ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2014 р.Справа № 916/2824/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів Гладишевої Т.Я., Ярош А.І.

(відповідно до розпорядження в.о.
голови суду від 22.10.2014р. розгляд
апеляційної скарги здійснюється даною
судовою колегією)

при секретарі судового засідання
Стеблиненко В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Новатек-Електро"

на рішення господарського суду
Одеської області від 01 жовтня 2014 року

у справі №916/2824/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "СЕА Електронікс
Україна"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Новатек-Електро"

про стягнення 265159,90 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "СЕА Електронікс Україна"
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовом до ТОВ
"Новатек-Електро" про стягнення, з
урахуванням остаточних уточнень до
позовних вимог, 265159,90 грн. боргу, з яких
45246,52 грн. основної заборгованості,
219913,38 грн. заборгованості за рахунок
зміни курсу долару до гривні.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 01 жовтня 2014 року по справі
№916/2824/14 (суддя Малярчук І.А.) позовні
вимоги ТОВ "СЕА Електронікс Україна"
задоволено: з відповідача на користь
позивача стягнуто 45246,52 грн. основної
заборгованості, 219913,38 грн.
заборгованості за рахунок зміни курсу
долару до гривні та 5303,18 грн. судового
збору.

Приймаючи рішення господарський суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що донарахування позивача є
правомірним з тих підстав, що у
відповідності до п.1 додаткової угоди
№1 від 14.12.2012р. сторони погодили
зобов'язання відповідача оплатити
отриманий товар після його отримання,
але не пізніше 60 днів з дати поставки
товару. При цьому, вказані положення
додаткової угоди не ставлять в
залежність обов'язок відповідача
оплатити вартість товару від отримання
чи неотримання ним розрахунків, а
визначають строк, за спливом якого
вартість поставленого товару
вважатиметься заборгованістю, а
здійснена після його закінчення оплата
вважатиметься несвоєчасною. В свою
чергу, несвоєчасна оплата відповідачем
надає позивачу право на застосування
положень п.3.9. договору щодо дооцінки
вартості товару.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції, відповідач (ТОВ
"Новатек-Електро") звернувся до
Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить його скасувати в частині
стягнення з відповідача 219913,38 грн.
заборгованості за рахунок зміни курсу
долару США до гривні, з посиланням, при
цьому, на порушення місцевим
господарським судом, при винесенні
оскаржуваного рішення, норм
матеріального та процесуального права
і не повне з'ясування обставин справи, з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі.

Представник скаржника у судових
засіданнях підтримав апеляційну
скаргу та наполягав на її задоволенні.

Представник позивача (ТОВ "СЕА
Електронікс Україна") у судовому
засіданні 23.12.2014р. надав пояснення,
відповідно до яких позивач просить
залишити оскаржуване рішення без змін,
а апеляційну скаргу ТОВ
"Новатек-Електро" - без задоволення.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
заслухавши представників сторін,
апеляційний господарський суд дійшов
до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи,
09.07.2012р. між ТОВ „СЕА Електронікс
Україна" (постачальник, позивач) та ТОВ
„Новатек Електро" (відповідач,
покупець) було укладено договір
поставки №37 (надалі - договір), за
умовами якого постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця у визначені цим договором
строки комплектуючі вироби,
вимірювальні прилади, паяльне
устаткування, електронні компоненти,
зазначені у специфікації, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його на умовах, визначених цим
договором.

За п.п.1.2, 2.3 договору специфікації
зазначається найменування товару, його
кількість, ціна, термін поставки,
загальна вартість товару. Специфікація
є невід'ємною частиною цього договору.
Базисні умови поставки - СРТ місто
Одеса (Інкотермс-2000), якщо інше не
зазначене у специфікації.

Пунктом 2.6 договору сторони погодили,
що постачальник є таким, що виконав
умови щодо поставки товару з дати
передачі товару перевізнику. Датою
поставки товару є дата, що вказана у
вантажній декларації.

Згідно з п.п.3.1, 3.4 договору ціна кожної
одиниці товару вказана в специфікації
і виражається в гривні. Покупець
зобов'язаний здійснити оплату товару
(партії товару) після його отримання,
але не пізніше 60 днів з дати поставки
товару (партії товару). Оплата товару
здійснюється в грошовій одиниці
України - гривні. Оплата здійснюється
покупцем безготівковим розрахунком
шляхом перерахування платіжним
дорученням вартості поставленого
товару (партії товару) на поточний
рахунок постачальника (у редакції
додаткової угоди №1 від 14.12.2012р.).

Оплата товару здійснюється на підставі
рахунків-фактур постачальника. У разі
зміни на день оплати курсу долара США
та/або Євро до гривні, встановленого
НБУ, більш ніж на 2% у порівнянні з
курсом на дату підписання
специфікації, оплата товару
здійснюється покупцем за цінами,
зміненими пропорційно зміни курсу
долару США та/або Євро (п.п.3.5., 3.9
договору).

Відповідно до п.8.2. договору замість
специфікацій можуть використовуватися
рахунки-фактури, які складаються на
підставі заявок покупця.
Рахунки-фактури складені на підставі
заявок покупця мають містити посилання
на дату та номер цього договору.

За п.7.1. договору строк дії договору -
один календарний рік з дня підписання
договору обома сторонами. У випадку
якщо жодна сторона цього договору за
один місяць до закінчення строку
договору не повідомить іншу сторону
про своє небажання продовжити договір,
строк дії договору вважається
продовженим на один календарний рік, і
так на кожний наступний строк, без
обмеження кількості строків.

На виконання умов договору, позивачем
було поставлено відповідачу товар, що
підтверджується видатковими
накладними №22049 від 05.11.2013р., №23052 від
21.11.2013р., №24255 від 11.12.2013р., №22088 від
05.11.2013р., №23438 від 04.12.2013р., №22103 від
05.11.2013р., №23127 від 20.11.2013р., №25907 від
25.12.2013р., №1456 від 31.01.2014р., №25078 від
12.12.2013р., №259 від 10.01.2014р., №24622 від
09.12.2013р., №26010 від 26.12.2013р., №26343 від
30.12.2013р., №24479 від 05.12.2013р., №25505 від
18.12.2013р., №25542 від 18.12.2013р., №262 від
10.01.2014р., №25536 від 19.12.2013р., №26181 від
26.12.2013р., №920 від 22.01.2014р., №25959 від
25.12.2013р., №26298 від 30.12.2013р., №138 від
09.01.2014р., №1951 від 05.02.2014р., №692 від
20.01.2014р., №1215 від 24.01.2014р., №1332 від
27.01.2014р., №1645 від 31.01.2014р., №1773 від
03.02.2014р., №1880 від 05.02.2014р., №1956 від
05.02.2014р., №3060 від 25.02.2014р., №3069 від
25.02.2014р., №3071 від 25.02.2014р., №22069 від
05.11.2013р., №23066 від 26.11.2013р., №23756 від
26.11.2013р., №24602 від 06.12.2013р., №89 від
09.01.2014р., №22470 від 12.11.2013р., №22471 від
12.11.2013р., №23154 від 21.11.2013р., №24603 від
06.12.2013р., №23155 від 21.112013р., №22619 від
13.11.2013р., №23408 від 26.11.2013р., №24226 від
03.12.2013р., №23156 від 21.11.2013р., №23664 від
26.11.2013р., №24128 від 03.12.2013р., №24700 від
09.12.2013р., №25143 від 13.12.2013р., №25645 від
19.12.2013р., №25994 від 25.12.2013р., №422 від
15.01.2014р., №3115 від 25.02.2014р., №23678 від
26.11.2013р., №91 від 09.01.2014р., №23679 від
26.11.2013р., №24109 від 03.12.2013р., №25644 від
19.12.2013р., №3118 від 25.02.2014р., №22839 від
18.11.2013р., №24186 від 03.12.2013р., №25142 від
13.12.2013р., №24191 від 03.12.2013р., №25257 від
16.12.2013р., №3116 від 25.02.2014р.

Як стверджує позивач, в подальшому
останнім було виставлено відповідачу
рахунки-фактури №19103 від 20.09.2013р., №20066
від 04.10.2013р., №19458 від 26.09.2013р., №23269 від
15.11.2013р., №25053 від 09.12.2013р., №22204 від
04.12.2013р., №24729 від 04.12.2013р., №24992 від
10.12.2013р., №25102 від 10.12.2013р., №25151 від
16.12.2013р., №20733 від 14.10.2013р., №26405 від
27.12.2013р., №63 від 08.01.2014р., №422 від 13.01.2014р.,
№1445 від 24.01.2014р., №1497 від 25.01.2014р., №1550
від 27.01.2014р., №1506 від 30.01.2014р., №2076 від
03.02.2014р., №666 від 04.02.2014р., №1379 від
23.01.2014р., №2576 від 08.02.2014р., №26297 від
06.02.2014р., №22353 від 04.11.2013р., №20787 від
15.10.2013р., №20742 від 14.10.2013р., №17079 від
22.08.2013р., №22974 від 12.11.2013р., №23371 від
18.11.2013р., №17817 від 04.09.2013р., №22315 від
045.11.2013р., №22333 від 04.11.2013р., №23568 від
19.11.2013р., №23178 від 14.11.2013р., №24111 від
27.11.2013р., №23360 від 18.11.2013р., №22134 від
31.10.2013р.

Як стверджує позивач, відповідачем
частково оплачено отриманий товар, що
підтверджується виписками Відділення
№924 АТ „УкрСиббанк" за 13.02.2014р., 21.02.2014р.,
24.02.2014р., 28.02.2014р., 06.03.2014р., 11.03.2014р.,
13.03.2014р., 17.03.2014р., 04.04.2014р., 08.04.2014р.,
15.04.2014р., 23.04.2014р., 25.04.2014р., 07.05.2014р.,
16.05.2014р., 26.05.2014р., 28.05.2014р., 19.06.2014р.,
23.06.2014р., та наданими відповідачем
платіжними дорученнями №224 від 13.02.2014р.,
№270 від 21.02.2014р., №287 від 24.02.2014р., №320 від
28.02.2014р., №370 від 06.03.2014р., №395 від 11.03.2014р.,
№402 від 13.03.2014р., №423 від 17.03.2014р., №540 від
04.04.2014р., №563 від 08.04.2014р., №615 від 15.04.2014р.,
№640 від 23.04.2014р., №667 від 25.04.2014р., №733 від
07.05.2014р., №785 від 16.05.2014р., №827 від 26.05.2014р.,
№845 від 28.05.2014р., №979 від 19.06.2014р., №995 від
23.06.2014р., №1174 від 31.07.2014р.

Позивач стверджує, що відповідач в
повному обсязі заборгованість за
спірним договором не сплатив.

Вищенаведене стало підставою для
звернення ТОВ "СЕА Електронікс Україна"
до місцевого господарського суду з
відповідним позовом.

Дослідивши матеріали справи
апеляційний господарський суд прийшов
до наступних висновків.

Статтею 175 ГК України встановлено, що
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому
числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, та
не спростовується сторонами, позивачем
було передано на користь відповідача
товар, що підтверджується видатковими
накладними №22049 від 05.11.2013р., №23052 від
21.11.2013р., №24255 від 11.12.2013р., №22088 від
05.11.2013р., №23438 від 04.12.2013р., №22103 від
05.11.2013р., №23127 від 20.11.2013р., №25907 від
25.12.2013р., №1456 від 31.01.2014р., №25078 від
12.12.2013р., №259 від 10.01.2014р., №24622 від
09.12.2013р., №26010 від 26.12.2013р., №26343 від
30.12.2013р., №24479 від 05.12.2013р., №25505 від
18.12.2013р., №25542 від 18.12.2013р., №262 від
10.01.2014р., №25536 від 19.12.2013р., №26181 від
26.12.2013р., №920 від 22.01.2014р., №25959 від
25.12.2013р., №26298 від 30.12.2013р., №138 від
09.01.2014р., №1951 від 05.02.2014р., №692 від
20.01.2014р., №1215 від 24.01.2014р., №1332 від
27.01.2014р., №1645 від 31.01.2014р., №1773 від
03.02.2014р., №1880 від 05.02.2014р., №1956 від
05.02.2014р., №3060 від 25.02.2014р., №3069 від
25.02.2014р., №3071 від 25.02.2014р., №22069 від
05.11.2013р., №23066 від 26.11.2013р., №23756 від
26.11.2013р., №24602 від 06.12.2013р., №89 від
09.01.2014р., №22470 від 12.11.2013р., №22471 від
12.11.2013р., №23154 від 21.11.2013р., №24603 від
06.12.2013р., №23155 від 21.112013р., №22619 від
13.11.2013р., №23408 від 26.11.2013р., №24226 від
03.12.2013р., №23156 від 21.11.2013р., №23664 від
26.11.2013р., №24128 від 03.12.2013р., №24700 від
09.12.2013р., №25143 від 13.12.2013р., №25645 від
19.12.2013р., №25994 від 25.12.2013р., №422 від
15.01.2014р., №3115 від 25.02.2014р., №23678 від
26.11.2013р., №91 від 09.01.2014р., №23679 від
26.11.2013р., №24109 від 03.12.2013р., №25644 від
19.12.2013р., №3118 від 25.02.2014р., №22839 від
18.11.2013р., №24186 від 03.12.2013р., №25142 від
13.12.2013р., №24191 від 03.12.2013р., №25257 від
16.12.2013р., №3116 від 25.02.2014р.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

За ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно з п. 3.4 договору покупець
зобов'язаний здійснити оплату товару
(партії товару) після його отримання,
але не пізніше 60 днів з дати поставки
товару (партії товару).

Водночас, п. 3.5 договору сторони
погодили, що оплата товару
здійснюється на підставі
рахунків-фактур постачальника.

Таким чином, фактично сторони
визначили строк виконання зобов'язання
в частині оплати товару зі вказівкою
на подію, а саме після отримання товару,
але не пізніше 60 днів з дати поставки
товару, проте із вказівкою, що оплата
товару здійснюється на підставі
рахунків-фактур постачальника.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК
України, які кореспондуються з
вимогами ст. 526 ЦК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

За ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання не звільняє
винну сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Статтями 32-34 ГПК України встановлено,
що доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
грунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як вбачається зі змісту апеляційної
скарги, відповідач визнає
заборгованість у розмірі 45246,52 грн. за
спірним договором.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги норми чинного законодавства,
матеріали та обставини справи,
приймаючи до уваги факт поставки
позивачем та отримання відповідачем
спірного товару, враховуючи факт
визнання відповідачем основного боргу,
апеляційний господарський суд
приходить до висновку про наявність
підстав для задоволення позовних вимог
ТОВ "СЕА Електронікс Україна" в частині
стягнення з відповідача 45246,52 грн.
основного боргу за спірним договором.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з відповідача 219913,38 грн.
заборгованості за рахунок зміни курсу
долару до гривні, апеляційний
господарський суд зазначає наступне.

За ч.1 ст. 216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Частинами 1, 2 ст. 217 ГК України
встановлено, що господарськими
санкціями визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки. У
сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції.

За п.п.3.5., 3.9 договору оплата товару
здійснюється на підставі
рахунків-фактур постачальника. У разі
зміни на день оплати курсу долара США
та/або Євро до гривні, встановленого
НБУ, більш ніж на 2% у порівнянні з
курсом на дату підписання
специфікації, оплата товару
здійснюється покупцем за цінами,
зміненими пропорційно зміни курсу
долару США та/або Євро.

Відповідно до п.8.2 договору замість
специфікацій можуть використовуватися
рахунки-фактури, які складаються на
підставі заявок покупця.
Рахунки-фактури складені на підставі
заявок покупця мають містити посилання
на дату та номер цього договору.

Як стверджує відповідач, останній не
отримував від позивача відповідні
рахунки своєчасно.

Як вже було зазначено вище,
відповідачем частково оплачено
отриманий товар, що підтверджується
виписками Відділення №924 АТ
„УкрСиббанк" за 13.02.2014р., 21.02.2014р.,
24.02.2014р., 28.02.2014р., 06.03.2014р., 11.03.2014р.,
13.03.2014р., 17.03.2014р., 04.04.2014р., 08.04.2014р.,
15.04.2014р., 23.04.2014р., 25.04.2014р., 07.05.2014р.,
16.05.2014р., 26.05.2014р., 28.05.2014р., 19.06.2014р.,
23.06.2014р., та наданими відповідачем
платіжними дорученнями №224 від 13.02.2014р.,
№270 від 21.02.2014р., №287 від 24.02.2014р., №320 від
28.02.2014р., №370 від 06.03.2014р., №395 від 11.03.2014р.,
№402 від 13.03.2014р., №423 від 17.03.2014р., №540 від
04.04.2014р., №563 від 08.04.2014р., №615 від 15.04.2014р.,
№640 від 23.04.2014р., №667 від 25.04.2014р., №733 від
07.05.2014р., №785 від 16.05.2014р., №827 від 26.05.2014р.,
№845 від 28.05.2014р., №979 від 19.06.2014р., №995 від
23.06.2014р., №1174 від 31.07.2014р.

Призначенням платежу у всіх випадках є
не рахунки, а договір №37 від 09.07.2012р.

За ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Статтею 4-3 ГПК України встановлено, що
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обгрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Апеляційний господарський суд
зауважує, що позивачем ані до
господарського суду першої інстанції,
ані до апеляційного господарського
суду не надано належних та допустимих
доказів на підтвердження факту
надсилання та/або отримання
відповідачем відповідних рахунків
№19103 від 20.09.2013р., №20066 від 04.10.2013р., №19458
від 26.09.2013р., №23269 від 15.11.2013р., №25053 від
09.12.2013р., №22204 від 04.12.2013р., №24729 від
04.12.2013р., №24992 від 10.12.2013р., №25102 від
10.12.2013р., №25151 від 16.12.2013р., №20733 від
14.10.2013р., №26405 від 27.12.2013р., №63 від
08.01.2014р., №422 від 13.01.2014р., №1445 від
24.01.2014р., №1497 від 25.01.2014р., №1550 від
27.01.2014р., №1506 від 30.01.2014р., №2076 від
03.02.2014р., №666 від 04.02.2014р., №1379 від
23.01.2014р., №2576 від 08.02.2014р., №26297 від
06.02.2014р., №22353 від 04.11.2013р., №20787 від
15.10.2013р., №20742 від 14.10.2013р., №17079 від
22.08.2013р., №22974 від 12.11.2013р., №23371 від
18.11.2013р., №17817 від 04.09.2013р., №22315 від
045.11.2013р., №22333 від 04.11.2013р., №23568 від
19.11.2013р., №23178 від 14.11.2013р., №24111 від
27.11.2013р., №23360 від 18.11.2013р., №22134 від
31.10.2013р.

При цьому, апеляційний господарський
суд не приймає до уваги надані
позивачем, на підтвердження факту
отримання відповідачем рахунків,
роздруківки з електронної пошти про
погодження рахунків, оскільки такі
докази не є належними та допустимими, в
розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України.
Водночас апеляційний господарський
суд зауважує, що з наданих позивачем
роздруківок неможливо встановити між
ким велось електронне листування,
обсяг цивільної дієздатності таких
осіб і належність вказаної переписки
до правовідносин за спірним договором.

За таких обставин, приймаючи до уваги
приписи п.п.3.5, 3.9, 8.2 договору,
відповідно до яких оплата товару
здійснюється на підставі
рахунків-фактур постачальника, у разі
зміни на день оплати курсу долара США
та/або Євро до гривні, встановленого
НБУ, більш ніж на 2% у порівнянні з
курсом на дату підписання
специфікації, оплата товару
здійснюється покупцем за цінами,
зміненими пропорційно зміни курсу
долару США та/або Євро (п.п.3.5., 3.9
договору), при цьому, замість
специфікацій можуть використовуватися
рахунки-фактури, які складаються на
підставі заявок покупця, та враховуючи
те, що позивачем не доведено факту
направлення та отримання відповідачем
спірних рахунків, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку про неможливість
встановлення факту та дати отримання
відповідачем відповідних рахунків, а
отже неможливо встановити дату початку
відрахування заборгованості за
рахунок зміни курсу долару до гривні.

З огляду на вищевикладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ТОВ "СЕА
Електронікс Україна" в частині
стягнення з відповідача 219913,38 грн.
заборгованості за рахунок зміни курсу
долару до гривні

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За таких обставин оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
частково скасувати, а апеляційну
скаргу ТОВ "Новатек-Електро" -
задовольнити.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Новатек-Електро" задовольнити.

2.Рішення господарського суду Одеської
області від 01 жовтня 2014 року по справі
№916/2824/14 скасувати частково, виклавши
резолютивну частину цього рішення в
наступній редакції:

„Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю "СЕА
Електронікс Україна" задовольнити
частково:

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Новатек Електро"
(65007, м.Одеса, вул. Адмірала Лазарєва,59,
код 31095003) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю „СЕА
Електронікс України" (02094, м. Київ, вул.
Краківська, 13-Б, корпус 2, код 38013262) 45246
(сорок п'ять тисяч двісті сорок шість)
грн. 52 коп. основної заборгованості та
901 (дев'ятсот одну) грн. 54 коп. судового
збору.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити."

3.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю „СЕА Електронікс
України" (02094, м. Київ, вул. Краківська,
13-Б, корпус 2, код 38013262) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Новатек Електро"
(65007, м.Одеса, вул. Адмірала Лазарєва,59,
код 31095003) 2199 (дві тисячі сто дев'яносто
дев'ять) грн. 13 коп. судового збору за
подання апеляційної скарги.

4.Доручити господарському суду
Одеської області видати відповідні
накази із зазначенням реквізитів
сторін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 25
грудня 2014 року.

Головуючий суддя Судді
О.О. Журавльов А.І. Ярош Т.Я. Гладишева