ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2014 року Справа № 904/4753/14 Вищий
господарський суду України в складі
колегії суддів:

Овечкін В.Е.- головуючого, Чернов Є.В.,
Цвігун В.Л.за участю представників:
Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач" Державного
підприємства "Придніпровська
залізниця" Качур С.А. Сєдих
О.А.розглянув касаційну
скаргуДержавного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач"на
постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду від 10
листопада 2014 рокуу справі№ 904/4753/14
господарського суду Дніпропетровської
областіза позовомДержавного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України
"Укрзалізничпостач"доДержавного
підприємства "Придніпровська
залізниця"простягнення
заборгованостіВ С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 11.08.2014 р.
(суддя Мартинюк С.В.) в позові
відмовлено повністю.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
10.11.2014р. (судді: Березкіна О.В., Дармін
М.О., Чус О.В.) рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
11.08.2014 р. залишено без зміни.

Позивач в касаційній скарзі просить
рішення господарського суду постанову
апеляційного господарського суду
скасувати, і передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що
судами попередніх інстанцій неповно
з'ясовані обставини справи, що призвело
до прийняття судами попередніх
інстанцій висновків, які не
відповідають дійсним обставинам
справи та суперечать нормам чинного
законодавства, оскільки не застосовано
норми міжнародного законодавства,
зазначене призвело до неправильного
вирішення спору по суті, що є підставою
для скасування оскаржуваних судових
актів.

Державне підприємство "Придніпровська
залізниця" у відзиві доводи скарги
заперечило, вважає оскаржувані судові
рішення та постанову таким, що
відповідають встановленим обставинам
та просять залишити їх без зміни, а
скаргу без задоволення.

Вищий господарський суд України,
розглянувши доводи касаційної скарги,
відзиву, приходить до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій 25.12.2009 між Державним
підприємством матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України "Укрзалізничпостач" (далі-
позивач, або постачальник) та Державним
підприємством "Придніпровська
залізниця" (далі-відповідач, або
покупець) укладено договір № ЦХП-20110
(далі-договір), за умовами якого
постачальник зобов'язується поставити
на умовах цього договору та передати у
власність, а покупець прийняти та
оплатити продукцію
виробничо-технічного призначення,
найменування, кількість та ціни якої
вказуються в специфікаціях, які є
невід'ємними частинами договору та
надаються додатково.

Відповідно до п. 7.1., 7.2. договору
поставки та п. 2.6.1 "Порядку розрахунків
за поставлені товарно-матеріальні
цінності між ДП "Укрзалізничпостач" і
залізницями та обліку ведення
претензійно-позовної роботи",
затвердженого наказом Укрзалізниці
від 30.04.2004 р. № 329-Ц3, встановлено, що
залізниця акцептує сповіщення "авізо"
протягом 2 робочих днів після отримання
документів зазначених в п. 6.1 договору
за умови фактичного отримання
продукції, яка відповідає
специфікації, та залізниця має право
відмовитись від акцепту оплати за
продукцію, яку не поставлено.

Відповідно до п. 6.2 договору, приймання
продукції відбувається відповідно до
Інструкції № П-6 від 15.06.65р. "О порядке
приемки продукции
производственно-технического
назначения и товаров народного
потребления по количеству",
затвердженої Держарбітражем, зі
змінами та доповненнями (далі -
Інструкція), та розпорядчими актами
ДАЗТУ "Укрзалізниці".

Згідно з п. 6.2.1. договору, у разі
виявлення невідповідності
асортименту, кількості продукції,
вказаних у супровідних документах,
виклик представників постачальника та
вантажовідправника для участі в
прийманні продукції по кількості та
складання двостороннього Акту
обов'язковий.

На виконання умов договору позивачем
поставлено відповідачу товар та
виставлено рахунки-фактури ВБК13-287,
ВБК13-857, ВБК13-1061.

Відповідач оплату за отриманий вантаж
здійснив частково. Не оплачений товар
залишився на загальну суму 95354,96 грн.,
яку позивач просить стягнути з
відповідача на свою користь.
Відповідач вказує на відсутність у
нього зобов'язання акцептувати
сповіщення по пред'явлених позивачем
рахунках на суму вартості
недопоставленого товару, тобто на суму
95354,96 грн., що саме і є причиною
виникнення даного спору.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України визначено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; одностороння
відмова від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов договору не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 712
Цивільного кодексу України, ст. 265
Господарського кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Поставка товаро-матеріальних
цінностей, а саме накладки та підкладки
рельсові КБ-65 та 1 КБ-65 здійснювалась в
декілька етапів на різні структурні
підрозділи відповідача.

При відправці зі станції "Сартана"
вагону № 68731041 за накладною

№ 51666089 представників одержувача не
було, а особи, що засвідчували
обставини навантаження вагонів в актах
загальної форми ГУ-23 складеного 11.05.2013
р., в якому зазначили, що навантаження
навалом, рівномірне, вантаж
промарковано вапняком, водночас маса
вантажу в відповідному вагоні не
підтверджена. В свою чергу на шляху
прямування до станції "Іларіонове"
зазначений вагон неодноразово був
переважений, про що свідчать
комерційний акт форми ГУ-22 АА № 044301/47/1
складений 17.05.2013 р. на станції "Чаплине"
Придніпровської залізниці, яким
встановлено факт невідповідності маси
вантажу, вказаних в супровідній
документації, з масою завантаженого
фактично та актом № 1 Приймання
продукції по комплектності (кількості)
та якості складеного одержувачем (КМС-6)
19.05.2013 р. на станції "Іларіонове". У
вказаних актах зазначено що вагон
навантажено рівномірно, вантаж
промаркований вапняком, маркування не
порушено, фактична маса вантажу в обох
актах становить 63 940 кг. Відповідна маса
недостачі вантажу становить 550кг.

Аналогічна ситуація склалась з
вагонами №№ 68730316, 68718931, які були
завантажені накладками та підкладками
рельсовими КБ-65 та 1 КБ-65 (підкладки
відокремленого скріплення)
відправлені на станцію Батуринська
(КМС-80) за накладними № № 51007359, 53249207. При
відправці вагонів № № 68730316, 68718931
доказів, що підтверджують масу вантажу
в накладних не надано. На шляху
прямування до станції Батуринська
вагони переважувались.

Згідно п. 6.2.1 договору, а також
відповідно до Інструкції, одержувачі -
структурні підрозділи КМС-6 та КМС-80
виконали всі необхідні дії відносно
приймання продукції за кількістю, а
саме:

- згідно з п. 4 Інструкції № П-6
перевірили наявність маркування
вантажу, а також справність тари;

- перевірили відповідність
найменування вантажу та транспортного
маркування на ньому, даним, що
зазначені в транспортному документі;

- перевірили вагу отриманої продукції
згідно п. 14. Інструкції.

Невідповідність ваги вказаної в
супровідних документах фактичній,
зафіксовано в комерційних актах, актах
приймання продукції по комплектності
(кількості) та якості.

На виконання п. 17 Інструкції одержувач
зупинив приймання продукції та
сповістив постачальника про
направлення його представника для
складання двостороннього акту.

На сповіщення постачальника про виклик
їхнього представника для складання
актів приймання продукції по
комплектності (кількості) та якості
направлено телеграмами № № 22 від 22.05.2013
р., 497 від 29.08.2013 р. та 163 від 11.10.2013 р. на
відповідні телеграми були отримані
відповіді за №№ ЦХП 19/396 від 11.06.2013 р.,
ЦХП 19/644 від 09.09.2013 р. та ЦХП 19/819 від 05.11.2013
р., якими проінформовано відповідача,
що направлення представника для
спільної прийомки являється
недоцільним.

Вище зазначене спростовує доводи
скаржника про те, що вони не були
обізнані про необхідність явки для
фіксування нестачі товару.

Згідно з ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо
продавець передав покупцеві меншу
кількість товару, ніж це встановлено
договором купівлі-продажу, покупець
має право вимагати передання кількості
товару, якої не вистачає, або
відмовитися від переданого товару та
його оплати, а якщо він оплачений, -
вимагати повернення сплаченої за нього
грошової суми.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць
України обставини, що можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчується комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

Згідно ст. 111 Статуту залізниць України,
залізниця звільняється від
відповідальності за втрату, недостачу,
псування або пошкодження вантажу,
зокрема, у разі, коли вантаж надійшов у
непошкодженому вагоні (контейнері) з
непошкодженими пломбами відправника.

Статтею 114 Статуту залізниць України
передбачено, що відповідальність за
втрату чи недостачу вантажу може бути
покладено на залізницю лише за
наявності її вини.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками
господарського суду про те, що
відповідач правомірно не сплатив
вартість недопоставленого товару (який
склав недостачу) у сумі 95354,96 грн., так як
надав належні докази поставки
позивачем продукції з недостачею.

Згідно з частиною 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Частиною 1 ст. 670 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо продавець
передав покупцеві меншу кількість
товару, ніж це встановлено договором
купівлі-продажу, покупець має право
вимагати передання кількості товару,
якої не вистачає, або відмовитися від
переданого товару та його оплати, а
якщо він оплачений, - вимагати
повернення сплаченої за нього грошової
суми.

Враховуючи той факт, що прийняття
товару відбулось з дотриманням
нормативно визначеного порядку та умов
договору, і належними та допустимими
доказами підтверджено недопоставку
товару на суму 39443,61 грн., місцевий
господарський суд, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов
обґрунтованого висновку щодо
відсутності правових підстав для
стягнення з відповідача на користь
позивача спірної суми.

З огляду на викладене та враховуючи, що
скаржник в силу ст. 33 ГПК України не
довів в установленому законом порядку
тих обставин, на які він посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
та, оскільки в силу вимог ст.1117 ГПК
України касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти їх,
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції враховує
також, що доводи скаржника, викладені у
касаційній скарзі повторюють доводи
апеляційної скарги, які були предметом
дослідження суду апеляційної
інстанції, їм дана оцінка, тому
фактично спрямовані на переоцінку
висновків на підставі іншої оцінки
доказів, що виходить за межі
касаційного перегляду.

З огляду на викладене, твердження
скаржника про порушення норм
матеріального права, слід вважати
такими, що не знайшли свого
підтвердження в ході розгляду справи,
правових висновків судів попередніх
інстанцій не спростовують, у зв'язку з
чим підстави для скасування
оскаржуваних рішення та постанови
немає.

Виходячи з викладеного, керуючись
ст.ст. 107, 108, 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 10
листопада 2014 р. та рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 11 серпня 2014 р. у справі №
904/4753/14 господарського суду
Дніпропетровської області залишити
без зміни, а касаційну скаргу - без
задоволення.

Головуючий, суддя
В. Овечкін

судді
Є. Чернов

В. Цвігун