ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року Справа № 910/11586/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Самусенко С.С. (доповідач) -
головуючого, Дунаєвської Н.Г.,Мележик
Н.І.,

розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Неос Банк" на постанову Київського
апеляційного господарського суду від 29
вересня 2014 рокуу справі№
910/11586/13господарського судуміста Києва
за позовомПублічного акціонерного
товариства "Банк Кіпру" доТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Поверхность Супутникові Комунікації"
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Поверхность ТВ" про стягнення
заборгованості за договором поруки
за участю представників: від позивача:
від відповідача: від третьої
особи:Григориця В.О., Клименко Р.В.,
Олексенко Н.В.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Банк Кіпру" звернулося до
господарського суду із позовом до ТОВ
"Поверхность Супутникові Комунікації"
про стягнення заборгованості на
підставі договору поруки.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 30.10.2013 у справі № 910/11586/13 позов
задоволено, стягнуто з ТОВ
"Поверхность-Супутникові Комунікації"
як з поручителя на користь ПАТ "Банк
Кіпру" як кредитора 26728149,47 грн.
заборгованості по кредиту, 8732982,48 грн.
заборгованості по сплаті відсотків за
користування кредитними коштами та
518553,40 грн. пені.

Рішення місцевого господарського суду
мотивовано наявністю у третьої особи
ТОВ "Поверхность ТВ" як позичальника
боргу перед позивачем за кредитним
договором. Стягуючи борг із поручителя,
суд виходив із того, що кредитором
направлено вимогу до поручителя в
межах строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК
України.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 29.09.2014
(Ткаченко Б.О. - головуючий, Алданова
С.О., Чорногуз М.Г.) рішення місцевого
господарського суду скасовано,
прийнято нове рішення, у позові
відмовлено.

Апеляційний господарський суд
послався на те, що поруку припинено,
оскільки банком порушено
шестимісячний строк, який встановлено
для звернення із вимогою до поручителя.
А вимога, яку враховано місцевим
господарським судом, базується на
заборгованості за іншим договором,
який не є предметом даного спору.

ПАТ "Неос Банк" не погоджуючись із
постановою звернувся до Вищого
господарського суду України із
касаційною скаргою, в якій, з
урахуванням додаткових пояснень,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову скасувати, а рішення
місцевого господарського суду
залишити в силі.

Зокрема, скаржник зазначає, що сторони
кредитного договору визначили
граничний строк виконання
позичальником своїх зобов'язань по
поверненню кредиту- 11.12.2012. В
матеріалах справи наявна копія вимоги
банку до поручителя, датована 11.06.2013.
Таким чином, на думку скаржника,
кредитором не порушено строк,
встановлений ч.4 ст.559 ЦК України.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 10.11.2014 у справі №910/11586/13
касаційну скаргу прийнято до
провадження.

Розпорядженням секретаря першої
судової палати Вищого господарського
суду України від 24.11.2014 у справі №
910/11586/13 у зв'язку із закінченням
проходження підготовки суддів Плюшка
І.А., Дунаєвської Н.Г., Мележик Н.І. у
Національній школі суддів України
сформовано колегію суддів у наступному
складі: головуючий суддя - Плюшко І.А.,
судді Дунаєвська Н.Г., Самусенко С.С.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 25.11.2014 розгляд касаційної
скарги у справі №910/11586/13 відкладено.

Розпорядженням секретаря першої
судової палати Вищого господарського
суду України від 15.12.2014 у справі №
910/11586/13 сформовано колегію суддів у
наступному складі: головуючий суддя -
Плюшко І.А., судді Мележик Н.І.,
Самусенко С.С.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 16.12.2014 розгляд касаційної
скарги у справі №910/11586/13 відкладено.

Розпорядженням секретаря першої
судової палати Вищого господарського
суду України від 22.12.2014 у справі №
910/11586/13 у зв'язку із перебуванням судді
Плюшка І.А. у відпустці сформовано
колегію суддів у наступному складі:
головуючий суддя - Самусенко С.С.
(доповідач), судді Дунаєвська Н.Г.,
Мележик Н.І.

За статтею 1117 Господарського
процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

З дотриманням меж перегляду справи в
касаційній інстанції, заслухавши
суддю-доповідача, представників
сторін, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права господарськими
судами попередніх інстанцій, колегія
суддів Вищого господарського суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Господарськими судами встановлено, що
18.09.2006 між позивачем як кредитором та
третьою особою як позичальником
укладено кредитний договір №002-130/2006, за
умовами якого банк зобов'язався
відкрити кредитну лінію із сплатою
відсотків річних, визначених у
договорі та додаткових угодах.

11.01.2010 між позивачем як кредитором,
відповідачем як поручителем та третьою
особою як позичальником укладено
договір поруки № 54-2010, за яким з
урахуванням внесених змін до договору,
поручитель зобов'язався перед
кредитором відповідати за виконання
позичальником в повному обсязі
грошових зобов'язань, що випливають з
кредитного договору № 002-130/2006 від 18.09.2006
та всіх додаткових угод до нього.

Пунктом 3.2 договору поруки передбачено,
що дія договору припиняється після
повного виконання позичальником або
поручителем зобов'язань перед
кредитором за кредитним договором.

Також судами встановлено, що на
виконання умов кредитного договору
№002-130/2006 від 18.09.2006 кредитор надавав
позичальнику грошові кошти, що
підтверджується банківськими
виписками по особовому рахунку
позичальника за період з 18.09.2006 по
05.06.2013.

Натомість, позичальник належним чином
не виконав покладені на нього
зобов'язання за кредитним договором в
обумовлені строки, визначені
погодженим графіком, не здійснив
повернення банку кредиту, не сплатив
процентів за користування кредитом у
розмірах та терміни, передбачені
умовами кредитного договору.

Таким чином, господарські суди
попередніх інстанцій встановили, що у
позичальника виникла заборгованість
перед кредитором, яка складається з
1699973,00 дол. США та 13140265,28 грн.
заборгованості за кредитом, 449882,57 дол.
США та 5137071,11 грн. заборгованості по
сплаті процентів за користування
кредитом за період з 18.09.2006 по 11.12.2012.

Проте, досліджуючи питання наявності
підстав для задоволення вимог
кредитора шляхом стягнення боргу з
поручителя як солідарного боржника
суди попередніх інстанцій дійшли
протилежних висновків щодо питання
припинення поруки.

Колегія суддів вважає висновки
попередніх судових інстанцій
передчасними, а рішення такими, що
прийняті без належного дослідження та
врахування всіх обставин справи.

За ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Умова п.3.2 договору поруки про дію
поруки до повного виконання
забезпеченого зобов'язання не може
розглядатися як установлення строку
дії поруки. У цьому випадку відповідно
до частини четвертої статті 559 ЦК
України порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Відповідно до умов кредитного
договору, з урахуванням внесених до
нього змін, сторони погодили повне
погашення кредиту в строк до 11.12.2012.

Як встановлено судами, банк звернувся
до суду із позовом до поручителя 17.06.2013.

Разом з тим, місцевий господарський суд
встановив, що 11.06.2013 кредитор направив
на адресу поручителя вимогу про повне
погашення суми заборгованості за
кредитним договором, як солідарному
боржнику, що свідчить про неприпинення
поруки згідно ст. 559 ЦК України.

При цьому, апеляційна інстанція дійшла
висновку про припинення поруки,
оскільки вказана вимога направлена на
виконання поручителем зобов'язання
боржника за кредитним договором
№002-194/2007 від 26.12.2007, проте предметом
даного спору є виконання поручителем
зобов'язання боржника за кредитним
договором № 002-130/2006 від 18.09.2006.

Колегія суддів касаційної інстанції
зазначає, що господарськими судами
обох інстанцій було поверхнево оцінено
вимогу кредитора до поручителя від
11.06.2013, не досліджено змісту самої
вимоги.

Касаційна інстанція звертає увагу, що
вимога кредитора від 11.06.2013 містить
посилання на договір поруки №54-2010 від
11.01.2010 та обставини надання кредитних
коштів у 2006 році, що не досліджувалось
ні судом першої, ні судом апеляційної
інстанцій.

Крім того, господарським судом
апеляційної інстанції не враховано
положень ст.ст.251 - 255 ЦК України.

Судами не досліджено питання, що
сторонами кредитного договору
погоджено, що кредит повинен бути
повернутим до 11.12.2012.

Апеляційний господарський суд не
дослідив вищенаведених обставин та
передчасно застосував норму ч.4 ст.559 ЦК
України.

Згідно ч.1 ст.47 Господарського
процесуального кодексу України судове
рішення приймається суддею за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом; ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

За приписами процесуального
законодавства, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного законодавства, вирішив
справу у відповідності з нормами
матеріального права та правильно
витлумачив ці норми права.

Оскільки прийняті у даній справі
судові рішення не відповідають
вищенаведеним нормам матеріального та
процесуального права, а передбачені
процесуальним законом межі перегляду
справи в касаційній інстанції згідно
ст.1117 ГПК України не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази, рішення та постанова у даній
справі підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд.

Справа направляється на новий розгляд
до місцевого господарського суду, під
час якого місцевому господарському
суду необхідно взяти до уваги
вищевикладене, повно і об'єктивно
дослідити всі обставини справи щодо
наявності підстав для стягнення з
поручителя боргу, зміст вимоги від
11.06.2013, на яку посилається кредитор, та
зважаючи на встановлені обставини,
враховуючи положення чинного
законодавства, які регулюють спірні
правовідносини, вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПАТ "Неос Банк"
задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста
Києва від 30.10.2013 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 29.09.2014 у справі
№910/11586/13 скасувати.

Справу №910/11586/13 передати на новий
розгляд до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
С. Самусенко

Судді:
Н. Дунаєвська

Н. Мележик