м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
до Комунального підприємства
"Господар Дарницького району міста
про стягнення 29 689, 75 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: Мацюк В.В.
від відповідача: Перелигіна О.А.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство "ОТІС"
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Комунального
підприємства "Господар Дарницького
району міста Києва" про стягнення з
відповідача заборгованості за
договором D 21T № 220/2 від 19.07.2012 р. у
розмірі 29 689, 75 грн. Позовні вимоги
обґрунтовані неналежним виконанням
відповідачем грошових зобов'язань
перед позивачем за вищевказаним
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.10.2014 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 03.11.2014
р. за участю повноважних представників
сторін, яких зобов'язано надати суду
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги та просив
Представник відповідача в усному
порядку визнав позов, заперечень проти
заборгованості перед Приватним
акціонерним товариством "ОТІС" не
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 03.11.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.07.2012 р. між Приватним акціонерного
товариства "ОТІС" та Комунальним
підприємством "Господар Дарницького
району міста Києва" укладено договір D
21T № 220/2, за умовами якого позивач за
дорученням відповідача зобов'язався
виконати відновлювані роботи з ремонту
ліфтів у житловому будинку
Комунального підприємства "Господар
Дарницького району міста Києва".

Відповідно до п. 2.1. вартість договору
на момент укладення складає 29 689, 75 грн.

Згідно з п. 3.2. договору розрахунки
здійснюються відповідачем за фактично
виконані роботи, на підставі актів
виконаних будівельних робіт та довідки
про вартість виконаних будівельних
робіт, у десятиденний термін з дня їх
підписання.

Договір, відповідно до п. 8.1., набуває
чинності з моменту підписання та діє до
31.08.2012 р., а в частині оплати до повного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем виконані роботи за договором
D 21T № 220/2 від 19.07.2012 р., що
підтверджується довідкою про вартість
виконаних робіт за серпень 2012 р., а
також актом приймання виконаних
будівельних робіт (відновлювані роботи
з ремонту ліфта) від №220/2 110-Т8 за
серпень 2012 р., підписаними сторонами та
скріплені печатками.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазначає, що відповідачем допущено
порушення зобов'язань щодо оплати
виконаних Приватним акціонерним
товариством "ОТІС" робіт за договором D
21T № 220/2 від 19.07.2012 р., у зв'язку з чим у
нього виникла заборгованість у розмірі
29 689, 75 грн., яку позивач просить
стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Згідно зі ст.ст. 843, 844 Цивільного
кодексу України у договорі підряду
визначається ціна роботи або способи
її визначення. Ціна у договорі підряду
може бути визначена у кошторисі.

У відповідності до ст. 846 Цивільного
кодексу України строки виконання
роботи або її окремих етапів
встановлюються у договорі підряду.

За змістом ст. 887 Цивільного кодексу
України за договором підряду на
проведення проектних та пошукових
робіт підрядник зобов'язується
розробити за завданням замовника
проектну або іншу технічну
документацію та (або) виконати пошукові
роботи, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити їх. До договору
підряду на проведення проектних і
пошукових робіт застосовуються
положення цього Кодексу, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 889 Цивільного кодексу
України замовник зобов'язаний, якщо
інше не встановлено договором підряду
на проведення проектних та пошукових
робіт сплатити підрядникові
встановлену ціну після завершення усіх
робіт чи сплатити її частинами після
завершення окремих етапів робіт або в
іншому порядку, встановленому
договором або законом.

Договором, відповідно до ст. 626
Цивільного кодексу України є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні норми закріплені також і в
Господарському кодексу України.

Так, відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідач правом надання відзиву на
позов не скористався, доказів
належного виконання зобов'язань не
надав, обґрунтованих причин
неможливості їх виконання не навів.

Відповідно до ст.ст. 22, 78 Господарського
процесуального кодексу України
відповідач має право визнати позов
повністю або частково. У разі визнання
відповідачем позову господарський суд
приймає рішення про задоволення позову
за умови, що дії відповідача не
суперечать законодавству або не
порушують прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб. Враховуючи
вищевикладене, суд приймає визнання
позову відповідачем.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Тож, враховуючи, що матеріали справи
містять докази виконання позивачем
робіт за договором D 21T № 220/2 від 19.07.2012
р., а відповідачем не надано суду
доказів їх оплати, суд дійшов висновку
про порушення відповідачем
зобов'язань, що виникли на підставі
вказаного договору, а також приписів
ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
та ст. 193 Господарського кодексу
України.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами
ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
виходячи із заявлених позивачем вимог
та наявних у справі доказів, суд дійшов
висновку про обґрунтованість вимог про
стягнення боргу у сумі 29 689, 75 грн. та
вважає за необхідне задовольнити
позов.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного
товариства "ОТІС" задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства
"Господар Дарницького району міста
Києва" (02096, м. Київ, вул. Заслонова, 3,
), з будь-якого рахунку,
виявленого державним виконавцем під
час виконання рішення суду, на користь
Приватного акціонерного товариства
"ОТІС" (03062, м. Київ, вул. Чистяківська,
буд.32, ) заборгованість у
розмірі 29 689, 75 (двадцять дев'ять тисяч
шістсот вісімдесят дев'ять грн. 75 коп.)
грн., та 1 827, 00 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім грн. 00 коп.) грн. - судового
збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 06.11.2014 р.

Суддя
Пригунова А.Б.