ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2014 р.
Справа № 914/3819/13

м. Львів

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого - судді
Кордюк Г.Т.

суддів
Гнатюк Г.М.

Кравчук Н.М.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного товариства з обмеженою
відповідальністю "СПРОН" (Sparisjoрur Reykjavikur
og naagrennis hf.), Ісландія № 03/03-14 від 03.03.2014р.

на ухвалу господарського суду
Львівської області від 03.02.2014р. про
припинення провадження

у справі № 914/3819/13

за позовом: публічного акціонерного
товариства Акціонерно-комерційний
банк "Львів", м. Львів

до відповідача: публічного товариства
з обмеженою відповідальністю "СПРОН"
(Sparisjoрur Reykjavikur og naagrennis hf.), Ісландія;

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Фалона Ентерпрайзис
Інк. (Falona Enterprises Ink.), Морган і Морган
Білдінг, Пасеа Естейт, Роуд таун,
Британські Віргінські острови

за участю третьої особи-1 без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Компанію Оранж
Інтернешнл Інвестментс (ЮК) Лімітед, м.
Ексетер, Велика Британія.

за участю третьої особи-2 без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: ПТзОВ "Дромі",
Рейкявік, Ісландія

про: стягнення 1 114 714 євро 43 євроцентів,
що за офіційним курсом Національного
банку України на 07.10.2013 року складає 12 111
244 грн.12 коп.

за участю представників:

від позивача: Туркевич Р.Ю. -
представник, Жовнеренко Г.К. -
представник

від відповідача: Мохнюк Р.Г. -
представник

від третьої особи на стороні позивача:
не викликався

від третьої особи-1: не викликався

від третьої особи-2: не викликався

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід суддів не поступали. За
клопотанням відповідача у судовому
засіданні здійснювалась повна
технічна фіксація судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
25.12.2014 року змінено склад колегії,
замість судді Гриців В.М., в склад
колегії введено суддю Гнатюк Г.М..

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 03.02.2014 року у
справі №914/3819/13 (суддя Матвіїв Р.І.)
провадження у справі за позовом ПАТ
Акціонерно-комерційний банк "Львів" до
ПТОВ "СПРОН" (Sparisjoрur Reykjavikur og naagrennis hf.),
Ісландія, за участю третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача:
Фалона Ентерпрайзис Інк. (Falona Enterprises Ink.),
Британські Віргінські острови, про
стягнення 1 114 714,43 євро, що за офіційним
курсом Національного банку України на
07.10.2013 року складає 12 111 244,12 грн. -
припинено.

При прийнятті ухвали у даній справі,
суд першої інстанції виходив із того,
що в процесі розгляду даної справи,
відбулось правомірне зарахування
частини зустрічних однорідних вимог
ПАТ АКБ "Львів" та ПТОВ "СПРОН" в порядку
статті 601 Цивільного кодексу України
всього на суму 12 384 021,54 грн., що
відповідачем не спростовано та
незаперечно, а тому провадження у
справі припинено на підставі п. 1-1 ч. 1
ст. 80 ГПК України, оскільки відсутній
предмет спору.

ПТОВ "СПРОН" (Sparisjoрur Reykjavikur og naagrennis hf.),
Ісландія не погодившись з висновками,
викладеними в ухвалі місцевого
господарського суду, подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати ухвалу
господарського суду Львівської
області від 03.02.2014р. і передати справу
на новий розгляд до господарського
суду Львівської області, посилаючись
на те, що судом при прийнятті ухвали
порушено норми процесуального та
матеріального права. Зокрема, скаржник
в апеляційній скарзі зазначає, що судом
не здійснено належну правову
кваліфікацію відносин сторін та не
визначено, які правові норми
підлягають застосуванню для вирішення
спору. Зокрема, суд першої інстанції, на
думку скаржника, стверджуючи про
відсутність підстав для застосування
норм українського права, в порушення
ст.8 Закону України "Про міжнародне
приватне право", не з"ясував та не навів
у своїй ухвалі зміст норм права
Ісландії, що регулюють перебіг
позовної давності та підтверджують
факт, що позовна давність за вимогами
позивача не збігла.

Окрім того, скаржником зазначено, що
існуюча процедура банкрутства у
будь-якому випадку вимагає
застосування особливої процедури
звернення кредитора до суду, визнання
кредитором та включення його до
реєстру кредиторів. На рівні
законодавства такий порядок
передбачено Актом про банкрутство
Ісландії від 26.03.1991 року №21.

На думку скаржника, станом на момент
здійснення зарахування зустрічних
вимог позивачем, останній не був
внесений до реєстру кредиторів
Публічного товариства з обмеженою
відповідальністю "СПРОН", отже
встановлена судом правомірність вимог
позивача не є доведеною та не базується
на законі. До відносин, пов'язаних із
зарахування зустрічних вимог, мали б
бути одночасно застосовані
передбачені законом вимоги до його
вчинення стосовно позовної давності.
Позивач, здійснюючи одностороннє
зарахування зустрічних вимог у
відповідності до заяви від 11 грудня 2013
року, посилався на п. 2 статті 601
Цивільного кодексу України. При цьому,
місцевий господарський суд, оцінюючи
правомірність такого зарахування, не
звернув увагу на те, що у відповідності
до п. 4 ст. 602 Цивільного кодексу України
не допускається зарахування
зустрічних вимог зокрема у разі спливу
позовної давності.

У додаткових поясненнях, апелянт
зазначає, що господарський суд першої
інстанції не розглядав вимоги ПТОВ
"СПРОН" до ПАТ «АКБ «Львів», але визнав
зарахування даних вимог, зовсім не
дослідивши правову природу,
правомірність та наявність вимог ПТОВ
"СПРОН" до ПАТ «АКБ «Львів». Адже на
момент розгляду справи, ПТОВ "СПРОН" вже
не мав жодних вимог до позивача, а права
такої вимоги були передані ПТзОВ
"Дромі". Крім цього, під сумнівом є дата
настання права вимоги, що було
зараховані, адже, оскільки ПАТ «АКБ
«Львів» отримав право вимоги до ПТОВ
"СПРОН" після виникнення права вимоги
ПТОВ "СПРОН" до Банку, дата якої в
матеріалах справи відсутня та не була
досліджена, то згідно вимог ст. 603 ЦК
України, зарахування є не можливим.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу,
додаткових поясненнях та представник в
судовому засіданні вимоги апеляційної
скарги заперечив, просить ухвалу
господарського суду залишити без змін,
апеляційну скаргу без задоволення.
Зокрема, позивач зазначає, що оскільки
вважає, що зарахування зустрічних
однорідних вимог у даній справі
відбулося в порядку статті 601
Цивільного кодексу України, тобто за
українським правом, і такий
односторонній правочин в силу статті 204
Цивільного кодексу України є
правомірним. В свою чергу, відповідно
до припису статті 29 Закону України «Про
міжнародне приватне право»,
підприємницька та інша діяльність
іноземних юридичних осіб в Україні
регулюється законодавством України
щодо юридичних осіб України, якщо інше
не встановлено законом. Тому, в даному
випадку, позивач вважає, що при
тлумаченні зазначеної обставини
посилання на необхідність
застосування іноземного акту
законодавства є безпідставним та
протиправним.

Також, позивач зазначає, що Акт (Закон)
Ісландії «Про банкрутство» № 21/1991 є
актом процесуального характеру, а тому
його застосування українським судом є
неможливим в силу припису частини 1
статті 9 Закону України «Про міжнародне
приватне право». Крім цього, між
Україною та Ісландією не існує
міжнародного договору, який би
регулював відповідні питання
процесуального характеру, а саме
питання транскордонного банкрутства
та визнання банкрутства, яке ведеться в
одній державі, в іншій державі.

Окрім цього, позивач вважає, що судом
першої інстанції правомірно
встановлено, що зарахування
зобов'язань позивача проти зобов'язань
скаржника відбулось фактично проти
права вимоги скаржника на грошові
кошти, що на момент зарахування
перебували у правомірному володінні
Оранж Імтернешнл (ЮК) Лімітед, при
цьому, такі кошти правомірно
обліковувались за вказаною особою в
Банку «Львів» з 2012 року, а тому
об'єктивно не могли бути передані у
володіння ПТзОВ "Дромі" в 2008 році. Тобто,
укладення договору англійською
компанією (Оранж Інтернешнл
Інвестментс (ЮК) Лімітед) з українським
банком на користь СПРОНу у 2012 році
жодним чином не стосується ПТзОВ
"Дромі" і жодним чином до нього не
відноситься. Більше того, таке
укладення відбулося за українським
правом відповідно до статей 6, 627, 636
Цивільного кодексу України.

Третя особа - Фалона Ентерпрайзис Інк.,
у відзиві на апеляційну скаргу вимоги
останньої заперечила, просить ухвалу
господарського суду залишити без змін,
апеляційну скаргу без задоволення,
оскільки вважає, що за змістом Договору
про поточний рахунок № 40.00.001622 від
11.10.2012 року, Оранж Інтернешнл
Інвестментс (ЮК) Лімітед були розміщені
грошові кошти в ПАТ АКБ «Львів». Станом
на дату подання Оранж Інтернешнл
Інвестментс (ЮК) Лімітед вимоги до
банку від 02 грудня 2013 року про
перерахування зазначених коштів
залишок грошових коштів становив 12 733
351,11 гривень. За змістом Додатку № 2 від
30.12.2012 р. до вказаного Договору,
останній є договором на користь
третьої особи - вигодонабувачем за
даним Договором з повним правом вимоги
є компанія ПТОВ «СПРОН». При цьому,
виконання даного Договору на користь
ПТОВ «СПРОН» може вимагати як клієнт,
так і ПТОВ «СПРОН», а в разі подання
відповідної вимоги клієнтом,
вважається, що вказана вимога подана
ПТОВ «СПРОН».

Відповідна вимога була подана банку 02
грудня 2013 року, а тому ПТзОВ "Дромі" не є
стороною-кредитором за Договором про
поточний рахунок, а також за змістом
вказаного Договору не є і
вигодонабувачем, щодо розміщених на
такому рахунку коштів.

Окрім цього, третя особа вважає, що
зарахування зобов'язань позивача проти
зобов'язань скаржника відбулось
фактично проти права вимоги саме
скаржника на грошові кошти, що на
момент зарахування перебували у
правомірному володінні Оранж
Інтернешнл (ЮК) Лімітед, при цьому, такі
кошти правомірно були зараховані на
рахунок лише у 2012 році, а тому права на
них об'єктивно не могли бути передані у
володіння ПТзОВ "Дромі" в 2008 році.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 25.09.2014 року до
участі у справі залучено третю особу-1
без самостійних вимог на предмет спору
на стороні відповідача - Компанію Оранж
Інтернешнл Інвестментс (ЮК) Лімітед та
третю особу-2 без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
ПТзОВ "Дромі".

ПТзОВ "Дромі" у відзиві на апеляційну
скаргу просить ухвалу господарського
суду скасувати та припинити
провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК
України, при цьому зазначивши, що 06.07.2007
року між компанією Оранж Інтернешнл
Інвестментс (ЮК) Лімітед та ПТОВ
«СПРОН» було укладено Кредитний
договір, згідно умов якого, ПТОВ
«СПРОН» надав кошти Оранж Інтернешнл
Інвестментс (ЮК) Лімітед для
інвестування їх у муніципальні цінні
папери міста Львова.

09 липня 2007 року між компанією Оранж
Інтернешнл Інвестментс (ЮК) Лімітед та
ПТОВ «СПРОН» було укладено Рамкову
угоду, що визначала умови використання
коштів, наданих для інвестування в
Україну. Обидва договори є
обов'язковими до виконання та
регулюються Ісландським
законодавством.

За цими договорами право вимоги до
Оранж Інтернешнл Інвестментс (ЮК)
Лімітед було передане від ПТОВ «СПРОН»
до ПТзОВ "Дромі", а тому ПТОВ «СПРОН» не
може вимагати оплати коштів за даними
договорами.

З огляду на наведене, ПТзОВ "Дромі"
вважає, що оскаржуваною ухвалою суд
вирішив питання про те, що позивач
правомірно зарахував зустрічні вимоги
до відповідача, однак насправді вимоги
не є зустрічними, оскільки з 2009 року всі
активи відповідача (всі права вимоги)
перейшли на баланс ПТзОВ "Дромі",_а
винесеною ухвалою суд позбавляє
останнього можливості звертатися із
будь-якими вимогами до позивача.

Окрім цього, місцевий господарський
суд не взяв до ваги, те , що існує
порядок, встановлений Ісландським
законодавством по пред'явленню вимог
до юридичних осіб, що перебувають у
процедурі ліквідації (банкрутстві), а
саме згідно вимог Ісландського
законодавства, жодні вимоги до особи,
що знаходиться у процедурі ліквідації
чи банкрутства не можуть пред'являтися
поза процедурою ліквідації чи
банкрутства - частини 1 та 4 ст. 102 Акту
про комерційні фінансові організації
закріплюють, що положення 16 розділу
(статті 99-108), 18 розділу (статті 116-121) та 5
книга (статті 166-179) Акту про банкрутство
застосовуються до фінансових
організацій, що знаходяться у
ліквідаційній процедурі, так як це
здійснюється щодо відповідача.

Щодо припинення провадження третя
особа - ПТзОВ "Дромі" зазначає, що всі
вимоги до позивача належать та можуть
заявлятися виключно ПТзОВ "Дромі". В
даному випадку, відповідач, що є
нерезидентом України, наразі не має
жодного майна , рухомого чи нерухомого,
вимог матеріальних чи не матеріальних,
філій, представництв га території
України, а тому даний спір не підлягає
вирішенню в господарських судах
України та підлягає припиненню згідно
п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, оцінивши
наявні в ній докази, заслухавши доводи
та заперечення представника позивача
та відповідача, представника третьої
особи-2 в судовому засіданні 11.12.2014 року,
колегія суддів вважає, що ухвалу
місцевого господарського суду слід
залишити без змін, апеляційну скаргу
без задоволення, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи,
позовні вимоги первісно заявлено
Фалона Ентерпрайзис Інк. (Falona Enterprises Inc.),
Британські Віргінські Острови, до ПТОВ
«СПРОН» (SPRON hf.), Ісландія, про стягнення
1 114 714,43 Євро (12 111 244,12 грн.) та
зобов'язання відповідача негайно
перерахувати цю суму з рахунків
відповідача у ПАТ АКБ «Львів».

Ухвалою місцевого господарського суду
від 17.10.2013 р. було зупинено провадження
у справі до вручення документів та
проведення Міністерством Юстиції
Ісландії окремих процесуальних дій та
здійснено заміну позивача на ПАТ АКБ
"Львів" на підставі заяви останнього.
Також ухвалою господарського суду від
17.10.2013 р. було здійснено процесуальне
правонаступництво позивача в порядку
статей 25, 27 ГПК України - первісного
позивача Фалона Ентерпрайзис Інк. (Falona
Enterprises Inc.) замінено на ПАТ АКБ «Львів».

Представником позивача 03.02.2014 р. подано
заяву про припинення провадження у
справі на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК
України, у зв'язку з зарахуванням
зустрічних однорідних грошових вимог
та відсутністю предмету спору. Як
вбачається з матеріалів справи,
представник Відповідача проти
припинення провадження у справі з
наведених підстав не заперечував,
розгляд справи з метою збирання
додаткових доказів не просив.

Господарським судом першої інстанції
встановлено, що Фалона Ентерпрайзис
Інк. як первісний Позивач була
власником облігацій, емітованих
відповідачем. Загальна номінальна
вартість облігацій - 100 000 000,00
ісландських крон, строк виконання
зобов'язань за облігаціями настав
04.01.2010 р., однак, такі зобов'язання
виконані не були. Стягненню з
відповідача належало 182 949 307,00
ісландських крон, з яких 100 000 000,00 -
основний борг, 5 372 000,00 ісландських крон
несплачених відсотків на 04.04.2009 р., 77 577
307,00 ісландських крон відсотків за
неустойку станом на 03.06.2013 р., що за
офіційним курсом НБУ на 07.10.2013 р.
еквівалентно 12 111 244,12 гривень або 1 114
714,43 євро. Судом першої інстанції також
встановлено, що між Фалона
Ентерпрайзис Інк та ПАТ АКБ «Львів» 23
серпня 2013 р. був укладений договір
застави зазначених облігацій,
включаючи всі права вимоги та інші
права за такими облігаціями, у
забезпечення виконання кредитних
зобов'язань ТзОВ «Айсінвест» перед ПАТ
АКБ «Львів» за кредитним договором і
права заставодержателя були
реалізовані ПАТ АКБ «Львів», 16.10.2013 р.
був укладений договір про задоволення
вимог заставодержателя (уступки прав),
належним позивачем і кредитором
відповідача стало ПАТ АКБ «Львів».

При цьому, місцевий господарський суд
встановив, що ПАТ АКБ «Львів» має
зустрічні грошові зобов'язання перед
відповідачем на суму, еквівалентну 12 733
351,11 грн., строк виконання яких настав і
які випливають з умов договору про
поточний рахунок нерезидента та
додатку № 2 до вказаного договору.
11.12.2013 р. позивач скерував відповідачу
заяву в порядку ст. 601 ЦК України про
зарахування зустрічних взаємних вимог
на загальну суму 12 384 021,54 грн.), яку
відповідач отримав 19.12.2013 р. згідно із
повідомленням про вручення поштового
відправлення, та заперечень на яку не
надіслав.

Матеріалами справи встановлено, що в
судовому засіданні під час розгляду
справи в суді першої інстанції
представник відповідача не
заперечував проти зарахування
зустрічних однорідних вимог між ПАТ
АКБ «Львів» та відповідачем, як не
заперечував власно і проти наявності
права вимоги Відповідача до Позивача,
наявності власного майна на території
України (права вимоги на грошові кошти,
розміщені в ПАТ АКБ «Львів»). Проте,
представник відповідача позов
заперечив з тих мотивів, що відповідач
перебуває в процедурі банкрутства, а
відповідно в силу п.15 ст. 16 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» пред'явлення
конкурсними та забезпеченими
кредиторами вимог до боржника та їх
задоволення може відбуватися лише у
порядку, передбаченому цим законом, та
в межах провадження у справі про
банкрутство. Вказував, що всупереч ч. 3
ст. 17 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» позивач не
звернувся із заявою про визнання його
грошових вимог до боржника у справі про
банкрутство у тридцятиденний строк з
дня офіційного оприлюднення
оголошення про порушення справи про
банкрутство. Також відповідач при
розгляді справи судом першої інстанції
подав до суду Заяву про застосування
позовної давності і, посилаючись на
правила статей 256, 257, 261, 267 ЦК України,
вказував на те, що позовні вимоги
подані суду зі збігом загального
строку позовної давності, який
встановлений українським законодавцем
на рівні трьох років.

При винесенні оскаржуваної ухвали
господарський суд першої інстанції
вказав, що посилання відповідача на
процедуру погашення та розгляду
відповідних вимог, що передбачені
положеннями Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
не можуть бути взяті до уваги.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 25 Закону України
«Про міжнародне приватне право»,
особистим законом юридичної особи
вважається право держави
місцезнаходження юридичної особи. Для
цілей цього Закону місцезнаходженням
юридичної особи є держава, в якій
юридична особа зареєстрована або іншим
чином створена згідно з правом цієї
держави. В свою чергу відповідач є
юридичною особою за законодавством
Ісландії, а тому підстави для
застосування процесуальних за своїм
змістом норм Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
до відповідача об'єктивно відсутні.
Крім того, об'єктивні докази того, що
господарськими судами України
порушено справу про банкрутство
відповідача на підставі норм Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» відповідачем
не подані та в матеріалах справи
відсутні.

При цьому, судом першої інстанції
встановлено підставність мотивів
заяви позивача про припинення
провадження у справі на підставі п. 1-1 ч.
1 ст. 80 ГПК України.

Як підтверджується матеріалами справи,
між позивачем (банк) та Оранж
Інтернешнл Інвестментс (ЮК) Лімітед
(первісний вкладник та третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
стороні відповідача) було укладено
додатки до договору про поточний
рахунок нерезидента № 40.00.001622 від 11.10.2012
р. Відповідно до Додатку № 2 від 30.12.2012 р.
до вказаного Договору останній є
договором на користь третьої особи.
Вигодонабувачем за даним Договором з
повним правом вимоги є компанія
Спарішйодур Рейкяквіур ог нагренніч
хф. (Ісландія, 108 Рейк'явік, Лагмула 6, код
компанії ) надалі - СПРОН,
відповідач у цій справі. Виконання
даного Договору на користь СПРОН може
вимагати як Клієнт, так і СПРОН. При
цьому, в разі подання відповідної
вимоги Клієнтом, вважається, що вказана
вимога подана СПРОНом.

Фактичне визнання відповідачем прав на
вказані грошові кошти, що
обліковуються на вказаному рахунку
третьої особи, підтверджуються наданою
суду банківською карткою із зразками
підпису представника відповідача та
відповідною довіреністю на ім'я такого
представника, оформленою відповідачем
для управління банківським рахунком,
оскільки відповідач не надав суду
відомостей про наявність інших
банківських рахунків, відкритих ним у
ПАТ АКБ «Львів».

За змістом статті 530 Цивільного кодексу
України якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.
Відповідно, з огляду на надану
Компанією Оранж Інтернешнл
Інвестментс (ЮК) Лімітед (первісний
вкладник) Банку Вимогу від 02 грудня 2013
року строк виконання за договором №
40.00.001622 від 11.10.2012 р. настав 09 грудня 2013
року.

Згідно поданого позивачем
конкретизованого розрахунку, сума
зобов'язання ПАТ АКБ «Львів» щодо
повернення відповідачу грошових
коштів, що існували до моменту
часткового зарахування зустрічних
однорідних вимог, становила загальну
суму еквівалентну 12 384 021,54 грн. грн.

11.12.2013 р. позивач скерував відповідачу
заяву у порядку ст. 601 ЦК України про
зарахування зустрічних взаємних вимог
всього на суму 12 384 021,54 грн.), яку
відповідач отримав 19.12.2013 р. згідно із
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Згідно ст. 601 ЦК України, зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав, а також вимог, строк виконання
яких не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.
Зарахування зустрічних вимог може
здійснюватися за заявою однієї із
сторін. При цьому, за загальним
правилом зарахування здійснюється за
наявності таких умов: (а) вимоги сторін
мають бути зустрічними, тобто такі, які
випливають з двох різних зобов'язань
між двома особами, де кредитор одного
зобов'язання є боржником іншого; те
саме повинно бути і з боржником. (б)
вимоги мають бути однорідними, тобто в
обох зобов'язаннях повинні бути речі
одного роду; частіше зарахуванням
припиняються зустрічні грошові вимоги;
(в) необхідно, щоб за обома вимогами
настав строк виконання, оскільки не
можна пред'явити до зарахування вимоги
за таким зобов'язанням, яке не підлягає
виконанню.

В ході апеляційного розгляду судом
встановлено зустрічність вимог між
позивачем та відповідачем. Така
зустрічність обумовлюється тим, що в
той час, як позивач є кредитором
відповідача за облігаціями,
емітованими останнім, відповідач є
кредитором позивача за договором про
поточний рахунок нерезидента та
додатку № 2 до вказаного договору.
Також в ході апеляційного розгляду
встановлено, що вимоги між сторонами є
однорідними, оскільки сторони мають
взаємні вимоги щодо речей одного роду -
грошових коштів. Також апеляційним
господарським судом встановлено, що
строк виконання за обома вимогами
настав.

Відповідно до припису пункту 4.4
Постанови № 18 Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року, господарський суд
припиняє провадження у справі у зв'язку
з відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Судом першої інстанції правомірно
встановлено, що на момент пред'явлення
первісного позову в даній справі
існував предмет спору. Судом також
встановлено, що 11 грудня 2013 року, тобто
в процесі розгляду даної господарської
справи судом першої інстанції,
відбулось правомірне зарахування
частини зустрічних однорідних вимог
ПАТ АКБ «Львів» та СПРОН ейчеф в
порядку статті 601 Цивільного кодексу
України всього на суму 12 384 021,54 грн.
Відповідач не надав заперечень щодо
такого зарахування та припинення
зустрічних зобов'язань, та належних і
допустимих доказів на підтвердження
таких заперечень, чим визнав
правомірність проведеного
зарахування.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги
щодо наявного банкрутства скаржника та
необхідності застосування Акту про
банкрутство Ісландії №21/1991, а
відповідно і відхиляє клопотання
скаржника про встановлення норм
іноземного права з огляду на таке.

Необхідність застосування вказаного
акту іноземного права скаржник
обґрунтовує доводами, наведеними в
юридичному висновку Повіреного у
Верховному суді Ісландії, магістра
права Сігурдур Снайдал Юліссон від 11
квітня 2014 року, який поданий
відповідачем до апеляційного
господарського суду 14 квітня 2014 року. В
цьому контексті суд зазначає, що за
імперативним приписом частини 1 статті
101 Господарського процесуального
кодексу України, додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. При цьому, за
змістом частини 3 вказаної статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, в апеляційній інстанції не
приймаються і не розглядаються вимоги,
що не були предметом розгляду в суді
першої інстанції. В даному випадку суд
позбавлений права взяти до уваги
Юридичний висновок Повіреного у
Верховному суді Ісландії, магістра
права Сігурдур Снайдал Юліссон від 11
квітня 2014 року як новий доказ у справі,
оскільки скаржник не обґрунтував
жодним чином неможливість подання
такого доказу при розгляді справи в
суді першої інстанції. При цьому,
колегія звертає увагу на те, що при
розгляді справи судом першої інстанції
Скаржник не заявляв клопотання про
встановлення будь-яких норм права
іноземної держави, натомість
обґрунтовував свою позицію виключно
нормами матеріального права України
щодо застосування позовної давності.
Зазначений юридичний висновок не
містить обґрунтованої вказівки на те,
що проти скаржника порушено
провадження у справі про банкрутство.
Матеріалами справи, а саме юридичним
висновком Повіреного Верховного суду
Ісландії Гелгі Сігурдссона від 09
квітня 2014 року, безпосередньо
підтверджується, що на території
Ісландії станом на зазначену дату
відсутнє провадження у справі про
банкрутство скаржника в розумінні Акту
(Закону) Ісландії «Про банкрутство» №
21/1991. Застосування українським судом
процесуальних за своїм змістом норм
Акту (Закону) Ісландії «Про
банкрутство» № 21/1991 є неможливим в силу
правил частини 1 статті 9 Закону України
«Про міжнародне приватне право»,
відповідно до яких будь-яке відсилання
до права іноземної держави має
розглядатися як відсилання до норм
матеріального права, яке регулює
відповідні правовідносини, виключаючи
застосування його колізійних норм,
якщо інше не встановлено законом, а
також в силу правил статей 6, 19
Конституції України. Між Україною та
Ісландією відсутній міжнародний
договір щодо визнання та застосування
принципів транскордонного
банкрутства, який дозволив би
застосування процесуальних принципів
іноземного банкрутства.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що
заява позивача про зарахування
зустрічних однорідних вимог, надіслана
відповідачу 11 грудня 2013 року, є
правочином, в силу статті 601 Цивільного
кодексу України, тобто, регулюється
правом України. Відповідно до статті 204
Цивільного кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Окремо, суд не приймає також посилання
Скаржника на те, що всі активи
Скаржника були начебто передані третій
стороні (Дромі хф.) ще в 2008 році (2009 році).
Як правомірно встановлено судом першої
інстанції, зарахування зобов'язань
Позивача проти зобов'язань скаржника
відбулось фактично проти права вимоги
скаржника на грошові кошти, що на
момент зарахування перебували у
правомірному володінні іншої особи
(Оранж Інтернешнл (ЮК) Лімітед); при
цьому, такі кошти правомірно
обліковувались за вказаною особою з 2012
року, а тому об'єктивно не могли бути
передані у володіння Дромі хф. в 2008
році.

Одночасно колегія суддів зазначає, що з
наданих ПТзОВ «Дромі» пояснень по суті
спору вбачається відсутність
правового зв'язку між предметом спору у
даній справі та правами ПТзОВ «Дромі».
З матеріалів справи вбачається
відсутність будь-яких зобов'язань
позивача перед ПТзОВ «Дромі», як не
доведено останнім і прав на грошові
кошти, що були розміщені у позивача на
поточному рахунку Оранж Інтернешнл (ЮК)
Лімітед в 2012 році. Надані ПТзОВ «Дромі»
Кредитний договір від 06 липня 2007 року
та Рамкова угода від 09 липня 2007 року не
містять у складі сторін чи зобов'язаних
осіб ні позивача, ні ПТзОВ «Дромі».
Крім того, суду не надано доказів
реальності таких угод. Одночасно з
тексту Кредитного договору (стаття 3.2)
вбачається, що останній припинив свою
дію ще 20 липня 2012 року, в той час як
Рамкова угода (статті 11.1, 11.2) припинила
свою дію ще 09 липня 2009 року. Інші доводи
ПТзОВ «Дромі» також не знайшли свого
підтвердження. З огляду на наведене,
місцевим господарським судом в силу п. 2
ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне
приватне право», зроблено вірний
висновок про наявність коштів
відповідача (майна) на території
України, і що такий спір підсудний
судам України.

Щодо доводів апелянта про ігнорування
місцевим господарським судом
пріоритету правил міжнародного
договору та положень Закону України
«Про міжнародне приватне право» щодо
визначення (вибору) права, судова
колегія звертає увагу на таке. Між
Україною та Ісландією відсутній
міжнародний договір щодо визнання та
застосування принципів
транскордонного банкрутства чи
реорганізації, а тому місцевий
господарський суд не припустився
порушення в цій сфері
правозастосування. Щодо визначення
(вибору) права місцевий суд у
відповідності до правил Закону України
«Про міжнародне приватне право»
правомірно виходив з вибору права,
здійсненого сторонами відповідних
правочинів.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що при винесенні
оскаржуваної Ухвали місцевий
господарський суд належним чином та в
повному обсязі дослідив всі обставини
справи з дотриманням відповідних
процесуальних норм та не припустився
порушення норм матеріального права.
Підстави для скасування оскаржуваної
ухвали відповідно до статті 104 ГПК
України відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Ухвалу господарського суду
Львівської області від 03.02.2014 року у
даній справі залишити без змін,
апеляційну скаргу ПТОВ "СПРОН" - без
задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України в порядку та строки,
встановлені ст.ст. 109, 110 ГПК України.

Головуючий - суддя
Кордюк Г.Т.

суддя
Гнатюк Г.М.

суддя
Кравчук Н.М.