ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.12.14р. Справа № 904/8546/14

Суддя господарського суду
Дніпропетровської області Новікова
Р.Г. при секретарі судового засідання
Яковлєвій А.Ю., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ", смт.
Ювілейне, Дніпропетровська область

до Відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю "СНЕК
ЕКСПОРТ", м. Дніпропетровськ

Відповідача-2: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Київ

про визнання договору поруки недійсним

Представники:

Від позивача: Гайдай Р.В., дов. №14/11/14 від
14.11.2014р.

Від відповідача-1: Поліщук І.О., дов. №13
від 20.01.2014р.

Від відповідача-2: не з'явився.

на підставі статті 77 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні від 26.11.2014р. було
оголошено перерву до 24.12.2014р.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою
відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» смт.
Ювілейне звернулось до Товариства з
обмеженою відповідальністю «СНЕК
ЕКСПОРТ» м. Дніпропетровськ та
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м.
Київ з позовом про визнання недійсним
договору поруки від 12.10.2013р., укладеного
між відповідачами

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на те, що
оспорюваний договір був укладений без
попередньої згоди на те боржника, не
спрямований на реальне настання
правових наслідків. З огляду на
викладене. позивач просить визнати
договір поруки недійсним на підставі
положень статей 203 та 215 Цивільного
кодексу України.

У відзиві ТОВ «СНЕК ЕКСПОРТ» не
погодився із заявленими вимогами,
зазначив про їх безпідставність з
наступних підстав.

Статтями 553 та 554 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір поруки
укладається між кредитором та
поручителем і відповідно до договору
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Тобто договір поруки є
двостороннім правочином, боржник не є
стороною договору поруки і чинним
законодавством не передбачено
обов'язку сторін договору отримувати
згоду боржника. Адже в даному випадку
зобов'язання божника не
встановлюються, не припиняються та не
змінюються.

Керуючись нормами Господарського
процесуального кодексу України, ТОВ
«СНЕК ЕКСПОРТ» використало своє
процесуальне право подання позову про
стягнення заборгованості, штрафних
санкцій, 3% річних та інфляційних
збитків до господарського суду м.
Києва, оскільки один з відповідачів
(ФОП ОСОБА_1) знаходиться в м. Києві.

Підтвердженням реальності настання
правових наслідків є дії поручителя
(відповідача 2) щодо часткового
виконання передбачених договором
поруки від 12.10.2013р. зобов'язань з оплати
вартості товару. Згідно банківської
виписки відповідачем 2 було
перераховано відповідачу 600грн.

У відзиві ФОП ОСОБА_1, наданому до суду
25.11.2014р., також зазначено про незгоду з
позовними вимогами в повному обсязі.
Відповідач 2 посилається на часткове
виконання ним зобов'язань за договором
поруки згідно квитанції №112177963 від
31.10.2014р.

Також відповідач 2 заявив клопотання
про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши
наявні докази у справі, ознайомившись з
правовою позицією сторін, що викладена
письмово, наявна у матеріалах справи,
господарський суд встановив наступне.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "АТБ-Маркет" (далі -
покупець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «СНЕК ЕКСПОРТ» (далі -
постачальник) був підписаний договір
№25005 від 15.05.2010р., згідно якого
постачальник зобов'язався в порядку та
строки, встановлені договором,
передати товар у власність покупця, в
певній кількості, відповідної якості
та по узгодженій ціні, а покупець
прийняти товар та оплатити його на
умовах, визначених цим договором.
Найменування, асортимент та ціна
товару, що поставляється, вказуються у
Додатку №2 до цього договору
(«Специфікація/Прайс-лист»), які є його
невід'ємною частиною.

Згідно пункту 10.1 вказаного договору
сторони визначили, що цей договір
вступає в силу з моменту його
підписання уповноваженими
представниками сторін та діє протягом
12 місяців.

В пункті 10.4 договору встановлено, якщо
не пізніше за один місяць до спливу дії
цього договору жодна із сторін не
заявить про його припинення, цей
договір вважається пролонгованим на
той самий строк та на тих самих умовах.

Фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1
(далі - поручитель) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «СНЕК
ЕКСПОРТ» (далі - кредитор) був укладений
договір поруки від 12.10.2013р., згідно
якого поручитель зобов'язується
солідарно відповідати перед
Кредитором за виконання товариством з
обмеженою відповідальністю «АТБ -
Маркет» (далі - боржник) відносно оплати
вартості товару, який поставлений
кредитором боржнику за договором
поставки №25005 від 15.05.2010р. (далі -
основний договір) з усіма змінами та
доповненнями, на суму не більше 1000грн.

В пункті 1.2 вищезгаданого договору
сторони визначили, що послуга по
наданню поручительства поручителем по
даному договору є безкоштовною.

Згідно розділу 2 оспорюваного договору
поручитель зобов'язаний виконувати за
боржника зобов'язання останнього
відносно сплати вартості товару,
переданого кредитором боржнику у
відповідності з основним договором.

Кредитор не має права вимагати від
поручителя виконання зобов'язань за
боржника в частині оплати сум
основного боргу, який виник на підставі
основного договору на суму, що
перевищує 1000грн. Всі права та
зобов'язання за основним договором
залишаються у боржника.

В пункті 2.4 договору поруки від 12.10.2013р.
сторони передбачили, що протягом
строку дії даного договору, кредитор не
має права змінювати умови основного
договору без згоди на це поручителя. В
іншому випадку поручитель не
відповідає перед кредитором за
виконання боржником своїх зобов'язань
з моменту внесення таких змін.

Пунктом 3.1 договору поруки від 12.10.2013р.
визначено, що поручитель та боржник
несуть солідарну відповідальність
перед кредитором за виконання
зобов'язань в частині оплати вартості
товару за основним договором.

Відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 договору
поруки від 12.10.2013р., договір вступає в
силу з моменту його підписання та діє
до 31.12.2015р. Порука за договором діє до
31.12.2015р.

Посилаючись на приписи статей 203, 215 та
234 Цивільного кодексу України позивач
просить визнати оспорюваний договір
поруки недійсним, наполягаючи на його
фіктивності.

За змістом статті 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3, 5 статті 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до статті 553 Цивільного
кодексу України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Порука як вид забезпечення
зобов'язання спрямована на можливість
задоволення вимог кредитора за рахунок
солідарного або субсидіарного
боржника за цим зобов'язанням у випадку
його порушення основним боржником.

Загальні правила щодо заміни сторони в
зобов'язанні встановлені статтями 512-520
Цивільного кодексу України. Цими
правилами визначений перелік випадків,
внаслідок яких кредитор у зобов'язанні
може бути замінений, у тому числі, в
інших випадках, встановлених законом.
При цьому, кредитор у зобов'язанні не
може бути замінений, якщо це
встановлено договором або законом.
Щодо заміни боржника у зобов'язанні,
діє правило про те, що таке можливо лише
за згодою кредитора, якщо інше не
передбачено законом.

Отже, закон не встановлює обов'язкову
участь або надання згоди при укладенні
договору поруки з боку основного
боржника, якщо це не передбачено
договором щодо основного зобов'язання
або прямо не заборонено спеціальними
нормами (нормами законодавства в
окремих правовідносинах).

Слід також зазначити, що відсутність в
договорі поруки участі основного
боржника не є порушенням положень,
визначених статтею 626 Цивільного
кодексу України, на що посилається
позивач. Зокрема, позивач стверджує, що
виникнення певних зобов'язань у
основного боржника можливе лише при
наявності його волевиявлення при
укладенні договору поруки. На думку
позивача це випливає із визначення
такого поняття як договір.

Суд не погоджується з доводами
позивача про те, що договір поруки
створює обов'язки для боржника,
оскільки безпосередньо на права та
обов'язки боржника порука як вид
забезпечення виконання зобов'язання не
впливає. Зобов'язання боржника в цьому
випадку не встановлюються, не
припиняються та не змінюються (не
доповнюються та не збільшуються).

Статтями 553 та 554 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір поруки
укладається між кредитором та
поручителем і відповідно до договору
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Тобто договір поруки є
двостороннім правочином, що
укладається з метою врегулювання
відносин між кредитором і поручителем,
отже боржник не є стороною договору
поруки і жодними нормами чинного
законодавства не передбачено обов'язку
будь-якої сторони договору поруки
отримувати згоду боржника.

З урахуванням абзацу першого частини
другої статті 207, частини першої статті
547 та статті 553 Цивільного кодексу
України договір поруки є чинним за
умови його укладення у письмовій формі
та підписання кредитором і
поручителем.

За загальним правилом, волевиявлення
боржника щодо укладення договору
поруки не є обов'язковим, а відтак у
силу статей 203, 215, 553 Цивільного кодексу
України відсутність згоди боржника не
є підставою для визнання недійсним
договору поруки, укладеного
поручителем та кредитором боржника.

Згідно з приписами статей 553, 554
Цивільного кодексу України договір
поруки укладається кредитором і
поручителем за зобов'язанням, яке
забезпечується договором поруки. Що ж
до боржника, то він стороною договору
поруки не виступає, а є учасником у
зобов'язанні, забезпеченому порукою.
Обов'язок кредитора або поручителя за
договором поруки одержувати згоду
боржника на укладення такого договору
законодавством України не
передбачений та не випливає зі змісту
правовідносин поруки. Відповідно
відсутність зазначеної згоди не
порушує й умов дійсності договору
поруки та не є підставою для визнання
його недійсним.

Згідно з частиною 1 статті 234 Цивільного
кодексу України фіктивним є правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином.

Фіктивний правочин характеризується
тим, що сторони вчиняють такий правочин
лише для виду, знаючи заздалегідь, що
він не буде виконаний. При вчиненні
фіктивного правочину сторони мають
інші цілі, ніж ті, що передбачені
правочином.

Посилання позивача на те, що договір
поруки не був спрямований на реальне
настання правових наслідків,
спростовується діями поручителя
(часткове виконання своїх зобов'язань
за договором поруки шляхом оплати
600грн. квитанцією №112177963 від 31.10.2014р.)

Згідно із положенням статті 43
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач не довів належними та
допустимими доказами, обґрунтованість
своїх позовних вимог, тому суд
відмовляє у задоволенні позовних вимог
про визнання недійсним договору поруки
від 12.10.2013р., укладеного відповідачами.

Судові витрати розподіляються
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене та керуючись
нормами статей Цивільного кодексу
України, ст.ст. 1, 2, 4, 21, 22, 33, 34, 36, 38, 49, 82, 83,
84, 85, Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» смт.
Ювілейне до Товариства з обмеженою
відповідальністю «СНЕК ЕКСПОРТ» м.
Дніпропетровськ та Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 м. Київ про визнання
недійсним договору поруки від 12.10.2013р.,
укладеного між відповідачами -
відмовити.

В судовому засіданні від 24.12.2014р.
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст підписаний 26.12.2014р.

Суддя Р.Г. Новікова