КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р. Справа№ 910/15221/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 17.12.2014 року,

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Алакор Сіті» на
рішення господарського суду міста
Києва від 25.09.2014 року

у справі № 910/15221/14 (суддя - Пінчук
В.І.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Алакор Сіті»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Солстрой»

про визнання недійсним
договору № 23/02-06 від 15.07.2010 року

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 25.09.2014 року по справі № 910/15221/14
у позові товариства з обмеженою
відповідальністю «Алакор Сіті» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Солстрой» про
визнання недійсним договору № 23/02-06 від
15.07.2010 року - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 25.09.2014 року, товариство з
обмеженою відповідальністю «Алакор
Сіті» звернулось до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
25.09.2014 року по справі № 910/15221/14
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
повністю. В обґрунтування апеляційної
скарги скаржник, посилається на
неповне з'ясування обставин судом
першої інстанції, що мають значення для
вирішення справи та порушення останнім
норм матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.11.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ
«Солстрой» вважає подану апеляційну
скаргу ТОВ «Алакор Сіті» безпідставною
та необґрунтованою, а рішення суду
першої інстанції законним та таким що
винесене без порушень норм
матеріального та процесуального права,
відповідач просить суд апеляційної
інстанції залишити оскаржуване
рішення суду без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні 17.12.2014 року
представник ТОВ «Алакор Сіті» надав
суду свої пояснення по справі в яких
підтримав подану апеляційну скаргу на
підставі доводів зазначених у ній та
просив суд апеляційної інстанції
скаргу задовольнити, рішення суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нове рішення суду яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Крім того, під час розгляду справи у
суді апеляційної інстанції скаржник
звернувся до апеляційного
господарського суду з клопотанням про
призначення у даній справі комплексної
судово-технічної та почеркознавчої
експертизи документів, та просив суд
витребувати у відповідача оригінал
протоколу загальних зборів учасників
ТОВ «Солстрой» від 10 липня 2014 року та
оригінал протоколу загальних зборів
учасників ТОВ «Солстрой» від 15 липня 2014
року які є необхідні для проведення
вказаної експертизи.

Представники ТОВ «Солстрой» у судових
засіданнях суду апеляційної інстанції
03.12.2014 року та 17.12.2014 року також надали
суду свої пояснення по справі в яких,
заперечили проти задоволення
апеляційної скарги на підставі доводів
зазначених у відзиві на скаргу та
просили апеляційний господарський суд
залишити без змін оскаржуване рішення
місцевого господарського суду від
25.09.2014 року, а апеляційну скаргу без
задоволення. Крім того, представники
відповідача заперечили проти
призначення у даній справі експертизи,
оскілки, таке клопотання не заявлялося
позивачем у суді першої інстанції та не
розглядалося судом, а оригінали
документів оглядалися місцевим
господарським судом, копії яких
містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників
відповідача, які заперечили проти
задоволення клопотання про
призначення по даній справі
комплексної судово-технічної та
почеркознавчої експертизи документів,
судова колегія апеляційного
господарського суду відмовляє в його
задоволенні, оскільки, вказане
клопотання не заявлялося позивачем під
час розгляду справи у суді першої
інстанції та не було предметом
розгляду. Судова колегія вважає, що
такими діями, скаржник зловживає
своїми процесуальними правами та
намагається затягнути розгляд даної
справи. Біль ш того, колегія звертає
увагу, що надання правової оцінки
(дійсності чи недійсності) чи
оскарження протоколів загальних
зборів учасників ТОВ «Солстрой» може
бути предметом розгляду іншої справи,
зокрема у корпоративному спорі, а не по
договору підряду, який зі сторони
генпідрядника виконаний у повному
обсязі та зі сторони замовника
схвалений своїми діями.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
сторін, що з'явились в судове засідання,
Київським апеляційним господарським
судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
15.07.2010 року між позивачем та
відповідачем був укладений договір №
23/02-06 генерального підряду на
будівництво торговельно-складського
комплексу з офісними приміщеннями та
парковкою, на перетині вулиці
Академіка Заболотного та Столичного
шосе в Голосіївському районі м. Києва.

Відповідно до п. 1.1.1.2 вказаного
договору до виконання робіт
відноситься комплекс
будівельно-монтажних робіт по
будівництву будівлі в вісях 3-24; ряди В-Ж
орієнтовною площею 40185 м.кв. з
влаштуванням
адміністративно-господарських
приміщень в вісях 25-26; ряди A-Є
орієнтовною площею 2648м.кв. (далі
«адміністративно-господарські
приміщення»).

Відповідно до п. 14.1 договору № 23/02-06 від
15.07.2010 року, замовник має сплатити
генпідряднику ціну договору, яка є
незмінною (фіксованою) протягом усього
строку дії договору. Ціна договору
становить 181611415,00 грн. в т.ч. ПДВ-20%.

Додатковими угодами № 5 від 28.09.2011 року;
№ 6 від 11.07.2012 року; № 7 від 20.08.2013 року
ціна договору змінювалась, а саме: п. 2
додаткової угоди № 7 від 20.08.2013 року до
договору № 23/02-06 від 15.07.2010 року
встановлено, що у зв'язку зі зменшенням
обсягом робіт за взаємною згодою
замовника та генпідрядника з моменту
підписання даної додаткової угоди № 7,
договірна ціна за договором № 23/02-06 від
15.07.2010 року становить 135188079,42 грн. в т.ч.
ПДВ-20%.

Так, у липні 2014 року ТОВ «Алакор Сіті»
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до ТОВ «Солстрой»
про визнання недійсним договору №
23/02-06 від 15.07.2010 року.

В обґрунтування позовної заяви,
позивач посилається на те, що договір №
23/02-06 від 15.07.2010 року з боку відповідача
був підписаний не уповноваженою
особою, а саме генеральним директором
ТОВ «Солстрой», який перевищив свої
повноваження, оскільки згідно
підпунктом «і» пункту 9.5 статуту ТОВ
«Солстрой», зареєстрованого 24.05.2007 року
державним реєстратором Дарницької
районної у м. Києві державної
адміністрації, номер запису про
державну реєстрацію 4000231
передбачено: «До компетенції зборів
учасників товариства належить
затвердження угод, що укладаються
виконавчим органом товариства, сума
предмету яких дорівнює або перевищує
5000000 (п'ять мільйонів) гривень або 1000000
доларів США».

Згідно п. 9.6 статуту ТОВ «Солстрой» від
24.05.2007 року повноваження передбачені
підпунктом «і» пункту 9.5 зазначеного
статуту є виключною компетенцією
зборів учасників товариства, а тому не
можуть бути передані генеральному
директору, що відповідає приписам ч. 2
ст. 62 Закону України «Про господарські
товариства».

Пунктом 9.16 статуту ТОВ «Солстрой» від
24.05.2007 року передбачено, що генеральний
директор вправі без довіреності
укладати угоди, за винятком тих, сума
предмету яких дорівнює або перевищує
5000000 (п'ять мільйонів) гривень або 1000000
(один мільйон) доларів США.

Згідно з даними, розміщеними на
офіційному веб-сайті Національного
банку України, на 15.07.2010 року (дату
укладання договору) Національний банк
України з 00.00 годин 15.07.2010 року
встановив такі офіційні курси гривні
до іноземної валюти, зокрема, за 1 долар
США 7,9017 грн.

Отже, 1000000,00 доларів США був
еквівалентний 7901700,00 грн. (сім мільйонів
дев'ятсот одна тисяча сімсот гривень 00
копійок).

Згідно п. 14.1 договору № 23/02-06 від 15.07.2010
року, ціна договору становить 181611415,00
грн. Таким чином, як зазначає позивач у
позовній заяві генеральний директор
відповідача, в силу приписів ст.ст. 92, 145
ЦК України, ст. 62 Закону України «Про
господарські товариства» та статуту
ТОВ «Солстрой» від 24.05.2007 року станом на
час укладання договору був позбавлений
права укладати угоди ( договори ), сума
предмету яких дорівнює або перевищує
5000000,00 грн. або 1000000,00 доларів США.

Як зазначалося вище, рішенням
господарського суду міста Києва від
25.09.2014 року по справі № 910/15221/14
відмовлено ТОВ «Алакор Сіті» у
задоволенні позову про визнання
недійсним договору № 23/02-06 від 15.07.2010
року.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
даного позову, виходячи з наступного.

Як вірно вказав суд першої інстанції,
загальні підстави визнання недійсними
угод і настання відповідних правових
наслідків встановлені ст. ст. 215, 216 ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу, відповідно до яких, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Як наголошено в Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України № 11
від 29.05.2013 р. «Про деякі питання
практики розгляду справ, пов'язаних з
визнанням правочинів (господарських
договорів) недійсними», вирішуючи
спори про визнання угод недійсними,
господарський суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настання відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту угод вимогам
закону; додержання встановленої форми
угоди; правоздатність сторін за угодою;
у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Таким чином, для визнання недійсним у
судовому порядку правочину
(господарського зобов'язання)
необхідно встановити, що правочин не
відповідає вимогам закону, або ж його
сторонами (стороною) при укладенні було
порушено господарську компетенцію.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що позивачем, ні під час розгляду
справи у суді першої інстанції, ні під
час розгляду справи у суді апеляційної
інстанції не доведено наявності
обставин, з якими закон пов'язує
недійсність правочинів, та настання
відповідних наслідків щодо
оспорюваного договору. Таких обставин
не було встановлено й судом
апеляційної інстанції.

При цьому, обставини, на які
посилається позивач, звертаючись до
господарського суду з позовом про
визнання договору недійсним, не
свідчать про наявність підстав та умов
для визнання укладеного між сторонами
договору недійсним, оскільки, є
надуманими та не узгоджуються з
приписами чинного законодавства та
матеріалами справи.

Так, договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК
України). Відповідно до ст. 627 ЦК
України, сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Відповідно до ст. 237 Цивільного кодексу
України, представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє.
Представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства (ч.3 ст.
237 ЦК України).

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та перевірено судом
апеляційної інстанції, при укладанні
спірного договору сторонами було
дотримано норми чинного законодавства,
а саме: зміст правочину не суперечить
законодавству, а також моральним
засадам суспільства; волевиявлення
сторін було вільним і відповідало їх
внутрішній волі; спірний договір
укладений у письмовій формі,
підписаний уповноваженими особами та
завірений печатками, у відповідності
до законодавства; правочин спрямований
на реальне настання правових
наслідків.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу
України, правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Відповідно до ст. 3.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 11
від 29.05.2013 року «Про деякі питання
практики розгляду справ, пов'язаних з
визнанням правочинів (господарських
договорів) недійсними», передбачено, що
наступне схвалення юридичною особою
правочину, вчиненого від її імені
представником, який не мав належних
повноважень, унеможливлює визнання
такого правочину недійсним (стаття 241
ЦК України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини.

Доказами такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів та інше). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 10.07.2010 року збори учасників
ТОВ «Солстрой» уповноважили
генерального директора ТОВ «Солстрой»
Живицького Олега Володимировича
підписати угоду підряду між ТОВ
«Алакор Сіті» та ТОВ «Солстрой» на
виконання робіт по спорудженню
торговельно-складського комплексу з
офісними приміщеннями та парковкою на
перетині вулиці Академіка Заболотного
та Столичного шосе в Голосіївському
районі м. Києва.

Крім того, як вірно встановлено судом
першої інстанції та перевірено судом
апеляційної інстанції, відповідач свої
зобов'язання за спірним договором
виконав належним чином, що
підтверджується виданим замовнику
сертифікатом державної
архітектурно-будівельної інспекції
України серії ІУ № 50 про
засвідчення відповідності закінченого
будівництвом об'єкта: Будівництво
торговельно-складського комплексу з
офісними приміщеннями та парковкою на
перетині вулиці Академіка Заболотного
та Столичного шосе у Голосіївському
районі м. Києва проектній документації
та підтвердження його готовності до
експлуатації.

Більше того, з матеріалів справи
вбачається, що ТОВ «Солстрой»
передало, а ТОВ «Алакор Сіті» прийняло
роботи за спірним договором на
загальну суму 134311821,50 грн. в т.ч. ПДВ-20%.,
що підтверджується актами приймання
виконаних підрядних робіт, які мають
посилання на договір № 23/02-06 від 15.07.2010
року. Вказані акти підписані зі сторони
позивача без зауважень, а також
скріплені печатками сторін. Крім того,
позивачем частково оплачені підрядні
роботи, що підтверджується
оборотно-сальдовою відомістю.

Таким чином, як вірно зазначив суд
першої інстанції, позивач по факту
виконання умов оспорюваного договору
вчинив ряд дій, спрямованих на
схвалення цього договору, а саме,
прийняв від відповідача виконані
роботи, частково оплативши їх.

Крім того, як вірно встановлено
місцевим господарським судом, діючим
генеральним директором ТОВ «Алакор
Сіті» Яблунівським О.С. був схвалений
договір генерального підряду від 15.07.2010
року № 23/02-06, а саме, листом від
02.07.2014 року, генеральний директор
позивача просив направити на
комісійний огляд представників ТОВ
«Солстрой» для встановлення недоліків.

Таким чином, враховуючи виконання ТОВ
«Солстрой» оскаржуваного договору у
спосіб виконання робіт, прийняття
виконання ТОВ «Алакор Сіті» шляхом
підписання актів без жодних зауважень
до якості робіт і часткової оплати
робіт, судова колегія апеляційного
господарського суду погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає, що сторонами вчинені дії, які
свідчать про схвалення договору, а тому
підстави для визнання його судом
недійсним з причин перевищення
представником відповідача
повноважень, відсутні.

Крім того, як вірно вказав суд першої
інстанції та перевірено судом
апеляційної інстанції, генеральний
директор ТОВ «Солстрой» Живицький О.В.
на момент укладення оспорюваного
договору діяв на підставі статуту
товариства, був уповноважений на
підписання та укладення договорів від
імені товариства. Редакція підписаного
договору за участю генерального
директора ТОВ «Солстрой» відповідно до
вимог підпункту «і» пункту 9.5 статуту
ТОВ «Солстрой» була 15.07.2010 року
затверджена загальними зборами ТОВ
«Солстрой».

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в
суді першої інстанції так і в суді
апеляційної інстанції, позивачем не
було подано належних та переконливих
доказів в обґрунтування заявленого
позову. Судова колегія звертає увагу,
що доводи та заперечення викладені у
апеляційній скарзі ТОВ «Алакор Сіті»,
на рішення суду першої інстанції не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи судом апеляційної
інстанції.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
25.09.2014 року, прийняте після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, а також у
зв'язку з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, є таким що відповідає нормам
закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення; 2) скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення; 3) скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; 4) змінити
рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної
скарги ТОВ «Алакор Сіті», слід
відмовити, а оскаржуване рішення
господарського суду міста Києва від
25.09.2014 року залишити без змін. В
задоволенні клопотання про
призначення у справі № 910/15221/14
комплексної судово-технічної та
почеркознавчої експертизи документів -
відмовити.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні клопотання
товариства з обмеженою
відповідальністю «Алакор Сіті» про
призначення у справі № 910/15221/14
комплексної судово-технічної та
почеркознавчої експертизи документів -
відмовити.

2. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Алакор
Сіті» на рішення господарського суду
міста Києва від 25.09.2014 року у справі №
910/15221/14 залишити без задоволення.

3. Рішення господарського суду
міста Києва від 25.09.2014 року у справі №
910/15221/14 залишити без змін.

4. Матеріали справи № 910/15221/14
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 22.12.2014 року