м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПублічного акціонерного
товариства "Крюківський
вагонобудівний завод"доДержавного
територіально-галузевого підприємства
залізниця"простягнення 67 388,07 грн.
Суддя Літвінова М.Є.
Представники сторін:
від позивача: Андрієнко Т.В. -
представник за дов.;
від відповідача: Жигала О.С. -
В судовому засіданні 22.12.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
на підставі ч.2 ст.85 ГПК України.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Крюківський вагонобудівний завод" до
Державного територіально-галузевого
об'єднання "Південно-Західна залізниця"
про стягнення заборгованості 67 388,07 грн.
на підставі Договору
№5313/052003/с/ПЗ/Л-131059/НЮ на виконання робіт
від 24.05.2013 року.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.11.2014 порушено провадження у
призначений на 08.12.2014.
Ухвалою від 08.12.2014, відкладено розгляд
справи на 22.12.2014.
В якості заперечень відповідач
зазначив про реорганізація
відповідача шляхом злиття та з витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
відповідно до якої юридична особа
перебуває в стані припинення за
рішенням засновників.

В судовому засіданні 22.12.2014 судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
відповідача, господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

24.05.2013 між ДТГО "Південно-Західна
залізниця" (замовник за договором) та
ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод"
(виконавець за договором) укладений
договір на виконання робіт
№5313/052003/с/ПЗ/Л-131059/НЮ (далі - Договір), за
умовами якого, виконавець
зобов'язується виконати роботи, а
замовник - оплатити вказані роботи
згідно з умовами даного Договору та
протоколом погодження договірної ціни
(додаток №1), найменування робіт:
післягарантійний ремонт статистичних
перетворювачів пасажирських вагонів
побудови ПАТ "КВБЗ".

Згідно п. 3.1 Договору, орієнтовна
планова вартість робіт з
післягарантійного ремонту одного
статистичного перетворювача складає 28
149,00 грн. Загальна сума по договору
становить 84 447,00 грн., згідно з
протоколом погодження договірної ціни
(п. 3.2).

Фактична вартість робіт з
післягарантійного ремонту
статистичного перетворювача
визначається згідно акту дефекації та
акту виконаних робіт з вказанням
вартості (п. 3.3).

Згідно п. 3.4 Договору, розрахунок
проводиться на підставі підписаного
акту виконаних робіт протягом 15
банківських днів з моменту його
підписання.

Виконання робіт оформлюється актом
виконаних робіт, згідно п. 4.3 Договору.

Згідно п. 10.4 Договору, він набирає
чинності з моменту підписання і діє до
31.12.2013, але у будь-якому випадку до
повного виконання сторонами
зобов'язань по даному договору.

Судом встановлено, що позивачем
виконано роботи, передбачені
Договором, на суму 83 340,07 грн., що
підтверджується Актами наданих послуг
від 05.06.2013, від 17.12.2013, від 17.12.2013, які
підписані з боку замовника та з боку
виконавця, без зауважень.

Підписавши зазначені акти відповідач
погодився про належне виконання робіт
та відповідно до умов Договору.

Однак, як зазначає позивач, надані
позивачем послуги відповідачем
оплачені в повному обсязі не були.

Матеріали справи свідчать про те, що
позивачем було виставлено відповідачу
рахунки №КВ-06102 від 05.06.2013, №КВ-12058 від
17.12.2013, №КВ-12059 від 17.12.2013.

Позивач пояснив суду, що відповідач
оплатив рахунок-фактуру від 05.06.2013
№КВ-06102 на суму 5 952,00 грн., таким чином
розрахувався за роботи виконані на
підставі акту наданих послуг від 05.06.2013.
Рахунок-фактура від 17.12.2013 №КВ-12058 був
оплачений відповідачем тільки 14.05.2014
частково на суму 10 000,00 грн., а рахунок
від 17.12.2013 №КВ-12059 взагалі не оплачений
відповідачем.

Зазначене відповідачем не
спростовувалось.

Отже, враховуючи те, що позивачем були
виконані роботи згідно умов Договору
на загальну суму 83 340,07 грн. згідно актів
від 05.06.2013 та від 17.12.2013, відповідачем
оплачено 15 952,00 грн., то на час розгляду
спору вартість неоплачених
відповідачем робіт склала 67 388,07 грн., що
відповідачем належними доказами не
спростовано.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) та ст. 173
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 статтею 11 ЦК України
визначено, що однією з підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договір.

Судом встановлено, що за своєю правовою
природою укладений сторонами Договір є
договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням
другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається
в процесі вчинення певної дії
або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно ст.526 ЦК України та ч.1 ст.193
ГК України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
законодавства, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно п. 3.4 Договору, розрахунок
здійснюється на підставі підписаного
акту виконаних робіт протягом 15
банківських днів з моменту його
підписання.

Судом встановлено, що у строк,
встановлений договором, зобов'язання
по оплаті наданих позивачем послуг
відповідачем в повному обсязі не
виконано.

Як свідчать надані до матеріалів
справи листи та претензія №1-65юр від
10.09.2014, позивач звертався до
відповідача з вимогами про сплату
заборгованості за Договором, які
залишені без відповіді та задоволення.

В якості заперечень відповідач
зазначив про реорганізація
відповідача шляхом злиття та з витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
відповідно до якої юридична особа
перебуває в стані припинення за
рішенням засновників. Дані заперечення
відповідача не спростовують обставини
викладені у позовній заяві та не
звільняють відповідача від обов'язку з
оплати заборгованості за Договором у
розмірі 67 388,07 грн.

Інших доказів, які б спростовували
вищенаведені обставини та документи,
відповідач суду не представив, тому
заперечення викладені у відзиві від
08.12.2014 визнані судом як такі, що не
спростовують заявлені позовні вимоги.

Враховуючи вищенаведене, позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача суми основного боргу в
розмірі 67 388,07 грн. підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" (01034, м.
Київ, вул. Лисенка, 6, код 04713033) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Крюківський
вагонобудівний завод" (39621, Полтавська
обл., м. Кременчук, вул. Івана Приходька,
139, код 05763814) заборгованість у розмірі 67
388,07 грн. (шістдесят сім тисяч триста
вісімдесят вісім гривень 07 коп.) та 1 827,
00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять
сім гривень 00 коп.) судового збору.

3.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

4.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 29.12.2014.

Суддя

М.Є. Літвінова