ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р.Справа № 922/5180/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання П'ятак А.С.

розглянувши справу

за позовом ТОВ НВП "Енерготехніка"
до Московський ВДВС ХМУЮ, м. Харків , Управління Держказначейства у Московському р-ні., м. Х-в за участю прокуратури м. Харкова
про визнання дій протиправними та стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - Тихоненко М.В. за дов.

1-го відповідача - не з'явився

2-го відповідача - не з'явився

прокурор - Панова М. за посв.

ВСТАНОВИВ:

Розглядається вимога ТОВ НВП "Енерготехніка" про визнання дій Московського ВДВС ХМУЮ в частині допущення втрати наказу господарського суду Харківської області №35/301-04 від 14.10.2004 року, неправомірними та незаконними, а також стягнення із Державного бюджету України на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 77 092,71 грн. та стягнення із Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, подав додаткові письмові пояснення.

Представник 1-го відповідача (Московський ВДВС ХМУЮ) в судове засідання не з'явився, в попередніх засіданнях проти заявлених позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві, який долучено до матеріалів справи.

Представник 2-го відповідача (Держказначейства у Московському р-ні у м.Харкові) в призначене судове засідання не з'явився, надав до суду відзив на позов, в якому заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві, який долучено до матеріалів справи.

Представник прокуратури підтримав правову позицію відповідачів у справі.

В судовому засіданні 17.12.2014 року представник позивача заявив клопотання про залучення до участі у справі у якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ТОВ "Укркур"єр". Своє клопотання обґрунтовує тим, що ТОВ "Укркур"єр" може надати пояснення зі спірних питань, що виникли при розгляді даного спору.

Відповідно до ст.27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Позивачем не доведено суду яким чином рішення з господарського спору може вплинути на права або обов'язки ТОВ "Укркур"єр" щодо однієї з сторін, а тому залучення останнього до участі у справі суд вважає безпідставним та необґрунтованим.

Крім того, 17.12.2014 року від прокуратури м. Харкова в порядку ст.29 ГПК України надійшла письмова заява про допуск прокурора до участі у справі.

Згідно ст.29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України, про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. Про свою участь у вже порушеній справі прокурор повідомляє господарський суд письмово, а в судовому засіданні - також і усно.

З урахуванням викладеного заява прокурора підлягає задоволенню.

В судовому засіданні 17.12.2014 року оголошувалась перерва до 23.12.2014 року.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноважених представників сторін, судом встановлено наступне.

Як вбачається з позову 04.10.2004р. рішенням господарського суду Харківської області позовні вимоги TOB «Енерготехніка» до ФОП Орлової Е.В. про стягнення заборгованості в сумі 76212,58 грн. задоволені, 14.10.2004р. на виконання рішення господарського суду видано відповідний наказ.

Вказаний судовий наказ пред'явлено на виконання до ВДВС Московського РУЮ м. Харкова, але постановою від 05.08.2005 р. стягувачу відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з пред'явленням виконавчого документу не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення відповідно до п. 4 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження».

В подальшому TOB «Енерготехніка» у зв'язку з порушенням строку для пред'явлення вказаного наказу до виконання звернулось до господарського суду Харківської області, відповідно до ухвали суду від 15.05.2012р. строк для пред'явлення до виконання судового наказу № 35/301-04 від 14.10.2004р. відновлено.

Незважаючи на постанову ВДВС Московського РУЮ м. Харкова від 05.08.2005р. про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з пред'явленням виконавчого документу не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення відповідно до п. 4 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» у 2012 році TOB «Енерготехніка» знову звертається до Московського ВДВС ХМУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження.

19.09.2012р. державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з пред'явленням виконавчого документу не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення відповідно до п. 4 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ та постанову направлено на адресу заявника.

Як вбачається з позовної заяви, позивачу стало відомо про постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 19.09.2012р. у жовтні 2012 року у приміщенні Московського ВДВС ХМУЮ під час прийому.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає у якості складових елементів: шкоду, протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду, причинний зв'язок між ними, а також вину особи, що заподіяла шкоду.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України "Про виконавче провадження" збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом (ч.2 ст.87 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця суди повинні враховуючи викладене в роз'ясненні президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.94 № 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" (в редакції роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 № 04- 5/239), зокрема в пункті 9 цього роз'яснення.

Так, згідно з п.9 Рекомендації президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 № 04-5/239 "Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 01.03.1994 N 02- 5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" у вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду, господарським судам слід враховувати, що для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання кредитором присудженого судом. Під час розгляду справи суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжене іншими зобов'язаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо. У розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій державних виконавців при виконанні судового рішення, слід враховувати, що на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або відмову від вчинення ними дій може бути подано скаргу до начальника відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду. Отже, факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування.

Підставою для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, є правопорушення, що включає в себе наступні елементи: протиправна поведінка; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина. Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів складу правопорушення виключає настання відповідальності.

Отже, факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб відповідача на момент розгляду даної справи не встановлений відповідними засобами доказування.

Відповідно до ст.121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Зі скаргою на дії ВДВС в порядку ст.121-2 ГПК України у справі №35/301-04 позивач не звертався, а як спосіб захисту обрав право звернення із окремим позовом до господарського суду про визнання дій ВДВС протиправними та незаконними щодо втрати наказу у справі №35/301-04 від 14.10.2004 року.

Згідно п.5 ч.1 КАСУ місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень суду.

З урахуванням вищевикладеного позов про визнання дій ВДВС в частині допущення втрати наказу господарського суду у справі №35/301-04 неправомірними та незаконними не підлягає розгляду в порядку позовного провадження за правилами ГПК України, а повинен розглядатися шляхом звернення зі скаргою в порядку ст.121-2 ГПК України в межах справи №35/301-04 або в порядку позовного провадження за правилами КАСУ.

З урахуванням викладеного позовні вимоги в частині визнання дій ВДВС неправомірними та незаконними не підлягають вирішенню в господарських судах, а тому провадження у справі в цій частині слід припинити на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Також, згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.п. 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Але, позивачем по справі не надано обгрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння юридичній особі моральної шкоди неправомірними діями державного виконавця.

Також, позивачем в установленому законом порядку постанова державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ від 19.09.2012р. про відмову у відкритті виконавчого провадженні не оскаржена.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає позовні вимоги в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати залишаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1,12,22,27,29,33,34,43,49,75, п.1 ч.1 ст.80, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В частині визнання дій Московського ВДВС ХМУЮ в частині допущення втрати наказу господарського суду у справі №35/301-04 неправомірними та незаконними провадження у справі припинити.

В частині стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Повне рішення складено 29.12.2014 р.

Суддя С.А. Прохоров

справа №922/5180/14