ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2014 р.
Справа № 914/2760/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді
Кравчук Н. М.

суддів
Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Сюрприз» (надалі
ТзОВ «Сюрприз») б/н від 23.10.2014р.

на рішення господарського
суду Львівської області від 13.10.2014р.

у справі № 914/2760/14

за позовом: ТзОВ «Сюрприз», м.
Львів

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП
ОСОБА_2), м. Львів

про стягнення 29 000,21
грн.,

за участю представників:

від позивача: Бучківська М.Б. -
представник (довіреність № 159 від
11.08.2014р.)

від відповідача: ОСОБА_4 - представник
(довіреність № 260814/01 від 26.08.2014р.)

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28
ГПК України. Клопотання про технічну
фіксацію судового процесу від сторін
не поступало, заяв про відвід суддів не
надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 13.10.2014р. у справі
№ 914/2760/14 (суддя М.Синчук) відмовлено в
задоволенні позовних вимог ТзОВ
«Сюрприз» до відповідача ФОП ОСОБА_2
про стягнення заборгованості в розмірі
29 000,21 грн.

Відмовляючи в позові, суд прийшов до
висновку про недоведеність позивачем
позовних вимог, оскільки доказів того,
що 23.03.2012 року сталася пожежа саме в
приміщенні, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 або АДРЕСА_1 позивачем не
подано. Також суд зазначив, що у
спірному приміщенні після пожежі
об»єкт не відновлено та господарської
діяльності за призначенням не
проводиться.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ТзОВ «Сюрприз» подало апеляційну
скаргу, в якій рішення суду першої
інстанції вважає прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, просить його скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задоволити повністю. Зокрема,
скаржник зазначає, що пожежа сталася в
іншому приміщені, а саме в
деревообробному цеху, яке належить
ОСОБА_5, а спірне приміщення перебуває в
задовільному стані придатному для
здійснення господарської діяльності.

28.10.2014р. автоматизованою системою
документообігу суду дану справу
розподілено до розгляду
судді-доповідачу Кравчук Н.М.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
29.10.2014р. в склад колегії суддів для
розгляду справи №914/2760/14 введено суддів
Гнатюк Г.М. та Мирутенка О.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 30.10.14р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 13.11.2014р.

В судовому засіданні 13.11.2014р. оголошено
перерву до 04.12.2014р., про що сторони були
повідомлені під розписку.

Ухвалою суду від 04.12.2014р. розгляд
апеляційної скарги відкладено на
18.12.2014р.

Представник позивача у судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
підтримав повністю, просить
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким задоволити
позовні вимоги повністю.

Відповідач в судовому засіданні проти
доводів скаржника заперечив з підстав,
викладених у відзиві на апеляційну
скаргу, просить суд рішення суду першої
інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, представником відповідача
подано клопотання про зупинення
провадження у справі (зареєстроване в
канцелярії суду за вх№ 01-05/5995/14 від
18.12.2014р.). Дане клопотання обґрунтоване
тим, що в провадженні господарського
суду Львівської області перебуває
справа № 914/4379/14 між тими самими
сторонами про визнання спірного
договору недійсним.

Згідно ч.1 ст. 79 ГПК України
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом, а також у разі звернення
господарського суду із судовим
дорученням про надання правової
допомоги до іноземного суду або іншого
компетентного органу іноземної
держави.

У п.3.16 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р.
зазначено, що статтею 79 ГПК встановлено
вичерпний перелік підстав зупинення
провадження у справі. Зупинення
провадження у справі з інших підстав є
неправомірним. Зокрема, відповідно до
частини першої статті 79 ГПК
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом. При цьому пов'язаною з
даною справою є така інша справа, у якій
інший суд встановлює обставини, що
впливають чи можуть вплинути на
подання і оцінку доказів у даній
справі; в тому числі йдеться про факти,
які мають преюдиціальне значення
(частини третя і четверта статті 35 ГПК).

Зі змісту п.2.17 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013р.
вбачається, що якщо спір про визнання
недійсним правочину (господарського
договору) вирішується одночасно з
розглядом іншим судом іншої справи,
позовні вимоги в якій ґрунтуються на
цьому ж правочині (зокрема, про
стягнення коштів, витребування майна
тощо), то наведене згідно з частиною
першою статті 79 ГПК з урахуванням
обставин конкретної справи є підставою
для зупинення провадження у такій
іншій справі до закінчення розгляду
справи про визнання правочину
(господарського договору) недійсним.

Однак, в даному випадку заявник
звернувся до господарського суду
Львівської області з позовом про
визнання спірного договору недійсним
лише в грудні 2014р., тобто, після
винесення судом першої інстанції
рішення про стягнення коштів на
підставі спірного договору..

Відтак, колегія суддів, порадившись на
місці, прийшла до висновку по відмову у
задоволенні даного клопотання та
зазначає, що обставини, які будуть
встановлені господарським судом при
розгляді справи № 914/4379/14, можуть бути
підставою для перегляду оскаржуваного
рішення за нововиявленими обставинами
в порядку розділу ХІІІ ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційну скаргу та відзив на неї,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про скасування рішення
місцевого господарського суду з огляду
на наступне.

Згідно Витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 10818594 від
01.06.2006р. за ТОВ "Сюрприз" зареєстровано
право власності на комплекс - фанерний
цех "К", що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. (а.с.57).

Між ТзОВ «Сюрприз» (орендодавець) та
ФОП ОСОБА_2 (орендар) 02.01.2014р. було
укладено договір оренди нежитлового
приміщення, відповідно до умов якого
орендодавець передав, а орендар
прийняв у строкове платне користування
будівлю фанерного цеху, що знаходиться
в АДРЕСА_1 для здійснення господарської
діяльності (а.с. 20-21).

Згідно з п.7.2 договору - договір набирає
чинності з 02 січня 2014 року і
закінчується 31 грудня 2014 р., а в частині
взаєморозрахунків сторін - до їх
повного виконання.

Орендна щомісячна плата за
користування приміщенням становить 24
000,00 грн. (п.3.1 договору).

У п.3.2 договору зазначено, що орендна
плата за користування приміщенням
сплачується орендарем щомісячно в
безготівковому порядку на поточний
рахунок орендодавця. Оплата
здійснюється не пізніше 15 числа
поточного місяця.

Згідно з п.3.3 договору орендна плата
вноситься орендарем незалежно від
результатів його господарської
діяльності та може переглядатись
сторонами в залежності від стану
економічної ситуації на ринку орендних
правовідносин.

Відповідно до п. 2.1. договору
орендодавець зобов'язався передати
орендарю приміщення шляхом підписання
акту приймання-передачі не пізніше
02.01.2014р.

Факт передачі орендарю приміщення
підтверджується підписаним між
сторонами 02.01.2014р. актом
прийому-передачі приміщення, що
міститься в матеріалах справи (а.с.22).

Пунктом 1.9 договору визначено, що
повернення приміщення орендарем
оформляється також актом
приймання-передачі (повернення з
оренди), який підписується сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,
31.01.2014р. орендар повернув орендодавцю
приміщення, що є предметом оренди, яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується підписаним
повноважними представниками сторін та
скріпленого печатками актом
здачі-приймання (а.с.23).

Отже, вказаний договір був достроково
припинений сторонами.

Відтак, висновок суду першої інстанції
про недоведеність позивачем позовних
вимог з тих підстав, що в акті
приймання-передачі від 02.01.2014р. та в
акті здачі-приймання від 31.01.2014р.
відсутнє посилання на договір оренди,
що є предметом спору у даній справі, не
заслуговує на увагу суду апеляційної
інстанції.

Проте, ФОП ОСОБА_2 в порушення умов
договору оренди нежитлового
приміщення від 02.01.2014р. своєчасно та в
повному обсязі не сплатила орендну
плату, внаслідок чого виникла
заборгованість у сумі 24 000,00 грн.

ТзОВ «Сюрприз» 05.05.2014р. надіслало на
адресу відповідача претензію № 104 про
сплату заборгованості в розмірі 24 000,00
грн. за оренду приміщення, яка була
отримана останнім 13.05.2014р. (а.с. 26-29).

04.07.2014р. товариство повторно звернулося
до відповідача з претензією № 125 про
оплату боргу, яка була отримана
останнім 09.07.2014р. (а.с. 30-31).

Дані претензії були залишені
відповідачем без відповіді та
задоволення, що стало підставою
звернення позивача до суду.

При винесенні постанови, колегія
суддів керувалася наступним.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

У ч.1 ст. 175 ГК України встановлено, що
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим ГК України.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини (ч.2 ст.11 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч.1 ст. 509 ЦК України).

В силу положень статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 283 ГК України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності

Згідно ч.1 ст.759 ЦК України за договором
найму (оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

За користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму (п.1 ч.1
ст. 762 ЦК України).

В судових засіданнях представник
відповідача заперечив щодо оренди
спірного приміщення, зокрема зазначив,
що відповідач не здійснював
господарську діяльність у приміщенні,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки за вказаною адресою у
фанерному цеху 23.03.2012р. сталася пожежа,
внаслідок якої було знищено дах на
площі 600 кв.м., обладнання, віконні та
дверні блоки по периметру будівлі,
даний об'єкт не відновлено та
господарської діяльності за
призначенням не проводиться.
Підтвердженням факту пожежі вважає
довідку ГУ ДСНС України у Львівській
області № 58-8/6174 від 11.09.2014р. (а.с.51).

Однак, дані твердження представника
відповідача спростовуються
матеріалами справи, зокрема листом
Сколівського районного відділу
головного Управління МВС України у
Львівській області від 26.09.2014р. №7263,
яким підтверджено факт пожежі будівлі
у м. Сколе за адресою: АДРЕСА_1, що мала
місце 23.03.2012р., проте, зазначено, що
внаслідок пожежі за вказаною адресою
було знищено деревообробний цех, який
належить на праві власності ОСОБА_5
(згідно з витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно)(а.с.60, 63).

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу, що зі змісту акту
приймання-передачі приміщень від
02.01.2014р вбачається, що орендарю. було
передано приміщення в справному
технічному стані, належному до
експлуатації. Даний акт підписаний
сторонами без будь-яких застережень
(а.с. 22).

Окрім того, пунктом 3.3 договору сторони
погодили, що орендна плата вноситься
орендарем незалежно від результатів
його господарської діяльності.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що спірні приміщення на момент
приймання-передачі для здійснення
відповідачем господарської діяльності
були в належному стані, відтак заявлені
вимоги про стягнення з ФОП ОСОБА_2
орендної плати за січень 2014р. в розмірі
24 000,00 грн. є обґрунтованими та такими,
що підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Штрафними санкціями, згідно з ч.1
статтею 230 ГК України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що при
порушенні встановлених строків сплати
орендної плати, а також інших платежів,
передбачених цим договором, орендар
сплачує орендодавцю пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно поданого розрахунку штрафних
санкцій, позивачем, за неналежне
виконання умов договору відповідачем,
нараховано пеню в розмірі 1 905,53 грн. за
період з 17.01.2014р. по 16.07.2014р., 3% річних в
сумі 382,68 грн. та інфляційні втрати в
розмірі 2 712,00 грн. (а.с. 6-7).

Враховуючи, що факт прострочення
оплати за оренду приміщення
відповідачем підтверджується
матеріалами справи, колегія суддів
вважає позовні вимоги про стягнення
штрафних санкцій підставними та
обґрунтованими, відтак підлягають до
задоволення.

Статтею 33 ГПК України визначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно з частиною 2 статті 34 ГПК України
обставини справи, які повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відтак, висновок місцевого
господарського суду про відсутність
підстав для задоволення позову не
відповідає встановленим обставинам
справи, а тому його слід скасувати, а
апеляційну скаргу задоволити.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу ТзОВ
«Сюрприз» б/н від 23.10.2014р. задоволити.

2. Рішення господарського суду
Львівської області від 13.10.2014р. у справі
№ 914/2760/14 скасувати. Прийняти нове
рішення, яким задоволити позовні
вимоги повністю.

3. Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (АДРЕСА_2
ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь ТзОВ
«Сюрприз» (м. Львів, вул. Б.Лепкого,14,
) 24 000,00 грн. основної
заборгованості, 1 905,53 грн. пені, 3% річних
в сумі 382,68 грн., інфляційні втрати в
розмірі 2 712,00 грн. та 1 827,00 грн. у
відшкодування витрат по сплаті
судового збору за подання позовної
заяви.

4. Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (АДРЕСА_2
ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь ТзОВ
«Сюрприз» (м. Львів, вул. Б.Лепкого,14,
) 913,50 грн. судового збору за
подання апеляційної скарги.

5. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття, може бути оскаржена
в касаційному порядку згідно з
розділом ХІІ-1 ГПК України.

6. Справу передати до
господарського суду Львівської
області.

Головуючий суддя
Кравчук Н.М.

судді
Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.