
відповідача на підставі договору
(полісу) № АС/629725 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів. Вказаним
договором (полісом № АС/629725)
передбачено, що ліміт відповідальності
за шкоду заподіяну майну третіх осіб
становить 50 000,00 грн. та франшиза 1000.

Отже, відповідач є особою на яку
полісом № АС/629725 покладено обов'язок з
відшкодування шкоди завданої під час
експлуатації автомобіля на час спірної
ДТП.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» 36.2. Страховик (МТСБУ) протягом
15 днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний: прийняти рішення про
здійснення страхового відшкодування
або прийняти вмотивоване рішення про
відмову у здійсненні страхового
відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звертався до відповідача з
вимогою № 1904 від 06.08.2014 про виплату
страхового відшкодування розмірі 17671,92
грн.

Проте, відповідач відповіді на заяву не
надав, суму страхового відшкодування
не виплатив.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону
передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону
України „Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" встановлено, що страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про правомірність
задоволення позовних вимог до
відповідача в сумі 16671,92 грн. (17671,92 грн.-
1000,00 грн. (франшиза).

Суми, які підлягають сплаті за витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються на сторні пропорційно
задоволеним позовним вимогам (частина 5
статті 49 ГПК України).

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Українська
охоронно-страхова компанія" (03056, м.
Київ, вулиця Борщагівська, 145,
ідентифікаційний код 23734213) на користь
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Український
страховий стандарт" (04073, м. Київ, пров.
Балтійський, 20; ідентифікаційний код
22229921) суму страхового відшкодування у
розмірі 16671,92 грн. (шістнадцять тисяч
шістсот сімдесят одна гривня 92 коп.) та
судовий збір у розмірі 1723,62 грн. (одна
тисяча сімсот двадцять три гривні 62
коп.).

3. Видати наказ.

4. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 25.12.2014 року

Суддя
О.А. Грєхова