ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року Справа № 918/1215/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії: головуючого, судді
Кузьменка М.В., суддів Васищака І.М.,
Студенця В.І., за участі представників
сторін М. Бордюженка (дов. від 19.09.2014), М.
Василюка (договір від 07.07.2014),
розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу приватного
підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" на
рішення Господарського суду
Рівненської області від 12 вересня 2014
року та постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від 22
жовтня 2014 року у справі №
918/1215/14 за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"Приват-Лізинг" до приватного
підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" про
стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ: У серпні 2014 року товариство
з обмеженою відповідальністю
"Приват-Лізинг" звернулося до
Господарського суду Рівненської
області з позовом до приватного
підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" про
стягнення 130 383 грн 09 коп.
заборгованості з оплати відсотків,
нарахованих на розстрочений платіж за
договором поставки
сільськогосподарської техніки на
умовах розстрочення платежів від 24
вересня 2010 року № 1310/ХМ (у редакції
згідно додатку від 12 жовтня 2010
року № 3 ).

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Господарського суду
Рівненської області від 12 вересня
2014 року (суддя В. Корсун), залишеним
без змін постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від 22
жовтня 2014 року, позов задоволено.

Приватне підприємство
"Агро-Експрес-Сервіс" просить постанову
скасувати, а рішення змінити в частині
стягнення процентів з підстав
порушення господарськими судами
статей 536, 695 Цивільного кодексу
України, статей 33, 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити в частині стягнення 39 444
грн 74 коп. процентів за користування
чужими коштами.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Приват-Лізинг" проти
доводів касаційної скарги заперечує і
в її задоволенні просить відмовити.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково.

Господарськими судами встановлено, 24
вересня 2010 року сторони уклали договір
№ 1310/ХМ поставки
сільськогосподарської техніки на
умовах розстрочення платежів (далі -
договір), відповідно до умов якого
позивач (постачальник) зобов'язався у
визначені договором строки передати
продукцію виробничо-технічного
призначення, а відповідач (покупець) -
прийняти і оплатити вартість товару, а
також сплатити проценти за придбання
товару у розстрочку в сумі, визначеній
відповідно до умов договору.

Умовами договору сторони також
погодили, що найменування товару, його
кількість, ціна за одиницю, строк
поставки покупцю, гривнева ціна товару
та її грошовий еквівалент в іноземній
валюті, порядок та строки оплати ціни
товару (у тому числі тієї частини ціни
товару, яка оплачується авансовим
платежем, а також частин(и), яка(і)
оплачується на умовах розстрочення
платежів) та нарахованих процентів,
інші умови визначені в договорі та
додатках до договору, які складають
невід'ємну його частину; ціна придбання
товару в розстрочку (ціна договору)
вказана у додатку до договору; сторони
встановлюють ціну договору в гривнях, а
також визначають її грошовий
еквівалент в іноземній валюті,
вказаній в додатку; покупець проводить
оплату ціни (та процентів, якщо таке
передбачено договором) придбання
товару в розстрочку шляхом
перерахування коштів у розмірі
гривневої суми ціни договору,
вирахуваної відповідно до положень
пункту 2.2 договору, на банківський
рахунок постачальника; господарські
зобов'язання сторін цього договору, які
виникли на його основі, існують
протягом одного року з дня підписання
його тексту представниками сторін,
крім зобов'язань покупця по оплаті ціни
товару та процентів за придбання
товару в розстрочку і відповідальності
покупця, які припиняються лише їх
належним виконанням (пункти 1.2, 2.1, 2.3, 5.1
договору).

Додатком № 1 до договору сторони
встановили його ціну - 3 800 000 грн.
Пунктом 2.4.1 договору (з урахуванням
додатку від 12 жовтня 2010 року № 3 до
договору) сторони погодили, що
авансовий платіж у розмірі 47,37
відсотків у сумі 1 800 000 грн, що
еквівалентно 170 668,64 євро, покупець
проводить до 30 вересня 2010 року; другий
платіж у розмірі 2,63 відсотків у сумі 104
517 грн 93 коп., що еквівалентно 9 481,60 євро,
покупець проводить до 22 серпня 2011 року
(пункт 2.4.2 договору); кінцевий платіж у
розмірі 50 відсотків у сумі 1 985 838 грн 57
коп., що еквівалентно 180 150,22 євро,
покупець проводить до 29 вересня 2011 року
(пункт 2.4.3 договору).

Передачу товару сторони оформили актом
приймання-передачі
сільськогосподарської техніки від 21
грудня 2010 року.

Зобов'язання по сплаті кінцевого
платежу - 1 985 838 грн 57 коп. до 29 вересня 2011
року відповідач виконав несвоєчасно,
здійснивши платіж 23 грудня ц. р., що й
спричинило спір.

Задовольняючи позовні вимоги,
господарські суди виходили з того, що
обов'язок відповідача сплачувати
відсотки, які нараховані на
розстрочений платіж, за час фактичного
користування утримуваними грошовими
коштами позивача за період із 1 вересня
по 23 грудня 2011 року прямо передбачено
укладеним між сторонами договором.

Таких висновків суди дійшли без
урахування всіх обставин справи.

Пунктом 2.5 договору (з урахуванням
додатку від 12 жовтня 2010 року № 3 до
договору) сторони погодили, що у
випадку прострочення виконання
грошових зобов'язань по пункту 2.4.2
більше ніж на 5 днів, постачальник
нараховує, а покупець сплачує проценти
на розстрочені платежі, починаючи з дня
отримання товару. Розмір процентів, які
покупець сплачує на користь
постачальника за придбання товару в
розстрочку, встановлюється в розмірі 25
відсотків річних від ціни товару,
отриманого покупцем. Проценти
нараховуються на несплачений залишок
ціни товару, сума якого визначається
відповідно до положень пункту 2.2 цього
договору для визначення суми до сплати.
За умовами пункту 2.5.1 договору на
відстрочений кінцевий платіж згідно з
пунктом 2.4.3 додатку № 3 до договору
постачальник нараховує, а покупець
сплачує проценти за розстрочений
платіж, починаючи з 1 вересня 2011 року.

Частиною 1 статті 695 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором про
продаж товару в кредит може бути
передбачено оплату товару з
розстроченням платежу. До договору про
продаж товару в кредит з умовою про
розстрочення платежу застосовуються
положення частин третьої, п'ятої та
шостої статті 694 цього Кодексу (частина
3 указаної статті).

У силу частини 1 статті 694 Цивільного
кодексу України договором
купівлі-продажу може бути передбачений
продаж товару в кредит з відстроченням
або з розстроченням платежу. Договором
купівлі-продажу може бути передбачений
обов'язок покупця сплачувати проценти
на суму, що відповідає ціні товару,
проданого в кредит, починаючи від дня
передання товару продавцем (абзац 2
частини 5 цієї статті)

Відповідно до статті 536 Цивільного
кодексу України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Згідно умов договору кінцевий платіж у
розмірі у розмірі 50 відсотків у сумі 1 985
838 грн 57 коп. покупець мав провести до 29
вересня 2011 року (пункт 2.4.3 договору).
Стягнення відсотків після цієї дати не
ґрунтується на приписах пункту 2.5.1.
договору, оскільки даним пунктом не
передбачено стягнення з покупця
відсотків у разі несвоєчасної оплати.

У разі прострочення платежу боржник
несе відповідальність відповідно
договору чи закону. Зокрема,
відповідальність покупця за неналежне
виконання грошових зобов'язань
встановлена пунктом 7 договору.

За змістом частини другою статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

Всупереч вимогам статті 43
Господарського процесуального кодексу
України місцевим і апеляційним
господарськими судами не надано
належної оцінки всім доказам в їх
сукупності і колегія суддів дійшла
висновку про неповне встановлення
обставин справи та обумовлену цим
неможливість надання їм належної
юридичної оцінки, у зв'язку з чим
рішення та постанови в даній справі
підлягають скасуванню, а справа
передачі на новий розгляд, при якому
суду слід урахувати викладене, вжити
всіх передбачених законом заходів до
всебічного, повного й об'єктивного
з'ясування обставин справи, дійсних
прав та обов'язків сторін і залежно від
установленого ухвалити відповідне
рішення.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ: Касаційну скаргу
приватного підприємства
"Агро-Експрес-Сервіс" задовольнити
частково.

Рішення Господарського суду
Рівненської області від 12 вересня
2014 року та постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
22 жовтня 2014 року у справі № 918/1215/14
скасувати, справу передати на новий
розгляд до Господарського суду
Рівненської області.

Головуючий, суддя М. В. Кузьменко Суддя
І. М. Васищак Суддя В. І. Студенець