ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2014 р.
Справа № 914/1912/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства «Банк Форум», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Яричів», с. Старий
Яричів Львівської області

про: розірвання Кредитного договору №
1-0039/12/24-KL від 13.12.2012 року та стягнення
18015740,53 грн. заборгованості

за зустрічним позовом: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Яричів»,
село Старий Яричів Кам'янка-Бузького
району Львівської області

до: Публічного акціонерного товариства
«Банк Форум», м. Київ

про: зобов'язання виконати умови
Кредитного договору № 1-0040/12/24/KL від
13.12.2012 року в частині

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Никитюк І.С.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом:
Жулінський А.А. (довіреність № 10/11-11 від
11.08.2014 року)

від відповідача за первісним позовом:
Анохіна Н.Ю. (довіреність від 11.07.2014
року)

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК
України. Заяв про відвід судді не
подавалось. У судовому засіданні 11.12.2014
року оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору: Господарським судом
Львівської області розглядається
справа за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк Форум»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Яричів» про
розірвання Кредитного договору №
1-0039/12/24-KL від 13.12.2012 року та стягнення
18015740,53 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 02.06.2014 року позовну
заяву прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 24.06.2014 року.
Ухвалою суду від 24.06.2014 року розгляд
справи відкладено на 17.07.2014 року. В
судовому засіданні 17.07.2014 року
оголошено перерву до 24.07.2014 року.

17.07.2014 року Товариством з обмеженою
відповідальністю «Яричів» подано
зустрічний позов № 914/1912/14 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк Форум» про зобов'язання
виконати умови Кредитного договору №
1-0040/12/24/KL від 13.12.2012 року в частині
прощення заборгованості за Кредитним
договором № 1-0039/12/24-KL від 13.12.2012 року в
сумі 1 526 000,00 (один мільйон п'ятсот
двадцять шість тисяч) грн.

Ухвалою суду від 21.07.2014 року зустрічний
позов прийнято до спільного розгляду з
первісним позовом у справі № 914/1912/14,
розгляд справи призначено на 24.07.2014
року.

Ухвалою суду від 24.07.2014 року
провадження у справі № 914/1912/14 зупинено
до вирішення Окружним
адміністративним судом м. Києва
адміністративної справи №
826/9184/14.

Оскільки обставини, які зумовили
зупинення провадження у справі №
914/1912/14, відпали, ухвалою суду від 14.11.2014
року провадження у справі поновлено,
розгляд справи призначено на 02.12.2014
року.

В судовому засіданні 02.12.2014 року
оголошено перерву до 11.12.2014 року.

01.12.2014 року, від позивача за зустрічним
позовом надійшла заява про зміну
предмету позову та збільшення розміру
позовних вимог, якою останній просить
суд зобов'язати ПАТ «Банк Форум» в
особі уповноважених на те осіб
виконати умови Кредитного договору №
1-0040/12/24/KL від 13.12.2012 року в частині
прощення заборгованості за Кредитним
договором № 1-0039/12/24-KL від 13.12.2012 року в
сумі 2 289 000 грн. та зобов'язати ПАТ «Банк
Форум» належно виконувати умови
Кредитного договору № 1-0040/12/24-KL.

В судовому засіданні 02.12.2014 року судом
прийнято заяву позивача за зустрічним
позовом про зміну предмету позову та
збільшення розміру позовних вимог.

Позовні вимоги за первісним позовом
обґрунтовуються правом Банку, в якому
здійснюється Тимчасова адміністрація,
згідно п. 4 ч. 2 статті 37 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» розривати договори за
участю банку, які є збитковими чи
непотрібними для банку або виконання
яких має негативний вплив на
фінансовий стан банку. Таким договором
Банк вважає Кредитний договір №
1-0039/12/24-KL від 13.12.2012 року і просить суд
його розірвати та стягнути з ТОВ
«Яричів» заборгованість за договором в
сумі 18 015 740 грн.

Позовні вимоги за зустрічним позовом
обґрунтовуються невиконанням ПАТ
«Банк Форум» умов Кредитного договору
№ 1-0040/12/24/KL від 13.12.2012 року в частині
прощення заборгованості за Кредитним
договором № 1-0039/12/24-KL від 13.12.2012 року в
сумі 2 289 000 грн., яке Банк зобов'язаний
був здійснити трьома частинами по
763 000, 00 грн. щоквартально, а саме
10.04.2014 року - за перший квартал 2014 року,
10.07.2014 року - за другий квартал 2014 року
та 10.10.2014 року - за третій квартал 2014
року,за умови належного виконання
Позичальником кредитних договорів.
Крім того, позовні вимоги за зустрічним
позовом обґрунтовуються невизнанням
та оспоренням права Позичальника на
подальше прощення заборгованості та
відмовою виконувати вказаний договір в
частині прощення заборгованості
починаючи з жовтня 2014 року.

Представник позивача за первісним
позовом (відповідач за зустрічним
позовом) в судове засідання з'явився,
позовні вимоги за первісним позовом
підтримав, просив первісний позов
задоволити повністю з підстав,
наведених у позовній заяві, письмових
та додаткових поясненнях, зокрема, у
зв'язку із підставами передбаченими
статтею 37 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» у
зв'язку із збитковістю, непотрібністю
та негативним впливом Кредитного
договору № 1-0039/12/24-KL на фінансовий стан
Банку, проти задоволення зустрічного
позову заперечив повністю, відзив на
зустрічну позовну заяву не надав.

Представник відповідача за первісним
позовом (позивач за зустрічним позовом)
в судове засідання з'явився, просив суд
зустрічний позов задоволити повністю з
підстав, наведених у зустрічній
позовній заяві, заяві про зміну
предмету позову та збільшення розміру
позовних вимог, письмових поясненнях, а
саме у зв'язку із відсутністю підстав
для розірвання чи відмови від
виконання договору, передбачених п. 4 ч.
2 статті 37 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
таких як збитковість чи негативний
вплив на фінансовий стан Банку, а також
у зв'язку із тим, що відповідна правова
підстава для відмови виконання
договору чи його розірвання відпала
після внесення змін в п. 4 ч. 2 статті 37
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
порушенням порядку повідомлення про
відмову виконувати зустрічне
зобов'язання, належним виконанням усіх
зобов'язань перед Позивачем за
первісним позовом та неможливістю
відмови від договору в частині лише
частини зобов'язань; проти задоволення
первісного позову заперечив повністю
із підстав наведених у відзиві та
поясненнях.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно та об'єктивно дослідивши
докази в їх сукупності, суд встановив
наступне.

13 грудня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством «Банк Форум»
(Банк) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Яричів»
(Позичальник) було укладено наступні
кредитні договори:

- Кредитний договір № 1-0039/12/24-KL, за
умовами якого Позичальнику відкрито
невідновлювальну кредитну лінію із
максимальним лімітом в розмірі 21 067 740, 53
(Двадцять один мільйон шістдесят сім
тисяч сімсот сорок) гривень 53 коп. із
кінцевим терміном погашення
заборгованості - 12 грудня 2019 року та зі
сплатою процентів за користування
кредитом із фіксованою ставкою на весь
період дії кредитного договору в
розмірі 0,01 процентів річних (з
урахуванням додаткового договору №1
від 17.06.2013 р.);

- Кредитний договір № 1-0040/12/24-KL, за
умовами якого Позичальнику відкрито
невідновлювальну кредитну лінію із
максимальним лімітом заборгованості в
розмірі 59100000,00 (п'ятдесят дев'ять
мільйонів сто тисяч) гривень 00 коп. із
кінцевим терміном погашення
заборгованості - 12 грудня 2019 року та зі
сплатою процентів за користування
кредитом із фіксованою ставкою на весь
період дії кредитного договору в
розмірі 20 процентів річних(з
врахуванням додаткового договору №1
від 17.06.2013р.).

Цільовим призначенням кредитних
коштів за Кредитним договором
№ 1-0040/12/24-KL та Кредитним
договором № 1-0039/12/24-KL (далі разом -
Кредитні договори) згідно п.1.3. кожного
із договорів є рефінансування
заборгованості Товариства за
укладеними між Позичальником та Банком
кредитними договорами №10/08/02-KLEP від
02.09.2008 р. та №06/08/02-KLMV від 20.06.2008 р.

На підставі постанови Правління
Національного банку України від 13
березня 2014 року №135 ПАТ «Банк
Форум» був віднесений до категорії
неплатоспроможних банків. У зв'язку з
цим, виконавча дирекція Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
(далі - Фонд) розпочала процедуру
виведення Банку з ринку та здійснення
тимчасової адміністрації з 14
березня 2014 року по 13 червня 2014 року.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
14 березня 2014 року №14 було призначено
Уповноважену особу Фонду на здійснення
тимчасової адміністрації. Згідно
статті 36 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
Уповноважена особа Фонду від імені
Фонду набуває всі повноваження органів
управління банку та органів контролю з
дня початку тимчасової адміністрації і
до її припинення.

13.06.2014 року Постановою Правління
Національного банку України «Про
відкликання банківської ліцензії та
ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА «БАНК ФОРУМ» від 13.06.2014 року
№355 було відкликано банківську
ліцензію та прийнято Рішення про
ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА «БАНК ФОРУМ». Виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб 16 червня 2014 року прийнято
рішення № 49 про початок ліквідації
ПАТ «БАНК ФОРУМ» та призначення
уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію.

Уповноваженою особою Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ» призначено
начальника відділу запровадження
процедури тимчасової адміністрації та
ліквідації департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
Соловйову Наталію Анатоліївну строком
на 1 рік з 16 червня 2014 року по 16
червня 2015 року.

На етапі ліквідації Банку,
уповноважена особа Фонду з дня свого
призначення виконує повноваження
органів управління банку, згідно
статті 48 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб».

Банк в особі Уповноваженої особи Фонду
на здійснення тимчасової
адміністрації звернувся до суду із
позовом, в якому зазначив, що Кредитний
договір № 1-0039/12/24-KL є збитковим та
таким, виконання якого має негативний
вплив на фінансовий стан банку, а отже
підлягає розірванню згідно п. 4 ч. 2
статті 37 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» із
стягненням залишку непрощеної
заборгованості з Позичальника. З цих же
підстав Банк в особі Уповноваженої
особи Фонду відмовився виконувати
умови Кредитного договору № 1-0040/12/24-KL
щодо прощення заборгованості за
Кредитним договором № 1-0039/12/24-KL. В
додаткових поясненнях від 17.06.2014 року
Позивач за первісним позовом також
вказує, що починаючи з 14.03.2014 року (час
введення Тимчасової адміністрації) для
Позивача суттєво змінилися умови
здійснення банківської діяльності, що
призводить до зменшення розміру
отриманого банком прибутку, на який
останній розраховував під час
укладення Кредитних договорів,
подальше виконання умов Кредитних
договорів призведе до негативних змін
фінансово-економічним показників
діяльності Банку. В додаткових
поясненнях від 22.07.2014 року Позивач за
первісним позовом також вказує на
необхідність застосування до
Товариства положення п. 5 ч. 1 ст. 48
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб», а
саме повноваження ліквідатора на
повернення дебіторської
заборгованості банку та
заборгованості позичальників перед
банком, не змінюючи при цьому предмет
та підставу позовних вимог відповідною
заявою.

Не погоджуючись із вимогами за
первісним позовом, Позивач за
зустрічним позовом вказав, що Банк
належним чином не обґрунтував те, що
договір є збитковим для Банку як і те,
що його виконання має негативний вплив
на фінансовий стан банку, а наявні в
справі докази, зокрема, Службова
записка від 21.05.14 р., Лист Банку від
29.11.2011 року щодо продажу кредитів,
вказують на протилежне; Кредитні
договори № 1-0039/12/24-KL та № 1-0040/12/24-KL
є єдиним комплексом реструктуризації
за попередньою заборгованістю
Позичальника на більш вигідних умовах
рефінансування ніж договори, за якими
прощення відбувається автоматично при
їх укладенні, а отже не можуть
розглядатися окремо, а їх вплив повинен
оцінюватися в комплексі із наслідками
їх неукладенння та попередніми
договорами; станом на день винесення
рішення втратили чинність положення
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
на які Банк в особі Фонду посилається
як на підставу своїх вимог; чинне
законодавство не містить положення,
згідно якого договір можна розірвати
або ж не виконувати з підстав його
збитковості чи негативного впливу на
фінансовий стан Банку; інших підстав
для розірвання Кредитного договору №
1-0039/12/24-KL не існує.

Позивач за зустрічним позовом
одночасно вважає, що дії Банку в особі
Уповноваженої особи Фонду щодо відмови
прощення заборгованості за Кредитним
договором та № 1-0040/12/24-KL є
неправомірними, оскільки є
односторонньою відмовою від виконання
договору, що не ґрунтується на законі
чи договорі; крім того, правова
підстава щодо невиконання умов
договору відпала; позичальник належно
виконував умови Кредитних договорів №
1-0039/12/24-KL та № 1-0040/12/24-KL, а отже, у
відповідні періоди відкладальна
обставина настала, що є підставою для
прощення заборгованості; Кредитний
договір № 1-0040/12/24-KL не може вважатися
таким, що є збитковим для Банку та
таким, виконання якого має негативний
вплив на фінансовий стан банку;
зобов'язання щодо прощення має
зустрічний характер щодо основного
зобов'язання Позичальника за Кредитним
договором № 1-0040/12/24-KL, яке Банк
відмовився виконувати після виконання
Позичальником основного зобов'язання,
належно не повідомивши останнього про
таке.

Умовами пунктів 10.1 - 10.4.Кредитного
договору № 1-0040/12/24-KL передбачено, що
Банк здійснюватиме прощення боргу за
Кредитним Договором № 1-0039/12/24-KL в межах
графіку зменшення кредитного ліміту за
умови належного виконання
Позичальником своїх зобов'язань за
договором № 1-0040/12/24-KL, за умови
дотримання графіку погашення
заборгованості, визначеної п. 1.5.
Кредитного договору №1-0040/12/24-KL від
13.12.2014 року; а також за умови належного
виконання та за умови не порушення
будь-ким з поручителів та/або майнових
поручителів, а так само Позичальником,
будь-якого із своїх зобов'язань
(платіжних чи неплатіжних) перед
Кредитором згідно з умовами договорів,
що зазначені в п. 10.2 Кредитного
договору № 1-0040/12/24-KL. Відповідно до п. 10.3
Кредитного договору № 1-0040/12/24-KL
прощення боргу здійснюється
щоквартально, не пізніше 10-го
календарного дня, що слідує за звітним
кварталом, та до повного остаточного
прощення заборгованості за Кредитним
договором № 1-0039/12/24-KL за умови настання
відкладальної обставини у
відповідному кварталі.

Таким чином, прощення заборгованості
за Кредитним договором № 1-0039/12/24-KL є
зустрічним зобов'язанням Банку перед
Позичальником за виконання останнім
умов Договору.

Внаслідок щоквартального настання
відкладальної обставини протягом
першого-четвертого кварталів 2013 року
Банком було прощено борг за Кредитним
договором № 1-0039/12/24-KL в сумі 3 052
000,00 грн.

Банк зазначив, що вказана сума
являється його фактичними збитками.

Загальний розмір боргу, що повинен
підлягати прощенню згідно умов
Кредитного договору № 1-0040/12/24-KL у разі
належного виконання Позичальником
зобов'язань за договором складе 21 067 740
(двадцять один мільйон шістдесят сім
тисяч сімсот сорок) гривень 53 коп.
Позивач за первісним позовом вважає
вказану суму загальними збитками
згідно частини 2 статті 224
Господарського кодексу України.

Судом встановлено, що прощення боргу в
сумі 763 000 грн. за результатами
виконання Позичальником зобов'язань за
Кредитним договором № 1-0040/12/24-KL та
договорами забезпечення в першому
кварталі, а саме 10.04.2014 року, не
відбулося з огляду на прийняття
Уповноважено особою Фонду рішення про
призупинення виконання умов
Кредитного договору 1-0040/12/24-KL в частині
прощення боргу Кредитним договором
№ 1-0039/12/24-KL до 13.06.2014 включно
(розпорядження №17-б від 09.04.2014 року). Про
вказане розпорядження Банк повідомив
Позичальника згідно довідки вих. №
1545/32 від 25.04.2014 р. про стан
заборгованості по кредитних договорах
№ 1-0039/12/24-KL та № 1-0040/12/24-KL.

Вказана довідка була єдиним офіційним
повідомленням Позичальнику про
відмову від виконання умов Кредитного
договору 1-0040/12/24-KL та була надіслана
Позичальнику після настання дати
чергового автоматичного списання
заборгованості (10.04.2014 року) та після
виконання ним зобов'язань перед Банком
у першому кварталі 2014 року, а отже після
настання відкладальної обставини за
перший квартал 2014 року.

Рішення про відмову від виконання умов
Кредитного договору 1-0040/12/24-KL в частині
прощення боргу, прийняте згідно
розпорядження №17-б від 09.04.2014 року
втратило чинність 13.06.2014 року.
Позичальник не повідомлявся про
прийняття відповідного нового рішення
в частині відмови від виконання умов
Кредитного договору 1-0040/12/24-KL щодо
прощення боргу.

Разом з цим, в подальшому прощення
заборгованості також не здійснювалося,
зокрема, 10.07.2014 року не було здійснено
прощення за другий квартал 2014 року в
сумі 763 000 грн. та 10.10.2014 року не було
здійснено прощення за третій квартал
2014 року в сумі 763 000 грн., що не
заперечується Позивачем за первісним
позовом та підтверджується наявними в
матеріалах справи документами.

Оскільки Кредитним договором №
1-0040/12/24-KL передбачено, що Банк
здійснюватиме прощення боргу за
Кредитним Договором № 1-0039/12/24-KL в межах
графіку зменшення кредитного ліміту,
то згідно умов Кредитного договору
№ 1-0039/12/24-KL (п.1.5.) за період
з 02.01.2014року по 01.10.2014 року за умови
настання відкладальної обставини, Банк
повинен був здійснити прощення у
розмірі 2289000 грн., а загальна сума
заборгованості повинна б становити 15 726
740,53 грн.

Протягом усього зазначеного періоду,
тобто починаючи із січня 2014 року,
Позичальник належно виконував
зобов'язання за Кредитним договором №
1-0040/12/24-KL та Кредитним договором №
1-0039/12/24-KL, а також договорами
забезпечення. Зазначене
підтверджується зокрема платіжними
дорученнями, довідками наданими Банком
про стан заборгованості, виписками,
копіями відомостей про нарахування
процентів та іншими наявними в
матеріалах справи документами. Позивач
за первісним позовом також не
заперечує факт належного виконання
Позичальником зобов'язань за
кредитними договорами та договорами
забезпечення.

Зокрема до 31.03.2014 року платежі за
Кредитним договором № 1-0039/12/24-KL та
Кредитним договором № 1-0040/12/24-KL
здійснювалися в повному обсязі та
належним чином самим Позичальником, що
підтверджується довідками про
відсутність простроченої
заборгованості за договорами, зокрема,
Довідкою Банку №629/32 від 03.04.2014 року та
Довідкою Банку №1545/32 від 25.04.2014 р.

У березні 2014 року, оскільки, як зазначає
Позичальник, рахунки ТОВ «Яричів» були
заблоковані та не було можливості
здійснити платежі в рахунок погашення
заборгованості та у зв'язку із
неможливістю здійснити процедуру
перерахування (списання)
внутрішньобанківських платежів в
межах Банку на погашення зобов'язань по
Кредитних договорах, ТОВ «Яричів»
звернувся в ПАТ «Банк Форум» з
повідомленням вих. № 26/01 від 26.03.2014р. про
те, що подальшу сплату відсотків та
тіла кредиту по кредитних
зобов'язаннях ТОВ «Яричів», що виникли
внаслідок укладених кредитних
договорів, буде проводити Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Кондитерська фабрика «Ярич», як
поручитель, права та обов'язки якого
випливають із забезпечень, викладених
в договорах поруки від 13.12.2012р. №
1-0315/12/24-Р та № 1-0316/12/24-Р.

Як свідчать листи Банку: вих. №423/2400 від
28.03.14 р. - адресовані Позичальнику, та
вих. №422/2400 від 28.03.14 р. - адресований ТОВ
«КФ «Ярич» як поручителю, Банк не
заперечуючи проти зазначеного вказав
«...що погашення (в т.ч. дострокове)
заборгованості за кредитними
договорами, позичальники та/або
поручителі можуть здійснювати
виключно шляхом внесення коштів через
касу банку або направлення коштів на
погашення з рахунків, що відкриті в
інших банках. Вказаний спосіб
погашення заборгованості також не
оспорювався Банком, як неналежний
окремо, як і не заперечувався в рамках
розгляду даної справи, Банк приймав
оплату за кредитним договором.

Таким чином, ТОВ «КФ «Ярич», як
поручитель за ТОВ «Яричів», починаючи з
31.03.2014 року здійснював чергові
своєчасні погашення зобов'язань ТОВ
«Яричів» за Кредитним договором №
1-0039/12/24-KL та Кредитним договором №
1-0040/12/24-KL на рахунок ПАТ «Банк Форум», що
підтверджується платіжними
дорученнями: за перший квартал 2014 року -
№№ 23, 25, 26 від 31.03.2014); за другий квартал
2014 року -№7, № 8, №9 від 30.04.2014 р.; №№1056,
1055, 1054 від 30.05.2014 року; №№1339, 1337, 1338 від
27.06.2014 року; за третій квартал 2014 року
-1609, 1608, 1607 від 31.07.2014 р.; №№ 2021, 2022, 2023 від
29.08.2014 р.;№№ 2520, 2521, 2522 від 29.09.2014 р.

Отже, Позивач за зустрічним позовом
належно виконував умови Кредитного
договору № 1-0039/12/24-KL та Кредитного
договору № 1-0040/12/24-KL 13 грудня 2012 року, а
також договорів, укладених в якості
забезпечення виконання Позичальником
Кредитних договорів.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що в першому, другому та третьому
кварталах 2014 року настала відкладальна
обставина, що є умовою прощення
заборгованості за Кредитним договором
№ 1-0039/12/24-KL згідно Кредитного договору
№ 1-0040/12/24-KL.

В процесі розгляду справи Позивачем за
первісним позовом не додавалися
розрахунки чи інші дані, що
підтверджують розмір збитків №
1-0039/12/24-KL за договором, крім зазначення
того, що вся сума прощення є загальним
розміром збитків Банку згідно статті 224
Г України та посилань на суттєво
змінені умови здійснення банківської
діяльності, що призводить до зменшення
розміру отриманого банком прибутку, на
який останній розраховував під час
укладення Кредитних договорів.

Щодо збитковості Кредитного договору
№ 1-0040/12/24-KL від 13 грудня 2012 року, то
обґрунтування щодо віднесення такого
до зазначеної категорії відсутнє як в
рішенні про відмову від виконання умов
Кредитного договору 1-0040/12/24-KL в частині
прощення боргу, що прийняте згідно
розпорядження №17-б від 09.04.2014 року та
повідомленні Банку від 25.04.2014 року про
відмову від виконання умов договору,
так і в поясненням Банку та наявних в
матеріалах справи документах.

Як зазначив Позичальник, Кредитний
договір № 1-0039/12/24-KL не може
розглядатися, як збитковий для Банку чи
такий, що має негативний вплив на
фінансовий стан банку, оскільки його
вплив на Банк, повинен оцінюватися в
сукупності із оцінкою впливу №
1-0040/12/24-KL від 13 грудня 2012 року. Зокрема,
цільовим призначенням кредитних
коштів за Кредитними договорами є
рефінансування заборгованості
Позичальника за кредитними договорами
№10/08/02-KLEP 02.09.2008 р. та №
06/08/02-KLMV від 20.06.2008 р., укладеними між
Товариством та Банком. Крім того,
частина договорів забезпечення за
виконання Позичальником зобов'язань за
двома кредитними договорами також є
спільними.

Відповідачем за первісним позовом крім
наданих пояснень, в підтвердження
позиції щодо не збитковості договору №
1-0039/12/24-KL надано суду належним чином
засвічену копію Службової записки від
21.05.2014 року, адресованої на ім'я
Уповноваженої особи Фонду, згідно якої
представники попереднього керівництва
Банку (Голова Правління, Перший
Заступник Голови Правління, Директора
департаменту по роботі з проблемними
активами, Начальник управління
правового забезпечення банківської
діяльності Юридичного департаменту)
заперечили доцільність та економічну
вигоду розірвання Договору №1-0039/12/24-KL.
У вказаній Службовій записці
зазначено, що передумовою укладення
Кредитних договорів стала девальвація
гривні в 2008 році і курсова різниця по
кредитах склала орієнтовно 21,37 млн. грн.
Зокрема, як зазначає Позичальник - це
саме сума Кредитного договору №
1-0039/12/24-KL, яка не була, фактично, надана в
користування Банком при укладенні
договорів, як і не розраховувалась в
якості прибутку при укладенні
Реструктуризованих договорів. Згідно
Службової записки, рішення про
укладення відповідних Кредитних
договорів приймались враховуючи, що
прив'язавши прощення боргу в сумі 763
тис. грн. щоквартально упродовж 7 років
за умови вчасного обслуговування
кредиту в сумі 59 млн. грн., Банк стимулює
клієнта обслуговувати вчасно основну
суму заборгованості, а саме: сплачувати
відсотки на рівні 20% річних (близько 1
млн. грн. щомісячно) та тіло кредиту
відповідно до графіку погашення. При
цьому, переговори щодо оптимального
рішення щодо погашення заборгованості
тривали протягом 3х років,у грудні 2011
року Правлінням Банку було прийнято
рішення про продаж боргу за ціною
45,5 млн. грн. через підписання
договору факторингу з покупцем, але у
зв'язку із відмовою кількох банків
надати фінансування на викуп боргу
продаж боргу не відбувся. У вересні 2012
року Позичальник відновив переговори з
новим власником Банку, але вже на більш
вигідних для Банку умовах. Також, як
зазначено в Службовій записці, у разі
примусового стягнення заборгованості
за Реструктуризованими договорами,
банк отримав би погашення за рахунок
прийняття у власність іпотеки в сумі 21
млн. грн. (26% всієї заборгованості). Далі,
після отримання рішення суду, міг би
отримати не більше 13 млн. грн. (ще 16%).
Всього у результаті примусового
стягнення Банк зміг би погасити не
більше 42-45% боргу. Прощення
позичальникові частини заборгованості
в сумі 21 млн. грн. (26% усього боргу
клієнта перед Банком), яка виникла в 2008
році унаслідок курсової різниці, Банк
отримав кредит, що обслуговується на
ринкових умовах, в сумі 59 млн. грн. (сума
кредиту, що була видана Банком у 2008
році), при цьому значно поліпшив
структуру забезпечення боргу. Як далі
зазначено в згаданій Службовій
записці, звернення до суду щодо
розірвання договору можуть привести до
значних збитків для Банку. Тобто саме
розірвання договору, а не його
виконання, може мати негативний вплив
на фінансовий стан банку.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

При поданні позову про розірвання
Кредитного договору № 1-0039/12/24-KL та при
відмові від виконання Кредитного
договору № 1-0040/12/24-KL Позивач за
первісним позовом посилався на
положення п. 4 ч. 1 статті 37 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб», згідно якої
Уповноважена особа Фонду мала право
відмовлятися від виконання або
розривати в порядку, встановленому
законодавством України, будь-які
договори (правочини) за участю банку,
які є збитковими чи непотрібними для
банку або виконання яких має
негативний вплив на фінансовий стан
банку.

Оскільки саме на Позивача за первісним
позовом покладається обов'язок довести
наявність таких обставин, то
розірвання чи невиконання договору із
вказаних підстав можливе виключно за
умови, що Позивач доведе, що договір
відповідає зазначеним критеріям.

Що стосується заявлених позовних вимог
за первісним позовом, то слід зазначити
наступне.

Щодо збитковості Кредитного договору
№1-0039/12/24-KL, то Банк вважає суму прощення
за договором №1-0039/12/24-KL, що
здійснюється відповідно до Кредитного
договору №1-0040/12/24-KL загальними
збитками згідно частини 2 статті 224
Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 224 Господарського
кодексу України, під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Таким чином, передумовою визначення
тих чи інших втрат як збитків за
статтею 224 Господарського кодексу
України до категорії збиткових може
бути порушення зобов'язань іншою
стороною договору або недодержання
правил здійснення нею господарської
діяльності.

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та
статті 226 ГК України вбачається, що для
застосування такого заходу
відповідальності, як стягнення збитків
потрібна наявність усіх елементів
складу господарського правопорушення:
1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3)
причинний зв'язок між порушенням
зобов'язання та збитками; 4) вина.

При цьому Позивачем за первісним
позовом не конкретизовано, чи мало
місце у відносинах сторін знищення або
пошкодження майна, чи зроблені або
мають бути зроблені позивачем витрати,
які пов'язуються з відновленням
порушеного права (реальні збитки),
також не встановлено, що заявлена до
стягнення сума є упущеною вигодою;
більше того, не зазначено в чому
полягає порушення зобов'язання
Позичальником.

Вирішуючи питання про оцінку
істотності порушення стороною
договору, суди повинні встановити не
лише наявність істотного порушення
договору, але й наявність шкоди,
завданої цим порушенням другою
стороною, яка може бути виражена у
вигляді реальних збитків та (або)
упущеної вигоди, її розмір, який не
дозволяє потерпілій стороні отримати
очікуване при укладенні договору, а
також установити, чи є справді істотною
різниця між тим, на що має право
розраховувати сторона, укладаючи
договір, і тим, що в дійсності вона
змогла отримати (постанова судових
палат у цивільних та у господарських
справах Верховного Суду України від 18
вересня 2013 р. у справі № 6-75цс13).

Судом встановлено, що Позичальник
належно виконував умови Кредитного
договору № 1-0039/12/24-KL та Кредитного
договору №1-0040/12/24-KL, прощення
заборгованості є встановленим
договором обов'язком Банку, процентна
ставка за користування кредитами також
встановлена договорами, - отже ці
положення були належним чином
узгоджені сторонами при укладенні
договорів. Оскільки Банк отримує те, на
що розраховував при укладенні
кредитних договорів, то в суду відсутні
підстави вважати розмір процентної
ставки чи прощення заборгованості
згідно умов вказаних договорів
збитками в розумінні статті 224
Господарського кодексу України.

Крім того, суд приймає до уваги доводи
Позичальника щодо того, що Кредитний
договір № 1-0039/12/24-KL повинен оцінюватися
в сукупності із оцінкою впливу
Кредитного договору № 1-0040/12/24-K 13 грудня
2012 року, оскільки ці два договори є
єдиним комплексом щодо
реструктуризації попередньої
заборгованості Позичальника. Такий
висновок, зокрема, випливає із
цільового призначенням кредитних
коштів за двома кредитними договорами,
а також спільними договорами
забезпечення.

Суд враховує доводи Позичальника, що
рішення про укладення відповідних
Кредитних договорів приймались
враховуючи, що прив'язавши прощення
боргу в сумі 763 тис. грн.
щоквартально упродовж 7 років за умови
вчасного обслуговування кредиту в сумі
59 млн. грн., Банк сприяв тому, що клієнт
обслуговує вчасно основну суму
заборгованості, а саме: сплачує
відсотки на рівні 20% річних та тіло
кредиту відповідно до графіку
погашення і при цьому значно покращено
структуру забезпечення боргу.

Порядок надання кредитів, їх
повернення встановлено статтею 1054
Цивільного кодексу України і
здійснюється виключно на договірних
умовах. Відповідно до статті
651 Цивільного кодексу України зміна
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Крім того, можливість вирішення
питання щодо реструктуризації
заборгованості за кредитними
договорами, внесення змін до кредитних
договорів щодо порядку погашення
кредиту та процентів врегульована
статтями 6, 12, 13 Цивільного кодексу
України, за якими сторонам цивільних
правовідносин надане право
врегулювати свої правовідносини в
договорі на власний розсуд.

Таким чином, при укладенні вказаного
договору Банк виходив із економічної
доцільності та ефективності
проведення реструктуризації за
вказаних умовах, самостійно приймаючи
відповідне рішення. Банк здійснив
прощення заборгованості Позичальника
частинами із відкладальною умовою, що є
більш вигідним для Банку аніж
одночасне прощення всієї суми
заборгованості.

Таким чином, відсутні підстави вважати,
що Кредитний договір № 1-0039/12/24-KL та
Кредитний договір №1-0040/12/24-KL, зокрема,
та загалом є збитковими, непотрібними
чи мають негативний вплив на
фінансовий стан Банку, а отже вимога
про розірвання Кредитного договору
№1-0039/12/24-KL із підстав його збитковості,
непотрібності чи негативного впливу на
фінансовий стан Банку є
необґрунтованою та не може бути
задоволена.

Згідно Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо запобігання негативному
впливу на стабільність банківської
системи» від 04.07.2014 року, було
викладено в новій редакції п. 4 ч. 1
статті 37 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
на яку Банк посилається як на правову
підставу розірвання Кредитного
договору № 1-0039/12/24-KL.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК
України, якщо цивільні відносини
виникли раніше і регулювалися актом
цивільного законодавства, який втратив
чинність, новий акт цивільного
законодавства застосовується до прав
та обов'язків, що виникли з моменту
набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 653 ЦК України, якщо
договір змінюється або розривається у
судовому порядку, зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
набрання рішенням суду про зміну або
розірвання договору законної сили.

На думку позивача за зустрічним
позовом, відповідно ч. 3 ст. 5 ЦК України,
оскільки на момент розгляду справи
відпала правова підстава, на яку
Позивач за первісним позовом
посилався, як на підставу задоволення
вимог про розірвання кредитного
договору та стягнення заборгованості;
та зважаючи на те, що цивільні права та
обов'язки припиняються з моменту
набрання законної сили рішенням суду
про розірвання договору, - при
винесенні рішення по справі необхідно
виходити із чинної на день ухвалення
судового рішення редакції Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичнихосіб».

Нова редакція відповідної норми не
передбачає право Уповноваженої особи
Фонду гарантування вкладів розривати
договори з підстав їх збитковості,
непотрібності чи негативного впливу на
фінансовий стан Банку. Згідно статті 48
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
повноважена особа Фонду з дня свого
призначення заявляє відмову від
виконання договорів та в установленому
законодавством порядку розриває їх.
Тобто, розірвання договору згідно
статті 48 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
можливе лише у випадку, якщо відповідне
право Банку передбачено законом.

Проте, суд не поділяє такого твердження
позивача за зустрічним позовом,
оскільки банк на момент звернення до
суду відповідно до редакції Закону, яка
була чинна на час звернення мав
суб'єктивне право на звернення з такою
позовною вимогою.

Однак, суд дійшов висновку про те, що
позовна вимога за первісним позовом не
підлягає задоволенню з огляду на
недоведеність обставин, які могли
послужити підставою для розірвання
договору, а саме відсутність належних
та допустимих доказів, які б свідчили
про економічну невигідність Договорів.

Так, згідно п. 2 ст. 651 ЦК України,
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Кредитним договором № 1-0039/12/24-KL (п. 7.2.4.)
передбачено право Банку в
односторонньому порядку відмовитися
від виконання договору, що матиме
наслідком його розірвання, але
виключно у випадку настання порушення
зобов'язань за договором, передбачених
статтею п. 7.1. Кредитного договору №
1-0039/12/24-KL. Оскільки судом встановлено,
що Позичальником та поручителями
належним чином виконувалися умови
Кредитного договору № 1-0039/12/24-KL та
Кредитного договору №1-0040/12/24-KL від
13.12.2014 року, а також договорів
забезпечення, то в даній справі
відсутні передбачені договором
підстави для розірвання Кредитного
договору № 1-0039/12/24-KL.

Згідно статті 652 ЦК України, якщо
сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті,-
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:1) в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; 3) виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Згідно п.1 Інформаційного листа ВГСУ
від 24.11.2011 N 01-06/1642/2011 закон пов'язує
можливість розірвання договору за
рішенням суду не безпосередньо з
істотною зміною обставин, а з наявністю
чотирьох умов, визначених частиною
другою статті 652 ЦК України за
істотної зміни обставин (постанова від
23.05.2011 N 53/325-09).

В додаткових поясненнях від 17.06.2014 року
Позивач за первісним позовом також
вказує, що починаючи з 14.03.2014 року (час
введення Тимчасової адміністрації) для
Позивача суттєво змінилися умови
здійснення банківської діяльності, що
призводить до зменшення розміру
отриманого банком прибутку, на який
останній розраховував під час
укладення Кредитних договорів,
подальше виконання умов Кредитних
договорів призведе до негативних змін
фінансово-економічним показників
діяльності Банку.

Суд вважає, що запровадження в ПАТ
«Банк Форум» тимчасової адміністрації
та його ліквідація не можуть вважатися
тими обставинами, які істотно
змінились в розумінні статті 652 ЦК
України. Зокрема, ПАТ «Банк Форум» міг
передбачити власні можливі фінансові
чи інші проблеми, що призвели до його
ліквідації, при цьому ПАТ «Банк Форум»
міг усунути такі обставини, що мали
наслідком ліквідацію Банку після їх
виникнення. Таким чином, позивач за
первісним позовом не довів, що зміна
умов договору викликана наявністю
сукупності всіх обставин, передбачених
ч. 2 ст. 652 ЦК, що є обов'язковою умовою
для вирішення питання про зміну умов
договору.

Оскільки чинним законодавством та
умовами Кредитного договору
№ 1-0039/12/24-KL не передбачено право
Банку в односторонньому порядку
розривати договір за умови належного
виконання Позичальником зобов'язань за
кредитним договором, за умови якщо
відповідне право не передбачено
договором, у суду відсутні правові
підстави для розірвання договору та
дострокового повернення
заборгованості.

В додаткових поясненням Позивач за
первісним позовом від 22.07.2014 року
посилається на положення п. 5 ч. 1 ст. 48
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
згідно якого Уповноважена особа у
встановленому законодавством порядку
вживає заходів до повернення
дебіторської заборгованості банку,
заборгованості позичальників перед
банком та пошуку, виявлення, повернення
(витребування) майна банку, що
перебуває у третіх осіб.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 345 Господарського
кодексу України, у кредитному договорі
передбачаються мета, сума і строк
кредиту, умови і порядок його видачі та
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, відсоткові
ставки, порядок плати за кредит,
обов'язки, права і відповідальність
сторін щодо видачі та погашення
кредиту.

Відповідно до статті 530 ЦКУ, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Закон не пов'язує настання строку
виконання зобов'язання із введенням
тимчасової адміністрації чи
ліквідацією Банку. Оскільки Закон
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» не передбачає
дострокового стягнення заборгованості
позичальників перед банком, то така
заборгованість може бути стягнена
виключно в строк та в порядку
передбаченому договором або законом.

Крім того, Позивач за первісним позовом
вказує, що основною метою
Уповноваженої особи Фонду при
здійсненні тимчасової адміністрації
та ліквідації є захист прав і законних
інтересів вкладників банку,
забезпечення ефективно процедури
виведення неплатоспроможного банків з
ринку. Тобто, на думку Фонду, будь-які
протиправні дії з боку контрагентів
можуть бути розцінені, як такі, що
загрожують інтересам вкладників.

Щодо заявленого зустрічного позову, то
суд виходив з наступного.

Згідно п. 4 ч. 1 статті 37 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб», що діяла станом на
09.04.2014 року, Уповноважена особа Фонду
мала право відмовлятися від виконання
саме договорів (правочинів) за участю
банку за умови їх збитковості,
непотрібності чи негативного
фінансового впливу на стан Банку, але
не відмовлятися частково від своїх
зобов'язань за договором, при цьому,
приймаючи виконання зобов'язання іншої
сторони, в даному випадку -
Позичальника.

Згідно статті 538 ЦК України, виконання
свого обов'язку однією із сторін, яке
відповідно до договору обумовлене
виконанням другою стороною свого
обов'язку, є зустрічним виконанням
зобов'язання. Згідно ст. 538 ЦК України,
сторона, яка наперед знає, що вона не
зможе виконати свого обов'язку, повинна
своєчасно повідомити про це другу
сторону. Якщо зустрічне виконання
обов'язку здійснено однією із сторін,
незважаючи на невиконання другою
стороною свого обов'язку, друга сторона
повинна виконати свій обов'язок.

Судом встановлено, що зобов'язання по
прощенню заборгованості є зустрічним
зобов'язанням Банку перед
Позичальником за виконання останнім
умов Кредитного договору №1-0040/12/24-KL від
13.12.2014 року. При цьому, згідно договору,
таке прощення відбувається
автоматично на встановлену договором
суму після кожного виконання
Товариством умов кредитних договорів
протягом 3 місяців.

Судом також встановлено, що
Позичальником та поручителями
належним чином виконувалися умови
Кредитного договору № 1-0039/12/24-KL та
Кредитного договору №1-0040/12/24-KL від
13.12.2014 року, а отже за перший-третій
квартали 2014 року відкладальна
обставина, що є умовою прощення
заборгованості, настала.

Разом з цим, зважаючи на те, що за перший
квартал 2014 року заборгованість
підлягала прощенню 10.04.2014 року, то
повідомлення Позичальника про відмову
в такому прощенні 25.04.2014 р. після
настання дати автоматичного прощення
та прийняття Розпорядження Тимчасової
Адміністрації №17-б від 09.04.2014 року про
відмову в подальшому виконувати умови
Кредитного договору №1-0040/12/24-KL, тобто
вже після виконання Позичальником
зобов'язань за січень, лютий та
березень 2014 року, відбулося всупереч
вимогам статті 538 ЦК України та є
неправомірним.

Крім того, строк дії вказаного
Розпорядження Тимчасової
Адміністрації №17-б від 09.04.2014 року в
частині призупинення виконання умов,
передбачених п.п.10.1-10.4 Кредитного
договору №1-0040/12/24-KL від 13.12.2014 року (п. 1
Розпорядження), сплив 13.06.2014 року. Проте,
Банк не поінформував Позичальника
повторно про подальшу відмову від
виконання умов договору, оскільки
станом на дату наступного прощення
заборгованості за другий та третій
квартали 2014 року, а саме 10.07.2014 та 10.10.2014
року, розпорядження, яким Банк
обґрунтовував відмову від виконання
окремих умов Кредитного договору
№1-0040/12/24-KL втратило чинність, а про
наявність нового відповідного
розпорядження Позичальника
повідомлено не було, як і не було
повідомлено про відмову від подальшого
виконання договору.

Таким чином, порушено права
Позичальника, не здійснивши прощення
10.07.2014 року та 10.10.2014 року (за другий
та третій квартали) та не повідомивши
Позичальника про продовження
невиконання зобов'язань за договором.

Беручи до уваги наведене вище, зокрема:
відсутність підстав вважати Кредитний
договір №1-0040/12/24-KL від 13.12.2014 року
збитковим, непотрібним чи таким, що має
негативний вплив на фінансовий стан
Банку, недоведеність відповідної
обставини Банком в особі Фонду;
відсутність передбаченого законом
права відмовлятися від виконання лише
частини власних зобов'язань за
договором; прийняття Розпорядженням
Тимчасової Адміністрації №17-б від
09.04.2014 року про відмову в подальшому
виконувати умови Кредитного договору
№1-0040/12/24-KL після настання
відкладальної обставини у першому
кварталі 2014 року; втрату чинності
вказаним розпорядженням на момент
настання строку автоматичного
прощення заборгованості згідно
Кредитного договору №1-0040/12/24-KL в
другому (10.07.2014 року) та третьому (10.10.2014
року) кварталах 2014 року; порушення
порядку повідомлення Позичальника про
відмову від виконання зустрічного
зобов'язання за Кредитним договором
№1-0040/12/24-KL, а також настання
відкладальної обставини у кожному
кварталі 2014 року, у зв'язку із належним
виконанням Позичальником та
поручителями зобов'язань за Кредитними
договорами, - суд вважає односторонню
відмову ПАТ «Банк Форум» в особі
Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
виконувати умови п.п.10.1 -10.4 Кредитного
договору №1-0040/12/24-KL від 13.12.2014 року, а
саме відмову здійснити прощення
заборгованості за Кредитним договором
№ 1-0039/12/24-KL в сумі 2 289 000
грн. - неправомірною та такою, що
порушує права та інтереси
Позичальника.

Кредитним договором №1-0040/12/24-KL (п.7.2.4.)
передбачено право Банку в
односторонньому порядку відмовитися
від виконання договору, але виключно у
випадку настання порушення зобов'язань
за договором, передбачених статтею п.
7.1. Кредитного договору №1-0040/12/24-KL.
Оскільки судом встановлено, що
Позичальником належним чином
виконувалися умови Кредитного
договору № 1-0039/12/24-KL та Кредитного
договору №1-0040/12/24-KL від 13.12.2014 року, а
також договорів забезпечення, то в
даній справі відсутні передбачені
договором підстави для односторонньої
відмови від виконання умов Кредитного
договору №1-0040/12/24-KL.

У відповідності зі ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору. Відповідно до ч. 7 та ч. 6ст. 193
Господарського кодексу України, не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином; зобов'язана
сторона має право відмовитися від
виконання зобов'язання у разі
неналежного виконання другою стороною
обов'язків, що є необхідною умовою
виконання.

Згідно 525 Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно статті 615 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
однією стороною друга сторона має
право частково або в повному обсязі
відмовитися від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що Банк відмовився
здійснювати прощення заборгованості
за перші три квартали 2014 року
необґрунтовано та з порушенням
процедури.

Наведене вище вказує на наявність
підстав задоволення зустрічного
позову ТОВ «Яричів» в частині
зобов'язання ПАТ «Банк Форум» в особі
уповноважених органів управління
виконати умови Кредитного договору №
1-0040/12/24-KL від 13.12.2012 року, а саме
здійснити прощення заборгованості за
Кредитним договором № 1-0039/12/24-KL від
13.12.2012 року в сумі 2 289 000 грн.

Щодо решти вимог за зустрічним позовом,
а саме щодо зобов'язання ПАТ «Банк
Форум» в особі уповноважених органів
управління, належно виконувати умови
Кредитного договору № 1-0040/12/24-KL від
13.12.2012 року, а саме здійснювати прощення
заборгованості за Кредитним договором
№ 1-0039/12/24-KL від 13.12.2012 згідно умов
Кредитного договору № 1-0040/12/24-KL та
Кредитного договору № 1-0039/12/24-KL від
13.12.2012, то суд вважає за потрібне
зазначити наступне.

Як встановлено судом, Банк може
продовжувати невиконання умов
договору навіть після втрати чинності
зазначеною нормою та після припинення
дії рішенням Тимчасової адміністрації,
тобто коли підстави для невиконання, що
були визначені Банком - відпали.
Відповідно, існують обґрунтовані
підстави вважати, що в подальшому Банк
також ухилятиметься від виконання
зобов'язань за Кредитним договором №
1-0040/12/24-KL від 13.12.2012 року.

Стаття 15 ЦК України передбачає право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно Постанови Верховного Суду
України від 21 травня 2012 року, зазначена
норма визначає об'єктом захисту
порушене, невизнане або оспорене право
чи цивільний інтерес. При оспоренні або
невизнанні права виникає
невизначеність у праві, викликане
поведінкою іншої особи. Таким чином,
порушення, невизнання або оспорення
суб'єктивного права є підставою для
звернення особи за захистом свого
права із застосуванням відповідного
способу захисту.

Способи захисту цивільного права та
інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України
не є вичерпними. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК
України вбачається, що суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Згідно Постанови Верховного Суду
України від 21 травня 2012 року порушення
цивільного права чи цивільного
інтересу підлягають судовому захисту і
у спосіб, не передбачений законом,
зокрема ст. 16 ЦК України, але який є
ефективним засобом захисту, тобто
таким, що відповідає змісту порушеного
права, характеру його порушення та
наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що Банк в особі Уповноваженої особи
Фонду не визнає та оспорює право
Позичальника на прощення
заборгованості в наступні періоди, що
підтверджується поданням первісного
позову про розірвання Кредитного
договору № 1-0039/12/24-KL, заборгованість за
яким піддягає прощенню.

Разом з тим, формування позовної вимоги
зобов'язального характеру на майбутнє
не відповідає вимогам законодавчих
актів, оскільки суд на майбутнє не
взмозі встановити можливість чи
категоричність порушення права однією
стороною.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, керуючись
Конституцією України, ст.ст. 526, 530, 538, 615,
1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193,
345 Господарського кодексу України,
ст.ст. 37, 48 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» та
ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні первісного позову
ПАТ «Банк Форум» до ТОВ «Яричів» про
розірвання Кредитного договору №
1-0039/12/24-KL та стягнення заборгованості
відмовити повністю.

2. Судові витрати за розгляд
первісного позову покласти на позивача
за первісним позовом.

3. Зустрічний позов ТОВ «Яричів» до
ПАТ «Банк Форум» задоволити частково.

4. Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство «Банк Форум» (вул. Верховної
Ради, 7, м. Київ, 02100, Ідентифікаційний
код: 25174573) в особі уповноважених
органів управління, виконати умови
Кредитного договору № 1-0040/12/24-KL від
13.12.2012 року, а саме здійснити прощення
заборгованості за Кредитним договором
№ 1-0039/12/24-KL від 13.12.2012 року в сумі 2 289 000
(два мільйони двісті вісімдесят дев'ять
тисяч) грн.

5. У задоволенні позовної вимоги
про зобов'язання Публічного
акціонерного товариства «Банк Форум»
(вул. Верховної Ради, 7, м. Київ, 02100,
Ідентифікаційний код: 25174573) в особі
уповноважених органів управління,
належно виконувати умови Кредитного
договору № 1-0040/12/24-KL від 13.12.2012 року, в
частині здійснення прощення
заборгованості за Кредитним договором
№ 1-0039/12/24-KL від 13.12.2012 згідно умов
Кредитного договору № 1-0040/12/24-KL та
Кредитного договору № 1-0039/12/24-KL від
13.12.2012 на майбутнє відмовити.

6. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Банк Форум»
(вул. Верховної Ради, 7, м. Київ, 02100,
Ідентифікаційний код: 25174573) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Яричів» судовий
збір за зустрічним позовом у розмірі
2436 (дві тисячі чотириста тридцять
шість) грн.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 16.12.2014 р.

Суддя
Кидисюк Р.А