Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
РІШЕННЯ

"25" грудня 2014 року
справа № 927/1803/14

Позивач: Приватне спеціалізоване
підприємство "УкрРосХим"40020, м. Суми,
вул. Ковпака, 4Відповідач:
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина"17311, Чернігівська обл.,
Срібнянський район, с. Калюжинці, вул.
Незалежерсті, 51про стягнення 424720,58 грн.

Суддя В.М. Репех

Представники сторін в судове засідання
не з"явились

Рішення виноситься після перерв,
оголошених в судових засіданнях з
16.12.2014р. по 23.12.2014р. та з 23.12.2014 по 25.12.2014,
на підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 25.12.2014р., на
підставі ч. 2 ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватним спеціалізованим
підприємством "УкрРосХим" (надалі -
позивач) заявлено позов до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина" (надалі - відповідач) про
стягнення 424720,58 грн. за несвоєчасну
оплату поставленого товару згідно
договору постачання № 810 від 18.09.2012 р., з
них: 28074,93 грн. трьох процентів річних з
простроченої суми, 70772,30 грн.
інфляційних витрат за час
прострочення, 325873,35 грн. 30 % штрафу від
вартості своєчасно неоплаченого
товару.

Відповідач письмового відзиву на
позовну заяву не надав. В судових
засіданнях 26.12.2014 р. та 23.12.2014 р. позовні
вимоги визнав частково в частині
стягнення 28074,93 грн. трьох процентів
річних з простроченої суми, 70772,30 грн.
інфляційних витрат за час
прострочення. Проти стягнення 325873,35
грн. 30% штрафу від вартості своєчасно
неоплаченого товару, передбачених
договором, заперечив, посилаючись на те
що договір на постачання товару
письмово між сторонами не укладався, а
товар був поставлений відповідачу на
підставі видаткових накладних.

Позивач надав письмові пояснення (від
22.12.2014 р. № 1519) на усні заперечення
відповідача зазначаючи наступне.
Відповідно до листа позивача № 1486 від
13.12.2012 р., відповідачу були надіслані
підписані з його боку скановані копії
(отримані від відповідача з його
електронної адреси) договору № 810 від
18.09.2012 р. та додатки до нього
(специфікації № 1,2,3) та по два
примірники оригіналів даних
документів. Даний лист отриманий
відповідачем згідно відмітки на
повідомленні про вручення від 18.12.2014 р.

На сьогоднішній день оригінали
договору № 810 від 18.09.2012 р. та додатки
позивачу не повернуті та знаходяться у
відповідача. Позивачем було проведено
відпуск товару за сканкопією даного
договору та додатків до нього, сумніву
щодо дійсності підпису не виникає та не
виникало.

Також, позивач зазначає, що у наданій до
суду банківській виписці від 03.11.2014 р.
зазначено, що відповідачем було
сплачено суму основного боргу в
розмірі 336244,50 грн. (платіжне доручення
№ 2754), що був предметом розгляду справи
№ 927/807/14. Дані кошти були сплачені
відповідачем після відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання наказу Господарського суду
Чернігівської області у справі №
927/807/14, яке було відкрито 22.09.2014 р.

16.12.2014 р. представник відповідача надав
клопотання про призначення судової
експертизи на вирішення якої ставить
питання: про встановлення справжності
підпису директора
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина" Дмитренка О.М. на договорі
поставки № 810 від 18.09.2012 р. укладеного
між приватним спеціалізованим
підприємством "УкрРосХим" та
сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина"; про встановлення
справжності договору поставки № 810 від
18.09.2012 р. укладеного між приватним
спеціалізованим підприємством
"УкрРосХим" та сільськогосподарським
товариством з обмеженою
відповідальністю "Батьківщина".

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№ 4 "Про деякі питання практики
призначення судової експертизи"
судова експертиза призначається лише у
разі дійсної потреби у спеціальних
знаннях для встановлення фактичних
даних, що входять до предмета
доказування, тобто у разі, коли
висновок експерта не можуть замінити
інші засоби доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Суд розглянувши подане клопотання
вважає його необґрунтованим та таким
що не підлягає задоволенню виходячи з
того, що в даній справі відсутня
потреба у встановленні фактичних
даних, що входять до предмету
доказування, оскільки предметом позову
є стягнення інфляційних нарахувань,
відсотків річних та штрафних санкцій
за прострочку оплати за поставлений
товар.

Сама сума заборгованості 336244,50 грн.
стягнута рішенням господарського суду
Чернігівської області від 22.07.2014 р. у
справі № 927/807/14.

В судовому засіданні, 23.12.2014 р.
представник відповідача надав копію
заяви про перегляд рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 22.07.2014 р. у справі № 927/807/14 р.
та просить суд надати час для порушення
провадження у справі за поданою заявою.

Після оголошеної перерви представники
сторін в судове засідання 25.12.2014 не
з"явились. Від позивача, електронною
поштою надійшло клопотання про розгляд
справи за відсутності повноважного
представника, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і
матеріали, вислухавши пояснення
повноважного представника позивача,
з'ясувавши фактичні обставини справи,
дослідивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2012 року між Приватним
спеціалізованим підприємством
"УкрРосХим" в особі директора Хижняк
О.В. (далі-Постачальник) та
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина" в особі директора
Дмитренка О.М. (далі-Покупець) укладений
договір № 810 постачання мінеральних
добрив.

Відповідно до умов Договору
Постачальник зобов"язується поставити,
а Покупець оплатити і прийняти
мінеральні добрива упродовж 2012 р.
згідно виставлених рахунків і
підписаних сторонами Специфікацій.

Пунктом 2.1 Договору сторони дійшли
згоди про те, що термін оплати товару
узгоджується сторонами в специфікації.

Відповідно до специфікацій № 1 від
18.09.2012р., № 2 від 19.09.2012р., № 3 від 21.09.2012р.,
№ 4 від 24.09.2012р. термін оплати товару до
30.09.2012р. з моменту підписання даних
специфікацій.

Відповідно до укладеного
Договору та специфікацій, на підставі
видаткових накладних, позивач поставив
відповідачу товар на загальну суму
1086244,50 грн.

Відповідач на підставі
довіреностей товар отримав.

Однак всупереч обумовленим
умовам і строкам оплати товару
відповідач, оплату за поставлений
товар своєчасно та в повному обсязі не
здійснив.

У відповідності до підписаного
сторонами акту звірки взаємних
розрахунків за період з 01.04.2012р. -
17.09.2013р., заборгованість відповідача
становила 336244,50 грн.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Стаття 526 Цивільного кодексу України
передбачає, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Позивач звернувся до
Господарського суду Чернігівської
області з позовними вимогами до
відповідача про стягнення 336244,50 грн.
заборгованості за поставлений товар
згідно договору поставки № 810 від 18.09.2012
р.

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 22.07.2014 р. у
справі № 927/807/14 позовні вимоги
задоволені в повному обсязі, стягнуто з
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина" 336244,50 грн. боргу. Рішення
набрало законної сили 05.08.2014 р. та було
видано наказ на примусове виконання
рішення суду. Рішенням суду було
встановлено факт укладення між
сторонами договору постачання № 810 від
18.09.2012 р. та специфікацій до нього,
отримання відповідачем товару на суму
1086244,50 грн. та прострочення виконання
грошових зобов"язань.

Відповідач фактично розрахувався з
позивачем 03.11.2014р. На підтвердження
даної обставини позивач надав
банківську виписку від 03.11.2014.

Позивачем на адресу відповідача була
надіслана вимога від 21.08.2014 р. № 1100 про
сплату нарахованих інфляційних витрат
в сумі 41507,13 грн., трьох відсотків річних
в сумі 24466,54 грн. та 30% штрафу від
вартості поставленого товару в сумі
336244,50 грн.

Частина 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачає, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до п. 1.3 Постанови Пленуму
Вищого Господарського суду України від
17.12.2013 р. № 14 " Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальністю за порушення
грошових зобов"язань" з урахуванням
приписів статті 549, частини другої
статті 625 ЦК України та статті 1 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" правовими наслідками
порушення грошового зобов'язання,
тобто зобов'язання сплатити гроші, є
обов'язок сплатити не лише суму
основного боргу, а й неустойку (якщо її
стягнення передбачене договором або
актами законодавства), інфляційні
нарахування, що обраховуються як
різниця добутку суми основного боргу
на індекс (індекси) інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу.

Відповідно до п. 3.1, 4.1, 5.1 даної
Постанови Пленуму інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі
в судовому порядку, сплати боржником
сум інфляційних нарахувань та
процентів річних як разом зі сплатою
суми основного боргу, так і окремо від
неї.

Виходячи з того, що відповідач
припустився прострочення виконання
зобов'язання по оплаті отриманого
товару, з нього підлягає стягненню 70772,30
грн. нарахованого на суму боргу індексу
інфляції та 28074,93 грн. три проценти
річних від простроченої суми.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231
Господарського кодексу України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються у
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Пунктом 5.4 Договору № 810 передбачено у
разі прострочення платежу за
договором за товар який постачається з
відстрочкою, Покупець повинен сплатити
Постачальнику штраф в розмірі 30% від
вартості поставленого товару.

У відповідності зі ст. 549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується
факт прострочення відповідачем
виконання зобов'язань по оплаті
отриманого товару, а тому суд вважає, що
штрафні санкції були застосовані
позивачем з дотриманням вимог чинного
законодавства та умов договору і
підлягають стягненню в сумі 325873,35 грн.

Представник відповідача проти розміру
нарахованих сум інфляційних витрат та
відсотків річних не заперечив.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Відповідач належними та допустимими
засобами доказування не спростував
викладені в позовній заяві обставини,
не надав належних доказів в
підтвердження своїх посилань.

Заперечення відповідача не можуть бути
прийняті судом до уваги оскільки, факт
існування договору поставки № 810, факт
поставки позивачем продукції, її
отримання відповідачем, факт
прострочки виконання зобов"язань по
договору поставки підтверджується
актом звірки взаємних розрахунків, а
також рішенням суду по справі № 927/807/14
від 22.07.2014 р. за позовом ПСП "УкрРосХим"
до СТОВ "Батьківщина" про стягнення
коштів в сумі 336244,50 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Враховуючи наведені вище обставини,
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на відповідача,
оскільки спір виник внаслідок
неправильних дій з його боку.

Керуючись ст. 193 Господарського кодексу
України, ст. ст. 526, 530, 546, 625, 629 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 49, 75, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Батьківщина", (17311,
Чернігівська обл., Срібнянський район,
с. Калюжинці, вул. Незалежності, 51, р/р
118 в ПАТ "Укрексімбанк" м. Чернігів,
МФО 353649, код 30875436) на Приватного
спеціалізованого підприємства
"УкрРосХим", (40020, м. Суми, вул. Ковпака, 4,
р/р 933 в АТ "БМ Банк" м. Київ, МФО 380913,
код 13996998) три проценти річних в сумі
28074,93 грн., інфляційних витрат в сумі
70772,30 грн., штрафу в розмірі 325873,35 грн.,
судового збору в сумі 8494,41 грн.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
В.М.Репех

Повний текст рішення підписано 26.12.2014р.

Суддя
В.М.Репех

.