ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року Справа № 19/5007/1173-Б/12
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Ткаченко Н.Г. (головуючого),
Катеринчук Л.Й. (доповідача), Куровського С.В.
розглянувши касаційну скаргу ТОВ "Укіо Банк Лізинг"
на постанову та ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 15.10.2014 року господарського суду Житомирської області від 11.08.2014 року (в частині розгляду кредиторських вимог ТОВ "Укіо Банк Лізинг")
у справі господарського суду № 19/5007/1173-Б/12 Житомирської області
за заявою ТОВ "Євро Лізинг"
до ВАТ "Озерянський комбінат залізобетонних гідротехнічних конструкцій"
про визнання банкрутом
розпорядник майнаЛевкович О.К.
в судовому засіданні взяли участь представники :

ТОВ "Укіо Банк Лізинг":Башук Т.В. (довіреність №Д 001/14 від 08.01.2014 року),
ТОВ "Євро Лізинг":не з'явилися,
ВАТ "Озерянський комбінат залізобетонних гідротехнічних конструкцій": не з'явилися,
ТОВ "Кохан Трейд":Підлісний В.О. (довіреність від 29.10.2014 року).
ВСТАНОВИВ:

у провадженні господарського суду Житомирської області знаходиться справа №19/5007/1173-Б/12 про визнання банкрутом ВАТ "Озерянський комбінат залізобетонних гідротехнічних конструкцій" (далі - боржника), порушена ухвалою суду від 19.10.2012 року за заявою ТОВ "Євро Лізинг" (далі - ініціюючого кредитора) за загальною процедурою відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України №2343-ХІІ, до внесення змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 року) (далі - Закон про банкрутство) (том 1 матеріалів оскарження ухвали господарського суду Житомирської області від 11.08.2014 року у справі №19/5007/1173-Б/12, а.с. 1-2).

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 11.12.2012 року визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора до боржника на суму 1 318 802, 85 грн., а також 5 365 грн. судового збору, включено окремо до реєстру вимог кредиторів боржника 84 760, 45 грн. пені у шосту чергу задоволення, введено процедуру розпорядження майном боржника строком на шість місяців - до 11.06.2013 року включно, зобов'язано ініціюючого кредитора здійснити офіційну публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство боржника, докази чого подати суду у строк до 03.01.2013 року, призначено розпорядником майна боржника Левкович О.К., яку зобов'язано у строк до 08.02.2013 року подати до суду на затвердження реєстр вимог кредиторів боржника, призначено у справі попереднє судове засідання (том 1 матеріалів оскарження ухвали господарського суду Житомирської області від 11.08.2014 року у справі №19/5007/1173-Б/12, а.с. 21 - 23).

Оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ "Озерянський комбінат залізобетонних гідротехнічних конструкцій" опубліковано в газеті "Урядовий кур'єр" від 26.12.2012 року.

24.01.2013 року шляхом направлення поштового відправлення до господарського суду звернулося ТОВ "Укіо Банк Лізинг" зі заявою про визнання кредитором боржника з грошовими вимогами на загальну суму 10 149 978, 69 грн., з яких 8 189 598, 08 грн. основного боргу (8 062 327, 43 грн. лізингових платежів та відсотків за договорами фінансового лізингу №№ KL 071093 - KL 071097 від 04.10.2007 року, укладеними між боржником та кредитором, 62 270, 65 грн. витрат на вчинення нотаріусом виконавчих написів про повернення боржником-лізингоодержувачем на користь кредитора-лізингодавця спірних предметів фінансового лізингу та 65 000 грн. витрат на їх транспортування), а також 1 960 184, 61 грн. штрафних санкцій (976 313, 93 грн. пені та 983 870, 68 грн. штрафу), нарахованих кредитором у зв'язку з простроченням боржником оплати лізингових платежів (вх. №02-20/33/13) (том 5, а.с. 1 - 216).

В подальшому ТОВ "Укіо Банк Лізинг" неодноразово доповнювало заяву з кредиторськими вимогами, не зменшуючи, при цьому, розміру заявлених у даній справі грошових вимог (том 7, а.с. 21 - 54, том 10, а.с. 141 - 168).

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 11.08.2014 року (суддя Макаревич В.А.) продовжено строк процедури розпорядження майном боржника та строк виконання Левкович О.К. повноважень розпорядника майном з 16.05.2014 року по 16.11.2014 року; визнано грошові вимоги ТОВ "Укіо Банк Лізинг" на суму 127 270, 65 грн. основного боргу у четверту чергу задоволення та 1 147 грн. витрат зі сплати судового збору у першу чергу задоволення, в задоволенні решти вимог відмовлено; затверджено реєстр вимог кредиторів боржника, в тому числі з визнаними судом грошовими вимогами конкурсного кредитора ТОВ Укіо Банк Лізинг"; окремо внесено до реєстру у першу чергу задоволення забезпечені заставою вимоги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ "Ерде Банк" на суму 2 575 187, 15 грн., а також у другу чергу задоволення вимоги кредиторів щодо виплати заборгованості по заробітній платі за три місяці роботи, що передують порушенню справи про банкрутство чи припиненню трудових відносин у разі звільнення працівника до порушення справи про банкрутство на суму 76 309, 42 грн., аліменти на суму 2 548, 63 грн., відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю громадян на суму 6 855, 50 грн.; ухвалено, що у зв'язку із звільненням кредиторів, визначених у пункті 4 цієї ухвали, від сплати судового збору за подання заяв з грошовими вимогами до боржника, боржником підлягає до сплати в доход Державного бюджету України 3 441 грн. судового збору; вимоги конкурсних кредиторів боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та не заявлені у встановлений для їх подання строк, ухвалено вважати погашеними (том 10, а.с. 220 - 233).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 11.08.2014 року в частині розгляду його кредиторських вимог, ТОВ "Укіо Банк Лізинг" (далі - скаржник) звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржувану ухвалу в частині відмови у визнанні його кредиторських вимог до боржника та прийняти нове рішення, яким визнати та включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги ТОВ "Укіо Банк Лізинг" в повному обсязі на суму 10 149 978, 69 грн., мотивуючи невірним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права до спірних правовідносин та неналежною оцінкою доказів, наданих кредитором на підтвердження конкурсної правової природи його грошових вимог до боржника.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.10.2014 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Огороднік К.М., судді: Бригинець Л.М., Коломис В.В.) апеляційну скаргу ТОВ "Укіо Банк Лізинг" залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Житомирської області від 11.08.2014 року в частині розгляду кредиторських вимог ТОВ "Укіо Банк Лізинг" у справі - без змін (том 11, а.с. 47 - 51).

Не погоджуючись з винесеною постановою, скаржник звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду від 15.10.2014 року та ухвалу суду першої інстанції від 11.08.2014 року в частині розгляду його кредиторських вимог, прийняти у справі нове рішення про визнання та включення до реєстру вимог кредиторів боржника грошових вимог ТОВ "Укіо Банк Лізинг" на суму 10 149 978, 69 грн. Касаційна скарга аргументована порушенням судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 6, 264, 554, 653 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", що полягало у невідповідності фактичним обставинам справи висновків судів про визнання ТОВ "Укіо Банк Лізинг" конкурсним кредитором боржника з вимогами лише на суму 128 417, 65 грн. та відхилення решти заявлених ним кредиторських вимог у даній справі про банкрутство.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 01.12.2014 року зазначену касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляду у судовому засіданні на 16.12.2014 року о 12 год. 00 хв., зобов'язано ТОВ "Укіо Банк Лізинг" до початку судового засідання у справі надати суду касаційної інстанції довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) на підтвердження відомостей щодо керівника юридичної особи - ТОВ "Укіо Банк Лізинг".

16.12.2014 року, до початку судового засідання у справі, представником ТОВ "Укіо Банк Лізинг" надано суду касаційної інстанції документи, витребувані ухвалою від 01.12.2014 року; ухвалою від 16.12.2014 року розгляд касаційної скарги скаржника відкладено на 23.12.2014 року о 12 год. 25 хв.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку постанову апеляційного суду від 15.10.2014 року та ухвалу суду першої інстанції від 11.08.2014 року в частині розгляду кредиторських вимог ТОВ "Укіо Банк Лізинг" на предмет повноти встановлених обставин справи та правильності їх юридичної оцінки, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, вислухавши представників конкурсних кредиторів ТОВ "Укіо Банк Лізинг" - Башука Т.В. та ТОВ "Кохан Трейд" - Підлісного В.О., дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно до частини 2 статті 41 ГПК України, провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 1 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, передбачено, що грошове зобов'язання - зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. Конкурсними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника.

Згідно з частинами 1, 3, 6 статті 14 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Копії зазначених заяв та доданих до них документів кредитори надсилають боржнику та розпоряднику майном. Боржник разом з розпорядником майна за наслідками розгляду зазначених вимог повністю або частково визнає їх або відхиляє, з обґрунтуванням підстав відхилення, про що розпорядник майна повідомляє письмово заявників і господарський суд. Вимоги кредиторів, визнані боржником або господарським судом, включаються розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, у попередньому засіданні господарський суд розглядає реєстр вимог кредиторів, вимоги кредиторів, щодо яких були заперечення боржника і які не були включені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів. За результатами розгляду господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначається розмір визнаних судом вимог кредиторів, які включаються розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, та призначається дата проведення зборів кредиторів.

Отже, правомірність та обґрунтованість грошових вимог кредитора до боржника визначає суд незалежно від того чи визнавались ці вимоги боржником разом з розпорядником майна, чи ні. При цьому, обов'язок кредитора полягає у доведенні обґрунтованості своїх вимог до боржника перед судом належними доказами, оскільки в силу положень статті 14 Закону про банкрутство (в зазначеній редакції), конкурсні кредитори одночасно з заявою про грошові вимоги до боржника зобов'язані подати до господарського суду документи, що їх підтверджують.

Частиною 1 статті 33 та частиною 2 статті 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відтак, кредитор зобов'язаний довести перед судом належними та допустимими доказами у справі обґрунтованість заявлених ним грошових вимог до боржника.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, ухвалою суду від 19.10.2012 року порушено справу про банкрутство ВАТ "Озерянський комбінат залізобетонних гідротехнічних конструкцій" за загальною процедурою згідно Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, офіційну публікацію оголошення про що здійснено в газеті "Урядовий кур'єр" від 26.12.2012 року (том 1 матеріалів оскарження ухвали господарського суду Житомирської області від 11.08.2014 року у справі №19/5007/1173-Б/12, а.с. 1 - 2).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 24.01.2013 року шляхом направлення поштового відправлення, з дотриманням визначеного законодавством про банкрутство строку для подання грошових вимог конкурсними кредиторами, до господарського суду звернулось ТОВ "Укіо Банк Лізинг" зі заявою про визнання кредитором боржника з вимогами на загальну суму 10 149 978, 69 грн. (том 5, а.с. 1 - 216); 28.02.2013 року та 17.06.2014 року кредитор подав до суду пояснення до заявлених у даній справі вимог, не зменшуючи, при цьому, їх розміру (том 7, а.с. 21 - 54, том 10, а.с. 141 - 168).

Суди встановили, що спірні кредиторські вимоги ґрунтуються на укладених 04.10.2007 року між ТОВ "Укіо Банк Лізинг" (лізингодавець) та боржником (лізингоодержувач) договорах фінансового лізингу №№ KL 071093 - KL 071097, за умовами яких лізингодавець відповідно до заявки лізингоодержувача набуває та оплачує майно - предмети лізингу згідно зазначених договорів, а саме: мобільну щокову дробарку TEREX PEGSON ХА 400 на гусеничному ходу, 2007 року випуску, конусну дробарку TEREX PEGSON Maxtrak 1000 на гусеничному ходу, 2007 року випуску, грохот POWERSCREEN CHIEFTAIN 2100 3D на гусеничному ходу, 2007 року випуску, навантажувач фронтальний JCB 456 ZХ, 2007 року випуску, гусеничний екскаватор JS 330 МЕ, та надає лізингоодержувачу право на час строку лізингу володіти і користуватися зазначеною спеціальною технікою на умовах фінансового лізингу, а лізингоодержувач зобов'язується оплачувати лізингові платежі, встановлені в графіку платежів (том 5, а.с. 45 - 57, 63 - 64, 73 - 85, 91 - 92, 101 - 113, 119 - 120, 130 - 142, 147 - 148, 156 - 170, 176 - 177).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, відповідно до актів приймання-передачі предмета лізингу від 21.03.2008 року, від 28.12.2007 року, від 15.01.2008 року, 27.12.2007 року та від 25.02.2008 року, кредитор передав, а боржник прийняв визначені спірними договорами предмети фінансового лізингу (том 5, а.с. 60-61, 88-89, 116-117, 145, 173-174).

Судами встановлено, що пунктами 11.5., 11.6. оспорюваних договорів фінансового лізингу передбачено, що договір може бути розірваний в односторонньому порядку, не звертаючись до суду, лізингодавцем, якщо лізингоодержувач істотно порушив цей договір або істотно порушує інший (інші) укладений (укладені) між сторонами договір (договори) фінансового лізингу незалежно від належного або неналежного виконання цього договору, зокрема, більш як на однин місяць прострочив оплату хоча б одного лізингового платежу або більше одного місяця запізнюється з оплатою неустойки і/або штрафу, встановленої за цим договором; розірвання договору відбувається шляхом направлення лізингоодержувачу повідомлення про розірвання договору за 10 календарних днів до дати розірвання; після розірвання даного договору лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача повернення йому предмета лізингу, оплати боргів, строк оплати яких настав до дня розірвання договору, а також оплати штрафу в розмірі 30% від неоплаченої вартості предмета лізингу; також, лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача покриття всіх витрат, пов'язаних із розірванням зазначеного договору (транспортування, збереження предмета лізингу тощо).

Суди встановили, що у зв'язку з простроченням боржником виконання зобов'язань з оплати лізингових платежів, кредитор, як лізингодавець, направив боржнику письмові повідомлення від 29.06.2010 року про розірвання з 09.07.2010 року оспорюваних договорів фінансового лізингу (том 5, а.с. 68-70, 96-98, 125-127, 151-153, 184-186); 20.06.2012 року на підставі виконавчих написів нотаріуса спірні предмети фінансового лізингу були повернені кредитору (том 5, а.с. 71, 72, 99, 100, 128, 129, 154, 155, 187, 189).

Також, суди встановили, що відповідно до пояснень за вих. №05/06 від 16.06.2014 року, станом на 09.07.2010 року ТОВ "Укіо Банк Лізинг" нарахувало боржнику 8 062 327, 43 грн. заборгованості з оплати лізингових платежів та відсотків за оспорюваними договорами фінансового лізингу, 1 960 184, 61 грн. штрафних санкцій (976 313, 93 грн. пені та 983 870, 68 грн. штрафу) за неналежне виконання боржником-лізингоодержувачем зобов'язань щодо оплати лізингових платежів, а також 62 270, 65 грн. витрат на вчинення нотаріусом виконавчих написів про повернення боржником на користь кредитора спірних предметів фінансового лізингу та 65 000 грн. витрат на їх транспортування, а всього 10 149 978, 69 грн., що становить розмір заявлених ТОВ "Укіо Банк Лізинг" грошових вимог до боржника у даній справі (том 10, а.с. 141 - 168).

При цьому, судами встановлено обставини повідомлення ТОВ "Укіо Банк Лізинг" боржника листами за вих. №№ 05/11 - 09/11 від 05.11.2008 року про дострокове розірвання з 17.11.2008 року договорів фінансового лізингу №№ KL 071093 - KL 071097 від 04.10.2007 року та пред'явлення до сплати боржником заборгованості по лізингових платежах, відсотках за спірними договорами та штрафних санкціях у строк до 17.11.2008 року; оригінали зазначених листів-повідомлень оглянуто суддею суду першої інстанції Макаревичем В.А. в судовому засіданні від 14.02.2013 року, а їх належним чином засвідчені фотокопії долучено до матеріалів справи (том 6, а.с. 127, 129, 131, 133, 135).

З огляду на встановлене, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні договори фінансового лізингу, на підставі яких ТОВ "Укіо Банк Лізинг" заявило грошові вимоги до боржника у даній справі, є розірваними з 17.11.2008 року у зв'язку з реалізацією кредитором-лізингодавцем передбаченого пунктами 11.5. оспорюваних договорів права на односторонню відмову від укладених з боржником договорів фінансового лізингу, що узгоджується з положенням частини 1 статті 203, частини 3 статті 651 ЦК України та статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Відтак, в силу приписів частини 2 статті 653 ЦК України зобов'язання сторін (кредитора та боржника) за спірними договорами фінансового лізингу припинилися з моменту їх розірвання лізингодавцем в односторонньому порядку з 17.11.2008 року, доказів стягнення збитків завданих розірванням договорів лізингу кредитором не надано, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність нарахування ТОВ "Укіо Банк Лізинг" заборгованості по сплаті боржником лізингових платежів, відсотків та штрафних санкцій за період з 17.11.2008 року та в подальшому її заявлення як кредиторських вимог у дану справу про банкрутство.

При цьому, доводи ТОВ "Укіо Банк Лізинг" про укладення кредитором з боржником в січні та липні 2009 року додаткових угод до спірних договорів фінансового лізингу, на підставі яких боржник продовжував користуватися спірними предметами фінансового лізингу, суд першої інстанції відхилив, як необґрунтовані, та зазначив, що чинним законодавством України не передбачено можливості поновлення строку дії цивільно-правового договору після його розірвання, а також внесення змін чи доповнень до вже розірваного договору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, керівником підприємства-боржника подано до суду клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності щодо грошових вимог ТОВ "Укіо Банк Лізинг" до боржника за договорами фінансового лізингу №№ KL 071093 - KL 071097 від 04.10.2007 року (том 6, а.с. 119 - 144).

Суди встановили, що згідно з пунктами 10.8. договорів фінансового лізингу №№ KL 071093, KL 071095, KL 071097 від 04.10.2007 року, сторони домовилися, що до вимог лізингодавця про повернення предмета лізингу та/або стягнення заборгованості в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, в тому числі про стягнення пені та штрафів, встановлюється позовна давність у 36 місяців, що узгоджується з положеннями статті 259 ЦК України (том 5, а.с. 54, 110, 165); при цьому, договорами фінансового лізингу №№ KL 071094 та KL 071096 від 04.10.2007 року тривалість позовної давності за вимогами лізингодавця до лізингоодержувача з виплати заборгованості по лізингових платежах та штрафних санкціях не визначалася, тому до таких вимог застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки згідно статті 257 ЦК України.

Відтак, встановивши обставини розірвання кредитором-лізингодавцем в односторонньому порядку спірних договорів фінансового лізингу з 17.11.2008 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що перебіг позовної давності як строку, в межах якого лізингодавець міг звернутися до суду з вимогою про стягнення з боржника-лізингоодержувача заборгованості зі сплати лізингових платежів, відсотків та штрафних санкцій за оспорюваними договорами, розпочався з 18.11.2008 року та закінчився у 2011 році. При цьому, ТОВ "Укіо Банк Лізинг" (лізингодавець) заявило кредиторські вимоги до боржника (лізингоодержувача), обґрунтовуючи невиконанням боржником зобов'язань за спірними договорами фінансового лізингу, лише у січні 2013 року, тобто із пропуском позовної давності (том 5, а.с. 1 - 216).

З огляду на встановлене та керуючись положеннями частини 4 статті 267 ЦК України, суд першої інстанції відмовив у визнанні кредиторських вимог ТОВ "Укіо Банк Лізинг" в частині нарахованих боржнику лізингових платежів, відсотків та штрафних санкції за період з моменту укладення спірних договорів фінансового лізингу у жовтні 2007 року (з урахуванням уточнених графіків платежів за оспорюваними договорами) до 17.11.2008 року з підстав спливу позовної давності для їх стягнення в судовому порядку, про застосування якої заявлено керівником підприємства-боржника до моменту розгляду спірних грошових вимог по суті.

Доводи ТОВ "Укіо Банк Лізинг" про переривання перебігу позовної давності у зв'язку з його зверненням до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до боржника про стягнення заборгованості за спірними договорами фінансового лізингу судом першої інстанції відхилено, оскільки подання позову з порушенням правил підвідомчості спору не перериває перебігу позовної давності в розумінні частини 2 статті 264 ЦК України.

Задовольняючи грошові вимоги ТОВ "Укіо Банк Лізинг" до боржника в частині витрат на вчинення нотаріусом виконавчих написів про повернення боржником на користь кредитора спірних предметів фінансового лізингу на суму 62 270, 65 грн. та витрат на їх транспортування, як спеціальної техніки, на суму 65 000 грн., а всього - на загальну суму 127 270, 65 грн. з включенням їх до реєстру вимог кредиторів у четверту чергу задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені витрати підтверджені належними та достатніми доказами у справі і пов'язані із розірванням оспорюваних договорів фінансового лізингу кредитором в односторонньому порядку у зв'язку з неналежним виконанням боржником зобов'язань щодо сплати лізингових платежів.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в межах предмета апеляційного оскарження, погодився з висновками суду першої інстанції за результатами розгляду кредиторських вимог ТОВ "Укіо Банк Лізинг" та не знайшов правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали від 11.08.2014 року в цій частині.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, а доводи ТОВ "Укіо Банк Лізинг" за змістом касаційної скарги про те, що зобов'язання боржника та кредитора за спірними договорами фінансового лізингу не припинилися з 17.11.2008 року внаслідок односторонньої відмови лізингодавця від зазначених договорів з посиланням на обставини укладення сторонами у січні та липні 2009 року додаткових угод до оспорюваних договорів, у зв'язку з чим боржник продовжував користуватися спірними предметами лізингу, вважає необґрунтованими. Такі доводи скаржника спростовуються за змістом положень частини 3 статті 651 та частин 2, 3 статті 653 ЦК України, а також спеціальних норм статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", якими передбачено, що відмова від договору фінансового лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову, що має наслідком припинення зобов'язань сторін за договором фінансового лізингу, у зв'язку з чим є неможливим в подальшому внесення сторонами будь-яких змін у вже припинений договір фінансового лізингу чи укладення додаткових угод до такого договору. Перебування предметів лізингу в тимчасовому користуванні боржника до 2009 року жодним чином не перешкоджало кредитору звернутися з позовом до суду про стягнення заборгованості за договорами лізингу до моменту їх розірвання в односторонньому порядку. Також, кредитором не в повній мірі надано докази в обґрунтування його грошових вимог, оскільки не надано доказів розпорядження коштами від реалізації предметів лізингу, які повинні зараховуватися, зокрема, на погашення заборгованості лізингоодержувача перед лізингодавцем, яка виникла до моменту припинення дії договору.

Доводи скаржника про неналежну оцінку судами обставин справи на предмет визначення перебігу позовної давності щодо звернення кредитора-лізингодавця до суду з вимогами до боржника щодо виникнення заборгованості за спірними договорами фінансового лізингу з посиланням на докази, прийняті до уваги та спростовані судами попередніх інстанцій, зводяться до намагання переконати касаційний суд здійснити переоцінку доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції відповідно до статті 1117 ГПК України, а отже, такі доводи є необґрунтованими.

З огляду на зазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України, діючи в межах повноважень суду касаційної інстанції, відповідно до положень статей 1115, 1117 ГПК України, вважає, що постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 15.10.2014 року та ухвала господарського суду Житомирської області від 11.08.2014 року в частині розгляду кредиторських вимог ТОВ "Укіо Банк Лізинг" у справі №19/5007/1173-Б/12 прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права та не вбачає правових підстав для їх зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ТОВ "Укіо Банк Лізинг" залишити без задоволення.

2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 15.10.2014 року та ухвалу господарського суду Житомирської області від 11.08.2014 року (в частині розгляду кредиторських вимог ТОВ "Укіо Банк Лізинг") у справі №19/5007/1173-Б/12 залишити без змін.

Головуючий Н.Г. Ткаченко

Судді Л.Й. Катеринчук

С.В. Куровський