КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р. Справа№ 910/14868/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Станіка С.Р.

Самсіна Р.І.

при секретарі судового засідання -
Натха М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Воскобойник М.Т. - за
довіреністю

від відповідача: Карпінський С.В. - за
довіреністю

від третьої особи: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк»

на рішення господарського суду міста
Києва від 08.10.2014 (дата підписання 13.10.2014)

по справі № 910/14868/14 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Конвес Миколаїв»

до Публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача Товариство з обмеженою
відповідальністю «Санаторний комплекс
«Саки»

про розірвання договору іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Конвес Миколаїв"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства "ВТБ Банк" про
розірвання іпотечного договору від
28.04.2011, укладеного між сторонами по
справі, зі всіма змінами і
доповненнями.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 08.10.2014 у справі № 910/14868/14 у
задоволенні заяви про забезпечення
позову відмовлено. Позов задоволено.
Розірвано іпотечний договір від 28.04.2011,
укладений між Публічним акціонерним
товариством "ВТБ Банк" та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Конвес
Миколаїв", посвідчений 28.04.2011 приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу Миколаївської
області Горбуровим К.Є., зареєстрований
в реєстрі за № 1430. Стягнуто з ПАТ "ВТБ
Банк" на користь ТОВ "Конвес Миколаїв"
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1 218,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Публічне акціонерне товариство "ВТБ
Банк" звернулося до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 08.10.2014 у справі № 910/14868/14
та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову у
повному обсязі.

Підставами для скасування рішення
відповідач вважає неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, невідповідність
висновків суду, обставинам справи, а
також порушення норм процесуального та
матеріального права.

Апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства "ВТБ Банк"
обґрунтована, зокрема, тим, що ситуація,
яка склалася на території Криму, не
вплинула безпосередньо на позивача та
його можливість виконувати іпотечний
договір та не може вважатись істотною
зміною обставин для сторін цього
договору; ризик невиконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором не може вважатися істотною
зміною обставин, якою сторони
керувались при укладанні договору,
оскільки іпотечний договір
укладається саме з метою забезпечення
виконання основного зобов'язання на
випадок невиконання його
позичальником; укладаючи договір
іпотеки, ризик невиконання
позичальником основного зобов'язання
взяв на себе саме позивач.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.10.2014 у справі
№ 910/14868/14 у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді:
Власов Ю.Л., Самсін Р.І., апеляційну
скаргу прийнято до провадження та
призначено справу до розгляду на 18.11.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.11.2014 розгляд
справи № 910/14868/14 відкладено на 02.12.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.12.2014 розгляд
справи № 910/14868/14 відкладено на 16.12.2014.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 16.12.2014, у
зв'язку із перебуванням судді Власова
Ю.Л.. у відпустці, для розгляду справи
сформовано колегію у складі:
головуючий по справі суддя - Корсакова
Г.В., судді: Станік С.Р., Самсін Р.І.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, про час та
місце судового розгляду повідомлений
належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
представника третьої особи, явка якого
в судове засідання обов'язковою не
визнавалась.

Представник відповідача у судовому
засіданні підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив її
задовольнити. Представник позивача
заперечив проти доводів апеляційної
скарги та просив залишити її без
задоволення, а оскаржуване рішення -
без змін.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
25.07.2008 між Публічним акціонерним
товариством "ВТБ Банк" як кредитором та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Санаторний комплекс
"Саки" як позичальником було укладено
Кредитний договір № 11КБ/2008.

04.07.2013 між банком та позичальником було
укладено Договір № 22 про внесення змін
до Кредитного договору, яким сторони
дійшли згоди викласти Кредитний
договір у новій редакції, відповідно до
умов якої банк на умовах Кредитного
договору зобов'язується надати
позичальнику кредит у вигляді
невідновлювальної кредитної лінії з
лімітом кредитування в сумі 287 931 345,88
російських рублів, а позичальник
зобов'язується прийняти, належним
чином використати та повернути банку
кредит на умовах та в строки /терміни,
визначені Кредитним договором, але не
пізніше 01.10.2013 включно, а також сплатити
плату за кредит та виконати інші
зобов'язання в повному обсязі на умовах
та в строки/терміни, визначені
Кредитним договором.

28.04.2011 між Публічним акціонерним
товариством "ВТБ Банк" як
іпотекодержателем та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Конвес
Миколаїв" як іпотекодавцем було
укладено Іпотечний договір, який
посвідчено 28.04.2011 приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу Миколаївської області
Горбуровим К.Є., та зареєстровано в
реєстрі за № 1430.

Відповідно до п. 1.1 Іпотечного договору
іпотекодавець з метою забезпечення
виконання зобов'язань, зазначених в п.
1.2 цього договору, передає
іпотекодержателю в іпотеку нерухоме
майно, зазначене у п. 2.1 цього договору,
а іпотекодержатель приймає його в
іпотеку на умовах, визначених у цьому
договорі.

Згідно з п. 1.2 Іпотечного договору
іпотекою за цим договором
забезпечується виконання
позичальником - Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Санаторний комплекс "Саки", зобов'язань
перед іпотекодержателем, що виникають
з Договору про надання
невідновлювальної кредитної лінії №
11КБ/2008 від 25.07.2008.

Розділ 2 Іпотечного договору визначає
предмет іпотеки. Так, відповідно до
умов цього договору іпотекодавець
передає в іпотеку іпотекодержателю
належне йому на праві власності майно,
яким є:

нежитлові приміщення, що знаходяться
за адресою: Миколаївська область, місто
Миколаїв, вулиця Мостобудівників,
будинок 17/3 та яке складається з
нежитлових приміщень, загальною площею
72,8 кв.м. на першому поверсі житлового
будинку літ. А-9;

нежитлові приміщення, що знаходяться
за адресою: Миколаївська область, місто
Миколаїв, вулиця Мостобудівників,
будинок 17/4 та яке складається з
нежитлових приміщень, загальною площею
67,7 кв.м. на першому поверсі житлового
будинку літ. А-9;

нежитлові приміщення, що знаходяться
за адресою: Миколаївська область, місто
Миколаїв, вулиця Мостобудівників,
будинок 17/7 та яке складається з
нежитлових приміщень, загальною площею
71,4 кв.м. на першому поверсі житлового
будинку літ. А-9;

нежитлові приміщення, що знаходяться
за адресою: Миколаївська область, місто
Миколаїв, вулиця Мостобудівників,
будинок 17/8 та яке складається з
нежитлових приміщень, загальною площею
166,1 кв.м. на першому поверсі житлового
будинку літ. А-9;

нежитлові приміщення, що знаходяться
за адресою: Миколаївська область, місто
Миколаїв, вулиця Мостобудівників,
будинок 17/9 та яке складається з
нежитлових приміщень, загальною площею
78,1 кв.м. на першому поверсі житлового
будинку літ. А-9.

В подальшому між сторонами було
укладено низку Договорів про внесення
змін до Іпотечного договору, а саме: № 1
від 29.09.2011, № 2 від 04.07.2013, № 3 від 30.09.2013.

Позичальник - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Санаторний комплекс
"Саки" листом № 21/03-01 від 21.03.2014
повідомив іпотекодавця - Товариство з
обмеженою відповідальністю "Конвес
Миколаїв" про призупинення своєї
діяльності на невизначений термін з
незалежних від нього причин, у зв'язку з
подіями, які відбуваються на території
АРК.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач просить в порядку,
встановленому ст. 652 ЦК України,
розірвати Іпотечний договір з
посиланням на істотну зміну обставин,
якими позивач керувався при укладенні
вказаного договору, яка, на думку
позивача, полягає у ситуації, що
склалась на території Автономної
Республіки Крим, а саме, окупації
частини території України
підрозділами збройних сил Російської
Федерації, укладення договору між
Російською Федерацією і Республікою
Крим про прийняття в Російську
Федерацію Республіки Крим та утворення
в складі Російської Федерації нових
суб'єктів - Республіки Крим та міста
федерального значення - Севастополь, як
наслідок, інтеграції нових суб'єктів
Російської Федерації в економічну,
фінансову, кредитну та правову системи
Російської Федерації, законодавче та
інше нормативно-правове регулювання
діяльності на територіях Республіки
Крим та міста федерального значення
Севастополя законодавством Російської
Федерації.

Позивач зазначає про те, що в момент
укладення Договору іпотеки сторони
виходили з того, що така зміна обставин,
як фактичне здійснення позичальником
господарської діяльності на території
іншої держави та у спосіб, який буде
передбачений законодавством РФ, не
настане; зміна таких обставин
зумовлена причинами, які іпотекодавець
не міг усунути після їх виникнення при
всій турботливості та обачності, так як
діяльність позичальника безпосередньо
пов'язана з його місцем розташування;
із суті Договору іпотеки або звичаїв
ділового обороту не випливає, що ризик
зміни обставин, як то здійснення
господарської діяльності
позичальником на окупованій території
несе саме позивач, а відтак наявні
правові підстави для розірвання
Договору в судовому порядку на
підставі ст. 652 Цивільного кодексу
України та ст. 188 Господарського
кодексу України.

Суд першої інстанції задовольнив
позовні вимоги позивача та розірвав
спірний договір, з чим колегія суддів
погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частина 1 ст. 651 ЦК України встановлює,
що зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Як слідує з матеріалів справи, позивач
звернувся до відповідача з листом №
23/04/14 від 23.04.2014 (а.с. 63-64), в якому, з
посиланням на істотну зміну обставин,
просив розглянути можливість
розірвання спірного договору. На доказ
направлення вказаного листа до
матеріалів справи долучено належним
чином засвідчені копії опису вкладення
та фіскального чеку № 7443 від 23.04.2014 (а.с.
62).

За твердженням позивача, будь-якої
відповіді на вказаний лист відповідач
не надав, з огляду на що, позивач
звернувся до суду з позовом про
розірвання спірного договору
відповідно до ст. 652 ЦК України.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 652 ЦК України у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах. Якщо сторони не досягли згоди
щодо приведення договору у
відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Зі змісту вказаної статті слідує, що
розірвання договору в порядку,
передбаченому ч. 2 ст. 652 ЦК України
можливо лише за наявності усіх
чотирьох умов визначених вказаною
нормою.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
іпотеку" іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про
іпотеку" встановлено, що іпотека
виникає на підставі договору, закону
або рішення суду. До іпотеки, яка
виникає на підставі закону або рішення
суду, застосовуються правила щодо
іпотеки, яка виникає на підставі
договору, якщо інше не встановлено
законом.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про
іпотеку" за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Оскільки спірний Іпотечний договір
укладений в рахунок забезпечення
виконання зобов'язань ТОВ "Санаторний
комплекс "Саки" за укладеним з
відповідачем кредитним договором №
11КБ/2008 від 25.07.2008, виходячи з положень
чинного законодавства, у випадку
невиконання останнім своїх обов'язків
за кредитним договором позивач має
обов'язок їх виконати за рахунок
предмета іпотеки та, відповідно,
виконавши такий обов'язок, в порядку,
встановленому ст. 512 ЦК України, набуде
прав кредитора за вищевказаним
кредитним договором, що надасть йому
відповідні права вимоги до ТОВ
"Санаторний комплекс "Саки".

Як слідує з матеріалів справи, ТОВ
"Санаторний комплекс "Саки" веде свою
діяльність на території Автономної
Республіки Крим.

Відповідно до преамбули Закону України
"Про забезпечення прав і свобод
громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України" Україна згідно з Конституцією
України є суверенною і незалежною
державою. Суверенітет України
поширюється на всю її територію, яка в
межах існуючого кордону є цілісною і
недоторканною. Перебування на
території України підрозділів
збройних сил інших держав з порушенням
процедури, визначеної Конституцією та
законами України, Гаазькими
конвенціями 1907 року, IV Женевською
конвенцією 1949 року, а також всупереч
Меморандуму про гарантії безпеки у
зв'язку з приєднанням України до
Договору про нерозповсюдження ядерної
зброї 1994 року, Договору про дружбу,
співробітництво і партнерство між
Україною і Російською Федерацією 1997
року та іншим міжнародно-правовим
актам є окупацією частини території
суверенної держави Україна та
міжнародним протиправним діянням з
усіма наслідками, передбаченими
міжнародним правом.

Згідно з статтями 1 та 2 Закону України
"Про забезпечення прав і свобод
громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України" тимчасово окупована територія
України (далі - тимчасово окупована
територія) є невід'ємною частиною
території України, на яку поширюється
дія Конституції та законів України, а
цей Закон визначає статус території
України, тимчасово окупованої
внаслідок збройної агресії Російської
Федерації, встановлює особливий
правовий режим на цій території,
визначає особливості діяльності
державних органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ і
організацій в умовах цього режиму,
додержання та захисту прав і свобод
людини і громадянина, а також прав і
законних інтересів юридичних осіб.

Згідно з п. 12.1 Перехідних положень
Закону України "Про створення вільної
економічної зони "Крим" та про
особливості здійснення економічної
діяльності на тимчасово окупованій
території України" початком тимчасової
окупації території Автономної
Республіки Крим та міста Севастополя
вважається дата набрання чинності
Резолюцією N 68/262 Сесії Генеральної
Асамблеї Організації Об'єднаних Націй
від 27 березня 2014 року про підтримку
територіальної цілісності України. В
окремих випадках, прямо визначених цим
Законом, початком тимчасової окупації
вважається дата набрання чинності
Законом України "Про забезпечення прав
і свобод громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України".

Згідно з положеннями «Договору між
Російською Федерацією і Республікою
Крим про прийняття в Російську
Федерацію Республіки Крим та утворення
в складі Російської Федерації нових
суб'єктів» з дня прийняття в Російську
Федерацію Республіки Крим у складі
Російської Федерації утворюються нові
суб'єкти - Республіка Крим та місто
федерального значення Севастополь. З
дня прийняття в Російську Федерацію
Республіки Крим та утворення у складі
Російської Федерації нових суб'єктів
діє перехідний період, протягом якого
врегульовуються питання інтеграції
нових суб'єктів Російської Федерації в
економічну, фінансову, кредитну та
правову системи Російської Федерації.
Законодавчі та інші нормативні правові
акти Російської Федерації діють на
територіях Республіки Крим та міста
федерального значення Севастополя з
дня прийняття в Російську Федерацію
Республіки Крим та утворення у складі
Російської Федерації нових суб'єктів,
якщо інше не передбачено
законодавством Російської Федерації.

За обставин, що склалися, юридичні
особи, які розташовані на території
Автономної Республіки Крим, фактично,
змушені інтегруватися в економічну,
фінансову, кредитну та правову системи
Російської Федерації та, відповідно,
здійснювати свою діяльність на
території іншої держави виходячи з
правил, які встановлені законодавством
Російської Федерації, що є істотною
зміною обставин, якими сторони
керувалися при укладенні спірного
договору, та змінило обставин, якими
позивач керувався при укладанні
спірного договору настільки, що якби
останній міг це передбачити, він не
уклав би вказаного договору.

Вказана зміна обставин відповідає
всім, встановленим ч. 2 ст. 652 ЦК України,
умовам, оскільки на момент укладення
спірного договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане,
вказана зміна зумовлена причинами, які
позивач в будь-якому випадку не міг
усунути після їх виникнення, а
виконання спірного договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б позивача того, на
що він розраховував при укладенні
такого договору, а із суті спірного
договору або звичаїв ділового обороту
не випливає, що ризик зміни обставин
несе позивач.

На думку колегії суддів, у даному
випадку, істотною зміною обставин є не
неможливість виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором
внаслідок тимчасової окупації
Автономної республіки Крим, а сам факт
такої окупації та відповідні її
наслідки як господарської діяльності
позичальника, так і її правового
регулювання, оскільки у випадку
виконання позивачем зобов'язань
позичальника за кредитним договором за
рахунок іпотечного майна, звертатися з
вимогами до позичальника позивач буде
змушений виходячи з того, що вказана
особа перебуває на тимчасово
окупованій території, що викликає
складнощі, зокрема, як зі зверненням до
суду з позовом щодо примусового
стягнення заборгованості, так і з
примусовим виконання такого рішення
тощо.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
наявність правових підстав для
розірвання, укладеного між позивачем
та відповідачем іпотечного договору
від 28.04.2011, посвідченого 28.04.2011
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу
Миколаївської області Горбуровим К.Є.,
зареєстрований в реєстрі за № 1430,
відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України, та
правомірно задовольнив вказані
позовні вимоги в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія дійшла висновку, що рішення
господарського суду міста Києва від
08.10.2014 у справі № 910/14868/14 відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи,
підстав для його зміни або скасування
не вбачається. Апеляційна скарга
Публічного акціонерного товариства
"ВТБ Банк" задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» на
рішення господарського суду міста
Києва від 08.10.2014 у справі № 910/14868/14
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 08.10.2014 у справі № 910/14868/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/14868/14
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
Г.В. Корсакова

Судді
С.Р. Станік

Р.І. Самсін