Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
тел. (0412) 48-16-20,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "22" грудня 2014 р.
Справа № 906/1536/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Войтенко О.В. -
довіреність від 04.12.2014;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Метал-Трейд Україна"
(м.Донецьк)

до Публічного акціонерного товариства
"Норинський Щебзавод" (с. Норинськ
Овруцький район Житомирська область)

про стягнення 203673,89 грн.

Відповідно до ст.77 ГПК України в
судовому засіданні оголошувалась
перерва з 08.12.14 до 22.12.14.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 203673,89грн., з
яких: 148709,68грн. - основний борг, 15144,28грн.
- пеня, 33087,51грн. - інфляційні, 6762,42грн. - 3%
річних. Витрати по сплаті судового
збору просить покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві.
Подав заяву про зменшення позовних
вимог від 22.12.2014, відповідно до якої
просить стягнути з відповідача
196803,49грн., з яких: 143772,88грн. - основний
борг, 6071,88грн. - 3% річних, 14735,64грн. - пеня,
32223,09грн. - інфляційні.

Згідно ст. 22 ГПК України позивач вправі
до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
Кодексу в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог.

Подана позивачем заява про зменшення
позовних вимог приймається судом,
оскільки в даному випадку, як
вбачається із матеріалів справи та
характеру відносин, які склались між
сторонами, дії позивача стосовно
зменшення позовних вимог не суперечать
чинному законодавству та не порушують
прав і охоронюваних законом інтересів
інших осіб.

При цьому суд враховує положення п.3.10
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", згідно якого під
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти зміну (у бік зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, в тому
числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК
України ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі зменшення позовних вимог,
якщо заяву прийнято господарським
судом, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір, в
даному випадку - це є сума 196803,49грн.

Суд розглядає справу з врахуванням
заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідач не скористався своїм правом
надання письмового відзиву на позовну
заяву та правом участі в судовому
засіданні, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлявся вчасно і
належним чином, про що свідчить
розписка представників сторін про явку
в судове засідання від 08.12.2014 (а.с.89).

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача своєчасно та
належним чином про час і місце розгляду
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Беручи до уваги те, що неявка в
засідання суду відповідача або його
представника, належним чином та
відповідно до законодавства
повідомлених про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи, суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 08
квітня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Метал-Трейд Україна"
(орендодавець/позивач) та Публічним
акціонерним товариством "Норинський
Щебзавод" (орендар/відповідач) укладено
договір оренди №08-04.13/ДА тепловоза з
екіпажем (а.с.6-10), за умовами якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в тимчасове платне
користування тепловоз серії ТГМ-4Б №0520
в кількості 1(однієї) одиниці, далі -
Майно (п.1.1 договору).

Майно по цьому договору передається з
екіпажем, який його обслуговує (далі -
Екіпаж), який забезпечує надання послуг
по управлінню, технічній підтримці
(обслуговуванню) і експлуатації Майна
(п.1.2 договору).

Згідно п.3.1 договору передача Майна
орендодавцем в оренду орендарю
оформляється актом прийому-передачі, в
якому відображається склад, вартість і
стан Майна, а також інші дані, погоджені
сторонами. Акт підписується сторонами,
скріплюється печатками сторін і є
невід'ємною частиною даного договору.

Розмір орендної плати за календарний
місяць складає 110000,00грн., в т.ч. 18333,33грн.
ПДВ (п.4.1 договору).

Орендна плата за перший місяць оренди
сплачується в розмірі, розрахованому
пропорційно фактичному терміну
перебування Майна в оренді в цьому
місяці, виходячи з розміру орендної
плати на календарний місяць,
визначеного відповідно з п.4.1 договору.
Орендар звільняється від сплати
орендної плати за весь час перебування
Майна на ремонтах, передбачених п.7.3
даного договору і інших видах ремонту.
Період перебування Майна на
вищевказаних ремонтах розраховується
в годинах (п.4.2 договору).

Плата за користування Майном
сплачується орендодавцю щомісячно, не
пізніше 5 (п'ятого) числа місяця, що
слідує за звітним місяцем на підставі
актів виконаних робіт, підписаних
обома сторонами, і рахунків,
виставлених орендодавцем (п.4.3
договору).

Згідно п.5.3 договору орендар
зобов'язується своєчасно і в повному
обсязі сплачувати орендну плату.

Даний договір вступає в силу з дня його
підписання сторонами, скріплення
печатками сторін і діє до 31.12.2013, а в
частині виконання зобов'язань
сторонами - до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань по даному
договору (п.10.1 договору).

Факт передачі Майна підтверджується
Актом від 02.05.2014 (а.с.11).

Позивач свої зобов'язання згідно
договору виконав належним чином, що
підтверджується підписаними та
скріпленими печатками сторін актами
здачі-приймання робіт (надання послуг).

Однак, відповідач в порушення умов
укладеного договору виконав свої
зобов'язання щодо розрахунків з
позивачем за отриману техніку
частково, внаслідок чого за ним
утворилась заборгованість в розмірі
143772,88грн.

Крім основної суми боргу позивач
просить стягнути з відповідача
14735,64грн. - пені, 32223,09грн. - інфляційних
та 6071,88грн. - 3% річних.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Згідно ст.174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, із
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Законом можуть
бути передбачені особливості
укладення та виконання договору найму
(оренди).

Згідно ст.762 ЦК України за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму.

Відповідно до ч.1 ст. 798 ЦК України
предметом договору найму
транспортного засобу можуть бути
повітряні, морські, річкові судна, а
також наземні самохідні транспортні
засоби тощо.

Згідно ст.799 ЦК України договір найму
транспортного засобу укладається у
письмовій формі.

За договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ч.1 ст.901
ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

З урахуванням наведеного, позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача на
користь позивача 143772,88грн. боргу
підлягають задоволенню.

Частиною першою ст. 625 ЦК України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до
п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.
230 Господарського кодексу України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України, встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського
кодексу України передбачено, що у разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому, розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконання частини
зобов'язання, або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Згідно п.9.4 договору за несвоєчасну або
не в повному обсязі сплату орендної
плати орендар сплачує орендодавцю пеню
за кожний календарний день
прострочення (включаючи день оплати) в
розмірі облікової ставки НБУ, що діяла
за період, за який нараховується пеня,
від суми простроченого платежу.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК
України).

Стаття 627 Цивільного кодексу України
встановлює, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Приписами ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо
стягнення пені, є правомірними,
оскільки відповідають умовам договору
та чинному законодавству.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіркою розрахунку 3% річних в межах
вказаних позивачем періодів, кількості
днів прострочення та визначених сум
боргу, взятих для обрахунку, судом при
перерахунку не виявлено помилок, в
зв'язку з чим вимоги про стягнення 3%
річних задовольняються в межах
заявленої суми.

Що стосується стягнення інфляційних у
розмірі 32223,09грн., суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Згідно абз. 2, 3 п.3.3 постанови Пленуму
ВГСУ від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" індекс інфляції -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Перевіривши здійснені позивачем
нарахування інфляційних за
несвоєчасну оплату орендованого майна,
господарський суд вважає, що
правомірним є нарахування інфляційних
в сумі 33805,24грн., а саме:

- за листопад 2013 року на суму
заборгованості 200000,00грн. в розмірі
400,00грн.;

- за грудень 2013 року на суму
заборгованості 220000,00грн. в розмірі
1100,00грн.;

- за січень 2014 року на суму
заборгованості 258709,68грн. в розмірі
517,42грн.;

- за лютий 2014 року на суму
заборгованості 253772,88грн. в розмірі
1522,64грн.;

- за березень 2014 року на суму
заборгованості 253772,88грн. в розмірі
5583,00грн.;

- за квітень 2014 року на суму
заборгованості 208772,88грн. в розмірі
6889,50грн.;

- за травень 2014 року на суму
заборгованості 178772,88грн. в розмірі
6793,37грн.;

- за червень - липень 2014 року на суму
заборгованості 158772,88грн. - 2229,17грн.;

- за серпень 2014 року на суму
заборгованості 143772,88грн. - 1150,18грн.;

- за вересень 2014 року на суму
заборгованості 143772,88грн. - 4169,41грн.;

- за жовтень 2014 року на суму
заборгованості 143772,88грн. - 3450,55грн.

Проте, позивачем до стягнення заявлено
інфляційних в сумі 32223,09грн., що є менше,
ніж правомірно нараховані. Враховуючи,
що позивачем заява про збільшення
позовних вимог не подавалась, суд
приходить до висновку про стягнення
інфляційних в заявленому розмірі, а
саме - 32223,09грн.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Відповідач позов щодо підстав та
предмету не оспорив, доказів сплати
боргу не надав.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, заявлені відповідно до
вимог чинного законодавства,
підтверджуються належними доказами,
наявними в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача за
правилами ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,75,82-85 ГПК
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Норинський Щебзавод" (11154,
Житомирська область, Овруцький район,
с. Норинськ, )

- на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Метал-Трейд Україна"
(83007, м. Донецьк, вул. Жмури, 1, ) - 196803,49грн., з яких: 143772,88грн. -
основний борг, 14735,64грн. - пеня, 6071,88грн. -
3% річних, 32223,09грн. - інфляційні, а також
3936,07грн. сплаченого судового збору.

3. Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "Метал-Трейд Україна"
(83007, м. Донецьк, вул. Жмури, 1, код 33320312)

- з Державного бюджету України - 137,41грн.
надмірно сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 29 грудня 2014
року.

Суддя
Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - відповідачу (рек. з повід.)