м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/22035/14 18.12.14

За позовом Публічного
акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК"
до 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю "АЛЬЯНС-ТРАНСГАЗ"
2) Публічного
акціонерного товариства "РЕАЛ БАНК"про
стягнення 114 116,39 грн. та
зобов'язання вчинити дії

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Дубініна Н.І. (дов. № 82
від 12.05.2014 року)від відповідача -1не
з'явивсявід відповідача -2не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 18 грудня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство
"РОДОВІД БАНК" (надалі по тексту -
позивач) звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АЛЬЯНС-ТРАНСГАЗ"
(надалі по тексту - відповідач-1) та
Публічного акціонерного товариства
"РЕАЛ БАНК" (надалі по тексту -
відповідач-2) про стягнення
114 116,39 грн. та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.10.2014 року порушено
провадження у справі № 910/22035/14 та
призначено справу до розгляду на 18.11.2014
року.

Ухвалою суду від 18.11.2014 продовжено
строк вирішення спору та відкладено
розгляд справи на 18.12.2014.

24.12.2014 через відділ діловодства суду
від представника відповідача 2
надійшов відзив на позов в якому
відповідач 2 зазначає, що відповідач 2
не приймав в суборенду майно від
відповідача 1, яке є предметом даної
справи; вимоги позивача про
зобов'язання відповідача повернути
майно відповідачем 2 є безпідставними,
оскільки позивач не є стороною у
договорі суборенди. Також відповідач 2
зазначає, що 21.05.2014 розпочато його
ліквідацію, а під час процедури
ліквідації банку не передбачено
можливості індивідуального
задоволення вимог кредитора.

В судове засідання 18.12.2014 року з'явився
представник позивача, позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити їх в
повному обсязі.

Представник відповідача 1, в судове
засідання 18.12.2014 року не з'явився,
вимоги ухвал суду не виконав, про
причини неявки суд не повідомив.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

24.12.2013 року між Публічним акціонерним
товариством "РОДОВІД БАНК"
(орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"АЛЬЯНС-ТРАНСГАЗ" (орендар) було
укладено Договір оренди обладнання № 16
(надалі по тексту - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору
орендодавець передає в строкове платне
користування, а саме в оренду, майно
згідно з переліком, що міститься в
додатку № 1 до даного договору, що є
невід'ємною частиною, а орендар
зобов'язується прийняти від
орендодавця обладнання у строкове
платне користування, а саме - в оренду, і
сплачувати орендодавцеві орендну
плату за оренду обладнання в порядку та
в розмірі, визначених цим договором.

Об'єктом оренди є в тому числі майно: а
саме, детектор валют "Банкскан-Відео-М1",
інвентарний номер 22924, лічильник валют,
інвентарний номер 27255, лічильник валют,
інвентарний номер 27256, калькулятор,
інвентарний номер 15222.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що
передача обладнання орендодавцем в
оренду орендареві здійснюється за
адресою м. Київ, вул. Дмитрівська, 69 на
підставі акту приймання-передачі
обладнання в оренду, який підписується
представниками сторін і є невід'ємною
частиною цього договору.

Відповідно до пункту 3.1 Договору за
оренду обладнання орендар вносить
орендну плату в національній валюті
України в розмірі встановленому цим
договором. Розмір орендної плати
становить 5000,00 грн., в тому числі ПДВ за
місяць користування. У разі, якщо
протягом строку дії цього договору
визначений Держаним комітетом України
індекс інфляції за певний календарний
рік становитиме більше 400%, розмір
орендної плати за кожний наступний рік,
визначається шляхом коригування
орендної плати за попередній рік на
індекс інфляції за наступний рік.

Плата за оренду вноситься щомісячно до
15-го числа місяця включно, наступного
за місяцем, за який вона вноситься.
Внесення плати за оренду здійснюється
орендарем самостійно шляхом переказу
грошових коштів на поточний рахунок
орендодавця (пункт 3.2 договору).

Цей договір набирає чинності з 01.01.2014
року та діє до 31.12.2014 року включно (пункт
9.1 Договору).

На виконання умов Договору позивачем
було передано, а відповідачем 1
прийнято в орендне користування в тому
числі майно: а саме, детектор валют
"Банкскан-Відео-М1", інвентарний номер
22924, лічильник валют, інвентарний номер
27255, лічильник валют, інвентарний номер
27256, калькулятор, інвентарний номер 15222,
що підтверджується актом
прийняття-передачі в оренду майна від
01.01.2014 року.

Проте, як вказує позивач, відповідач 1
свого грошового зобов'язання за
Договором належним чином не виконував,
у зв'язку із чим за ним виникла
заборгованість у розмірі 18500,00 грн.
орендної плати з березня 2014 року по
червень 2014 року.

У зв'язку з простроченням оплати оренди
позивач також просить суд стягнути з
відповідача 286,30 грн. пені, 367,07 грн.
інфляційних нарахувань та 163,02 грн. 3%
річних.

Крім того, позивач заявив позовну
вимоги про зобов'язання відповідачів
повернути майно.

Відповідач 1 не скористався своїм
процесуальним правом, передбаченим
статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України, на
подання відзиву на позов, жодних
заперечень на спростування наведених
позивачем обставин суду не надав.

Відповідач 2 у своєму відзиві на позов
заперечив проти позовних вимог, з тих
підстав, що зазначає, що Публічне
акціонерне товариство "РЕАЛ БАНК" не
приймав в суборенду майно від
відповідача 1, яке є предметом Договору;
вимоги позивача про зобов'язання
відповідача повернути майно
відповідачем 2 є безпідставними,
оскільки позивач не є стороною у
договорі суборенди.

Також, відповідач 2 зазначає, що 21.05.2014
розпочато ліквідацію Публічного
акціонерного товариства "РЕАЛ БАНК", а
під час процедури ліквідації банку не
передбачено можливості
індивідуального задоволення вимог
кредитора.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що однією
із підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Договір № 16 від 24.12.2013 року є договором
оренди, а відтак між сторонами виникли
правовідносини, які підпадають під
правове регулювання Глави 58
Цивільного кодексу України, Глави 30
Господарського кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно статей 173, 174, 175
Господарського кодексу України, статей
11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і
згідно статті 629 Цивільного кодексу
України є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до пункту 1 статті 283
Господарського кодексу України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

Аналогічні норми містяться в
положеннях статті 759 Цивільного
кодексу України.

Матеріалами справи підтверджується
користування відповідачем 1 майном:
детектор валют "Банкскан-Відео-М1",
інвентарний номер 22924, лічильник валют,
інвентарний номер 27255, лічильник валют,
інвентарний номер 27256, калькулятор,
інвентарний номер 15222 та наявність у
нього заборгованості з березня по
червень 2014 року по сплаті орендних
платежів у розмірі 18 500,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 762
Цивільного кодексу України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Пунктами 1, 4 статті 285 Господарського
кодексу України визначено, що орендна
плата - це фіксований платіж, який
орендар сплачує орендодавцю незалежно
від наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством. Строки внесення
орендної плати визначаються в
договорі.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень статті 530
Цивільного кодексу України, враховуючи
приписи пункту 3.2 Договору строк
виконання грошового зобов'язання
відповідача 1 по сплаті орендних та
інших платежів за Договором на момент
розгляду справи настав.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 625
Цивільного кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Згідно статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Заборгованість відповідача 1 по сплаті
орендних платежів з березня місяця 2014
року у розмірі 18500,00 грн.
підтверджується матеріалами справи.
Доказів погашення вказаної
заборгованості відповідачем 1 не
надано.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідач 1 обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує можливість
звільнення його від відповідальності
за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовна вимога про
стягнення з відповідача 1
заборгованості по сплаті орендних
платежів у розмірі 18500,00 грн. є
правомірною та обґрунтованою.

Також, за прострочення виконання
зобов'язання по внесенню орендної
плати позивачем заявлено до стягнення
з відповідача 286,30 грн. пені.
нарахованої з 16.04.2014 по 08.09.2014.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу
України порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Приписами статті 611 Цивільного кодексу
України визначено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу
України передбачено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватись,
зокрема, неустойкою.

Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України також передбачено, що
порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим кодексом (неустойка,
штраф, пеня), іншими законами або
договором.

Відповідно до пункту 8.1 Договору за
невнесення (несвоєчасне внесення)
орендної плати орендар сплачує
орендодавцеві пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня, від суми
прострочених платежів за кожний день
прострочення.

Перевіривши розрахунок пені наданий
позивачем, суд встановив, що позивач
здійснив нарахування пені у
відповідності до умов договору та
вимог чинного законодавства України.

Таким чином, стягненню з відповідача 1
підлягає пеня у розмірі 286,30 грн. за
розрахунком позивача.

Позивач також заявив про стягнення з
відповідача 367,07 грн. збитків від
інфляції та 163,02 грн. 3% річних,
нарахованих за період з 16.04.2014 року по
08.09.2014 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та
збитків від інфляції наданий
позивачем, суд встановив, що позивач
здійснив розрахунок 3% річних та
збитків від інфляції у відповідності
до вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд вважає
вимоги позивача в частині стягнення 3%
річних та збитків від інфляції
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в сумі 163,02 грн.
та 367,07 грн. відповідно до розрахунку
позивача.

Також позивач заявляє про повернення
орендованого майна у зв'язку з
розірвання договору оренди обладнання
№ 16 в односторонньому порядку та
стягнення штрафу за несвоєчасне
повернення орендарем обладнання.

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору.

Відповідно до пункту 9.2 Договору він
може бути розірваний за ініціативою
орендодавця через 30 календарних днів з
дня отримання орендодавцем письмового
повідомлення орендодавця про
розірвання договору. Письмове
повідомлення направляється
орендодавцем рекомендованим поштовим
відправленням з описом вкладеного та
повідомлення про вручення поштового
відправлення за допомогою операторів
поштового зв'язку.

З матеріалів справи вбачається, що
17.05.2014 року позивач направив на адресу
відповідача 1 лист № 07-3-11-б./б2172 про
розірвання договору оренди та просив
повернути позивачу орендоване
обладнання. Відправлення вказаного
листа підтверджується
експрес-накладною, розрахунковою датою
прибуття листа є 20.05.2014 року.

Враховуючи вищенаведене, Договір
оренди обладнання № 16 вважається
розірваним з 21.06.2014 року.

Проте, відповідач 1 відповіді на лист
позивача не надав, орендоване майно не
повернув.

Відповідно до частини 1 статті 785
Цивільного кодексу України у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

З припиненням Договору відповідач 1
втрачає статус орендаря і, оскільки
належних доказів щодо підтвердження
права користування орендованим
обладнанням відповідач 1 не надав, то
вимога позивача про повернення
орендованого майна: детектор валют
"Банкскан-Відео-М1", інвентарний номер
22924, лічильник валют, інвентарний номер
27255, лічильник валют, інвентарний номер
27256, калькулятор, інвентарний номер 15222
за Договором є обґрунтованою.

Також, за прострочення виконання
зобов'язання по поверненню майна
позивачем заявлено до стягнення з
відповідача штрафу в розмірі 94800,00 грн.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу
України передбачено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватись,
зокрема, неустойкою.

Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України також передбачено, що
порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим кодексом (неустойка,
штраф, пеня), іншими законами або
договором.

Відповідно до пункту 8.2 договору за
невнесення повернення орендарем
обладнання з оренди орендар сплачує
штраф у розмірі 2% річної орендної плати
за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок штрафу наданий
позивачем, суд встановив, що позивач
здійснив нарахування пені у
відповідності до умов договору та
вимог чинного законодавства України.

Таким чином, стягненню з відповідача 1
підлягає штраф у розмірі 94800,00 грн. за
розрахунком позивача.

Позивач в позовній заяві заявив вимоги
до відповідача 2 про повернення
орендованого майна: детектор валют
"Банкскан-Відео-М1", інвентарний номер
22924, лічильник валют, інвентарний номер
27255, лічильник валют, інвентарний номер
27256, калькулятор, інвентарний номер 15222.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтував тим, що відповідач 1
передав відповідачу 2 майно: детектор
валют "Банкскан-Відео-М1", інвентарний
номер 22924, лічильник валют, інвентарний
номер 27255, лічильник валют, інвентарний
номер 27256, калькулятор, інвентарний
номер 15222 в суборенду.

Відповідач 2 у відзиві на позов
зазначив, що відповідач 2 не приймав в
суборенду майно від відповідача 1, яке є
предметом даної справи; вимоги
позивача про зобов'язання відповідача
повернути майно відповідачем 2 є
безпідставними, оскільки позивач не є
стороною у договорі суборенди. Також,
відповідач 2 зазначив про те, що 21.05.2014
року розпочато ліквідацію Публічного
акціонерного товариства "РЕАЛ БАНК", а
під час процедури ліквідації банку не
передбачено можливості
індивідуального задоволення вимог
кредитора.

Враховуючи наданий відповідачем
договір № 17-1 суборенди обладнання від
01.01.2914 року, укладений між відповідачем
1 та відповідачем 2, додаток до договору
№ 17-1 та акт приймання-передачі
обладнання в суборенду по договору №
17-1 суд не може дійти достовірного
висновку про те, що відповідачем 1 було
передано відповідачу 2 в суборенду
майно, а саме, детектор валют
"Банкскан-Відео-М1", інвентарний номер
22924, лічильник валют, інвентарний номер
27255, лічильник валют, інвентарний номер
27256, калькулятор, інвентарний номер 15222 .

Окрім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що правовідносини між
відповідачем 1 та відповідачем 2 з
приводу укладеного договору суборенди
не можуть регулюватися умовами
Договору оренди, який укладений між
позивачем та відповідачем 1.

Разом з тим, положеннями статті 76
Закону України "Про банки і банківську
діяльність" передбачено, що
Національний банк України не пізніше
дня, наступного за днем прийняття
рішення про віднесення банку до
категорії неплатоспроможних,
повідомляє про це рішення Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб для
вжиття ним заходів, передбачених
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 1 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" унормовано, що
цим Законом встановлюються правові,
фінансові та організаційні засади
функціонування системи гарантування
вкладів фізичних осіб, повноваження
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб (далі - Фонд), порядок виплати
Фондом відшкодування за вкладами, а
також регулюються відносини між
Фондом, банками, Національним банком
України, визначаються повноваження та
функції Фонду щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і
законних інтересів вкладників банків,
зміцнення довіри до банківської
системи України, стимулювання
залучення коштів у банківську систему
України, забезпечення ефективної
процедури виведення неплатоспроможних
банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із
створенням і функціонуванням системи
гарантування вкладів фізичних осіб,
виведенням неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків,
регулюються цим Законом, іншими
законами України, нормативно-правовими
актами Фонду та Національного банку
України.

Статтею 17 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" передбачена
заборона на здійснення банківської
діяльності без банківської ліцензії.

Порядок ліквідації банку регулюється
розділом VIII Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, частиною 5 статті 45 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" передбачено, що протягом
30 днів з дня опублікування відомостей
про відкликання банківської ліцензії,
ліквідацію банку та призначення
уповноваженої особи Фонду кредитори
мають право заявити уповноваженій
особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи
Фонду:

1) припиняються всі повноваження
органів управління банку (загальних
зборів, спостережної ради і правління
(ради директорів)) та органів контролю
(ревізійної комісії та внутрішнього
аудиту). Якщо в банку, що ліквідується,
здійснювалася тимчасова
адміністрація, з дня прийняття рішення
про відкликання банківської ліцензії
та ліквідацію банку тимчасова
адміністрація банку припиняється;

2) банківська діяльність банку
завершується закінченням
технологічного циклу конкретних
операцій у разі, якщо це сприятиме
збереженню або збільшенню
ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових
зобов'язань банку та зобов'язання щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків,
неустойки (штрафу, пені) та
застосування інших санкцій за всіма
видами заборгованості банку;

5) відомості про фінансове становище
банку перестають бути конфіденційними
чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з
відчуженням майна банку чи передачею
його майна третім особам, допускається
в порядку, передбаченому статтею 51
цього Закону;

7) втрачають чинність публічні
обтяження чи обмеження на
розпорядження (у тому числі арешти)
будь-яким майном (коштами) банку.
Накладення нових обтяжень чи обмежень
на майно банку не допускається.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що
виникли під час проведення ліквідації,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури (частини 2 та 3
статті 46 Закону України "Про систему
гарантування вкладів").

Рішенням виконавчої дирекції фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
28.02.2014 року розпочато процедуру
виведення Публічного акціонерного
товариства "РЕАЛ БАНК" з ринку та
здійснення в ньому тимчасової
адміністрації з 03.03.2014 року по 02.06.2014
року, на підставі постанови Правління
Національного банку України від 28.02.2014
року.

Рішенням виконавчої дирекції фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
21.05.2014 року розпочато ліквідацію
Публічного акціонерного товариства
"РЕАЛ БАНК" з відшкодування з боку Фонду
коштів за вкладами з 21.05.2014 року та
призначено уповноважену особу Фонду.

Приймаючи до уваги вищенаведене,
позовні вимоги до Публічного
акціонерного товариства "РЕАЛ БАНК"
про повернення орендованого майна є
необґрунтованими.

Водночас, як вбачається з прохальної
частини позовної заяви, вимогу про
повернення майна, а саме, детектор
валют "Банкскан-Відео-М1", інвентарний
номер 22924, лічильник валют, інвентарний
номер 27255, лічильник валют, інвентарний
номер 27256, калькулятор, інвентарний
номер 15222, позивач пред'явив до
відповідача 1 та відповідача 2
одночасно.

Проте, Господарський процесуальний
кодекс України виключає
альтернативність позовних вимог.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"РОДОВІД БАНК" підлягають частковому
задоволенню.

Відшкодування судових витрат
відповідно до статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
відповідача 1 у розмірі, визначеному
чинним законодавством.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного
товариства "РОДОВІД БАНК" задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "АЛЬЯНС-ТРАНСГАЗ" (95013,
Автономна Республіка Крим, м.
Сімферополь, вулиця Севастопольська, 55,
0) на користь Публічного
акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК"
(61972, м. Харків, проспект Леніна, 60, ) 18 500 (вісімнадцять тисяч
п'ятсот) грн. 00 коп. - суму орендної
плати, 286 (двісті вісімдесят шість) грн..
30 коп. пені, 367 (триста шістдесят сім)
грн. 07 коп. збитків від інфляції, 163 (сто
шістдесят три) грн. 02 коп. 3%
річних, 94 800 (дев'яносто чотири тисячі
вісімсот) грн.. 00 коп. штрафу та
4 109 (чотири тисячі сто дев'ять) грн. 33
коп. судового збору.

3. Зобов'язати Товариство з обмеженою
відповідальністю "АЛЬЯНС-ТРАНСГАЗ" (95013,
Автономна Республіка Крим, м.
Сімферополь, вулиця Севастопольська, 55,
0) повернути Публічному
акціонерному товариству "РОДОВІД БАНК"
(61972, м. Харків, проспект Леніна, 60, ) майно: детектор валют
"Банкскан-Відео-М1", інвентарний номер
22924, лічильник валют, інвентарний номер
27255, лічильник валют, інвентарний номер
27256, калькулятор, інвентарний номер 15222.

4. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 23.12.2014 року

Суддя
С.В.
Стасюк