ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2014 р.
Справа № 923/1485/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Александрової Л.І. при
секретарі Кудак М.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом заступника прокурора
Суворовського району м.Херсона в
інтересах держави в особі

позивача: публічного акціонерного
товариства "Херсонська
теплоелектроцентраль", м. Херсон

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 7563 грн. 31 коп.

за участю прокурора - Ахременко О.Д.,
службове посвідчення №019816 від 19.08.2013
року;

представників сторін:

від позивача - Колганова Ю.М.
представник, дов. №01-4/22 від 28.05.2014 року,
Юхно Я.О. представник, дов. №01-4/03 від
08.01.2014 року;

від відповідача - ФОП ОСОБА_1, витяг з
ЄДР від 16.10.2014 року.

Під час розгляду справи здійснювалась
фіксація судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення після
закінчення розгляду справи.

Позивач звернувся з позовом, яким
просить стягнути з відповідача 6346 грн.
03 коп. заборгованості за спожиту
теплову енергію, 112 грн. 73 коп. - 3%
річних, 1104 грн. 65 коп. - суму пені.

Відповідач проти вимог позивача
заперечує, посилаючись на неналежність
наданого позивачем договору, як доказу
у справі. Крім того, відповідач
зазначає, що позивачем порушено
порядок надсилання копії позовної
заяви, що обмежує його права, як сторони
у справі.

Окрім зазначеного, посилається на те,
що позивачем незаконно нарахована пеня
у розмірі 0,1% без обмеження її розміру
подвійною обліковою ставкою
Національного банку України, оскільки
позивачем не доведено правомірність
застосування норм Закону України «Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій»

Крім того, відповідачем під час
розгляду справи 26.12.2014 р. заявлено
клопотання про сприяння належних прав
стороні та клопотання про витребування
доказів, від яких відповідач в судовому
засіданні відмовився.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

в с т а н о в и в:

У своїх поясненнях відповідач
зазначив, що позивачем не надано
доказів направлення йому копії
позовної заяви, що порушує його права,
як сторони у справі. З урахуванням
матеріалів справи суд вважає наведе
твердження відповідача таким, що не
відображає дійсних обставин.

Відповідач зазначив, що в описі
поштового вкладення, наданого до
позовної заяви, про направлення йому
примірнику позову зазначено
реєстраційний номер іншої позовної
заяви. В описі вказано №85/33 вих-14, в той
час, як фактично ним отримано позов
№85/34 вих-14.

При цьому, суд бере до уваги
неодноразові посилання відповідача
під час розгляду справи на зміст
позовної заяви та його підтвердження
факту отримання ним належного
примірника позову. Як зазначалось,
відповідачем неодноразово заявлялись
клопотання з різних питань, які
ґрунтувались на необхідності
уточнення додатків до неї. Таким чином,
відповідач під час розгляду справи як
усно, так і письмово, підтверджував, що
отримав належний примірник позовної
заяви, його зауваження стосувались
лише оформлення додатків до неї.

Також суд зауважує, що відповідач двічі
28.11.2014 р. та 12.12.2014 року ознайомлювався з
матеріалами справи, отже, був
ознайомлений і з її змістом, і з
реєстраційним номером. Крім того,
приймав участь в усіх засіданнях суду.

Наведене дає підстави суду дійти
висновку, що позивачем та судом
здійснено всі передбачені
законодавством заходи, спрямовані на
недопущення порушення прав
відповідача, як сторони у судовій
справі, передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Додатково суд вважає за потрібне
підкреслити, що крім різниці в одній
цифрі реєстраційного номеру позовної
заяви опис вкладення відповідає
додаткам до позовної заяви, отже,
відмінність реєстраційного номеру
позову на одну цифру є, очевидно,
опискою, яка не могла потягнути за
собою порушення прав сторін у справі та
завадити ґрунтовному розгляду справи
судом.

Судом встановлено, що 03 листопада 2007
року між ВАТ «Херсонська
теплоелектроцентраль» та ФОП ОСОБА_1
укладено договір №672/дгу про надання
послуг з централізованого опалення та
постачання гарячої води (далі -
договір). Договір підписаний
уповноваженим представником ВАТ
«Херсонська теплоелектроцентраль» та
ФОП ОСОБА_1 особисто. Підписи
засвідчено печатками суб'єктів
господарювання. Під час розгляду
справи відповідач не заперечував факту
укладання ним зазначеного договору.

Відповідач вважає, що зазначений
договір не може розглядатись, як доказ
наявності договірних відносин між ним
та позивачем, оскільки договір
укладено відкритим акціонерним
товариством «Херсонська
теплоелектроцентраль», в той час, як
позивачем є публічне акціонерне
товариство «Херсонська
теплоелектроцентраль».

Разом із позовною заявою позивачем
надано суду витяг зі статуту
товариства. Пунктом 1.2 Статуту
зазначено таке: «Відповідно до Закону
України «Про акціонерні товариства»
відкрите акціонерне товариство
«Херсонська теплоелектроцентраль»
перейменовано у публічне акціонерне
товариство «Херсонська
теплоелектроцентраль». При цьому,
пункт 1.3 закріплює, що ПАТ «Херсонська
теплоелектроцентраль» є
правонаступником усіх прав та
обов'язків ВАТ «Херсонська
теплоелектроцентраль».

Відповідно до частини 1 статті 80
Цивільного кодексу України юридичною
особою є організація, створена і
зареєстрована у встановленому законом
порядку. До єдиного державного реєстру,
відповідно до частини 4 статті 89
Цивільного кодексу України вносяться
відомості про організаційно-правову
форму юридичної особи, її найменування,
місцезнаходження, органи управління,
філії та представництва, мету установи,
а також інші відомості, встановлені
законом. Цивільним кодексом України
передбачено, що юридичні особи можуть
створюватися у формі товариств,
установ та в інших формах, встановлених
законом.

Як свідчать надані позивачем документи
теплопостачальне підприємство не
змінювало організаційно-правової
форми, залишаючись товариством, а лише
змінило назву, дотримавшись вимог
чинного законодавства щодо порядку
реєстрації такої зміни.

Таким чином, відносини між ПАТ
«Херсонська теплоелектроцентраль» та
ФОП ОСОБА_1 врегульовано договором від
03.11.2007 №672/дгу про надання послуг
централізованого опалення та
постачання гарячої води.

Судом відхиляються доводи відповідача,
що йому не належить на правах власності
нежитлове приміщення, яке є суб'єктом
користування послугами позивача, з
урахуванням наступного.

Згідно пункту 2 договору суб'єктом
користування послугами є приміщення за
адресою АДРЕСА_1; серед характеристик
об'єкту, зазначених пунктом 3 договору,
зазначеного його площу: 42,5 м2. Позивачем
надано копію свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 19.08.2003
№284, яке підтверджує, що ОСОБА_1
(приватному підприємцю) на правах
приватної власності належить магазин
промислових товарів за адресою
АДРЕСА_3, площею 42,5 м2.

Цивільним кодексом України закріплено
засади свободи договору, яка полягає в
праві сторін вільно вирішувати питання
при укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору (статті 6, 627 Цивільного
кодексу України). Частина 1 статті 628
Цивільного кодексу України передбачає,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Підписуючи договір, пунктом 2 якого
адреса приміщення, що опалюється,
визначена із зазначенням додаткової
інформації - номеру квартири,
відповідач погодився із такою
редакцією пункту 2. При цьому, доказів,
що приміщення магазину, розташованого
за адресою АДРЕСА_3, площею 42,5 м2 не
належить відповідачу ним суду не
надано.

Отже, матеріали справи доводять
наявність між відповідачем та
позивачем договірних відносин,
оформлених відповідно до вимог чинного
законодавства у формі єдиного
письмового договору.

Відповідно до умов договору позивач
зобов'язався надавати відповідачу
вчасно та відповідної якості послуги з
централізованого опалення та
постачання гарячої води, а відповідач -
своєчасно оплачувати вартість наданих
позивачем послуг.

Згідно з пунктом 8 договору відповідач
зобов'язаний оплачувати послуги
позивача не пізніше 20 числа місяця, що
настає за розрахунковим.

Позивачем надано докази належного
виконання ним умов договору щодо
надання послуг (довідки про наявність
опалення в будинку, в якому знаходиться
приміщення Споживача, в жовтні,
листопаді, грудні 2013 року, січні,
лютому, березні 2014 року).

На підтвердження належного виконання
умов договору позивачем надано Довідки
про наявність опалення в будинку №4 по
вул. Маяковського. Відповідачем, при
цьому, не надано доказів щодо
невиконання ПАТ «Херсонська
теплоелектроцентраль» своїх
зобов'язань щодо постачання теплової
енергії згідно договору.

Позивачем були виставлені відповідачу
в період з 01 жовтня 2013 року по березень
2014 року включно рахунки для оплати
вартості теплової енергії № 0-198 за
жовтень 2013 року на суму 863 грн. 92 коп., №
0-198 за листопад 2013 року на суму 1091 грн. 89
коп., № 0-198 за грудень 2013 року на суму 1163
грн. 88 коп., № 0-198 за січень 2014 року на
суму 1113 грн. 72 коп., № 0-198 за лютий 2014 р.
на суму 998 грн. 90 коп., № 0-198 за березень
2014 р. на суму 1113 грн. 72 коп.

Таким чином, вартість послуг з
постачання теплової енергії, що були
надані відповідачу в період з 01 жовтня
2013 року по березень 2014 року, становить
6346 грн. 03 коп.

Також відповідачу направлялись вимоги
про сплату заборгованості №06-1/1330 від
16.06.2014 року, № 06-1/1598 від 21.07.2014 року та
акт звірки взаєморозрахунків від 23.07.2014
року

Відповідачем вартість спожитої
теплової енергії у встановлені строки
не сплачено, у зв'язку з чим за ним
утворилась заборгованість в сумі 6346
грн. 03 коп.

Заборгованість відповідача за спожиті
послуги позивачем обчислена вірно: за
період з жовтня по грудень 2013 року за
тарифами, затвердженими постановою
Національної комісії регулювання
ринку комунальних послуг України від
30.09.2011 №141, за період з січня по квітень
2014 - постановою Національної комісії,
що здійснює державне регулювання у
сфері комунальних послуг від 31.12.2013 №502.

Згідно з частиною 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 275
Господарського кодексу України
теплопостачальна організація
зобов'язана відпускати пару, гарячу і
перегріту воду споживачеві (абоненту),
який зобов'язаний оплатити прийняту
енергію.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших правових актів, а
за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до пункту 1 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин позовні вимоги в
частині стягнення 6346 грн. 03 коп.
основного боргу є обґрунтованими, у
зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

На підставі вказаної норми позивач
обґрунтовано нарахував відповідачу за
прострочення виконання грошового
зобов'язання 112 грн. 73 коп. 3% річних.

Статтею 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до частини 4 статті 231 ГК
України у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому,
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» (далі -
Закон) платники коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню у розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій» (далі - Закон)
суб'єкти підприємницької діяльності,
які використовують нежилі будинки і
приміщення, належні їм на праві
власності або орендовані ними на
підставі договору, для провадження
цієї діяльності за несвоєчасні
розрахунки за спожиті комунальні
послуги сплачують пеню в розмірі
одного відсотка від суми простроченого
платежу за кожний день прострочення,
якщо інший розмір пені не встановлено
угодою сторін, але не більше 100
відсотків загальної суми боргу.

Доводи відповідача щодо
неправомірності застосування
позивачем при розрахунку пені ставки
0,1% без обмеження її розміру подвійною
обліковою ставкою Національного банку
України, спростовуються матеріалами
справи та обставинами, зазначеним вище,
з огляду на те, що договір, укладений
позивачем та відповідачем стосується
опалення нежитлового приміщення, що
належить відповідачеві на прав
приватної власності.

В даному випадку пунктом 12 договору
сторонами було обумовлено, що за
несвоєчасне внесення плати зі
споживача стягується пеня у розмірі 0,1
відсотків від суми боргу за кожний день
прострочки терміну сплати.

Вищим господарським судом України в
оглядовому листі від 29.04.2013 №01-06/767/2013
визначена правова позиція, згідно якої,
оскільки Законом «Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій» встановлено
відповідальність за несвоєчасне
внесення плати за надані комунальні
послуги, то нарахування пені має
відбуватися відповідно саме до
положень цього Закону, а приписи Закону
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» до
таких правовідносин не застосовуються.

На підставі вказаного пункту договору
позивач правомірно нарахував
відповідачу за порушення виконання
зобов'язань з оплати вартості теплової
енергії 1104 грн. 65 коп. пені за період з 21
листопада 2013 року по 10 вересня 2014 року в
розмірі 0,1 відсотків від суми боргу.

За результатами перевірки розрахунку
пені, здійсненого позивачем, судом не
вбачається порушення строків позовної
давності, в тому числі спеціальних
строків, встановлених статтею 232
Господарського кодексу України.

За таких обставин позовні вимоги
підлягають задоволенню. До стягнення з
відповідача на користь позивача
підлягає заборгованість за спожиті
послуги з постачання теплової енергії
в розмірі 6346 грн. 03 коп., 112 грн. 73 коп. 3%
річних, 1104 грн. 65 коп. пені.

Відповідач заперечень проти позову не
надав, також не надав альтернативного
розрахунку розміру заборгованості, 3%
та пені. Доказів розрахунку з позивачем
відповідач суду не представив.

Таким чином, сукупний аналіз наявних у
справі доказів підтверджує, що
позивачем належним чином виконувались
умови договору, натомість відповідачем
зобов'язання по сплаті отриманих
послуг не виконано.

Судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2.Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь
публічного акціонерного товариства
"Херсонська теплоелектроцентраль"
(Бериславське шосе, 1, м. Херсон, , р/р 2029 в ХОУ ВАТ
"Державний ощадний банк України, МФО
352457) - 7563 грн. 31 коп. основного боргу.

3.Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь
публічного акціонерного товариства
"Херсонська теплоелектроцентраль"
(Бериславське шосе, 1, м. Херсон, , р/р 2029 в ХОУ ВАТ
"Державний ощадний банк України, МФО
352457) - 112 грн. 73 коп. 3% річних, 1104 грн. 65
коп. - пені та 1827 грн. 00 коп. - витрат по
сплаті судового збору.

4. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.12.2014 р.

Суддя
Л.І. Александрова