ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2014 р.
Справа № 914/3713/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю
транспортно-експедиційне підприємство
«Галтранс», м. Львів

до відповідача: Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця», м. Львів

про стягнення 183377,72 грн.

Суддя Мороз Н.В.

При секретарі Потикевич М.П.

Представники:

від позивача: Руденко О.М., Худик В.Д.

від відповідача: Гачак І.О.

Суть спору:

Позов заявлено ТзОВ
транспортно-експедиційне підприємство
«Галтранс», м. Львів, до Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця», м. Львів, про
стягнення 295170,12 грн., у т.ч. 220053,27 грн.
основного боргу, 3368,50 грн. інфляційних
втрат, 1465,17 грн. - 3% річних, 5533,18 грн. -
відсотків, 64750 грн. - вартості 20 т. соди
кальцинованої; витребування соди
кальцинованої, затриманої на станції
Львівської залізниці.

Заявою про уточнення позовних вимог
від 17.11.2014р. позивач просить виключити з
розгляду вимогу про витребування соди
кальцинованої, затриманої на станції
Львівської залізниці.

Заявою про зменшення позовних вимог
від 09.12.2014р. позивач просить стягнути з
відповідача 220053,27 грн. основного боргу,
1837,36 грн. інфляційних втрат, 1397,08 грн. - 3%
річних, 5317,63 грн. - відсотків, всього-
228605,34 грн.

Заявою про зменшення позовних вимог
від 15.12.2014р. позивач просить стягнути з
відповідача 183337,72 грн. основного боргу,
яка складається із нарахованої та
списаної відповідачем суми за
користування іновагонами в розмірі
127594,80 грн. без ПДВ та суми переборів за
зберігання вантажу в розмірі 55782,92 грн.
без ПДВ.

Ухвалою суду від 20.10.2014р. порушено
провадження у справі та призначено
справу до розгляду на 18.11.2014р. Розгляд
справи неодноразово відкладався з
мотивів, зазначених в ухвалах суду, в
судових засіданнях оголошувались
перерви, про що представники сторін
ознайомлені під розписку.

В судових засіданнях представники
позивача, відповідно за заяви про
зменшення позовних вимог, позов
підтримали з мотивів, зазначених у
позовній заяві, поясненнях, додаткових
обґрунтуваннях. Ствердили, що 15.01.2009р.
між сторонами був укладений договір
№201 про організацію перевезень
вантажів і проведення розрахунків за
перевезення та надані залізницею
послуги. 12.05.2014р. на станцію Вадул-Сирет
для перевантаження та подальшої
відправки на станції Укрзалізниці
прибули 26 вагонів, належних АТ
«Румунська залізнична група» та зданих
ним в оренду ТзОВ «Хімтек-Імекс» із
вантажем сода кальцинована. Оскільки
залізниця не могла здійснити
перевантаження вантажу, це здійснило
ТзОВ «Хімтек-Імекс» власними силами.
Всупереч умовам договору №201 від 15.01.2009
р., станцією Вадул-Сирет Львівської
залізниці було безпідставно
нараховано та стягнуто збори в сумі
183377,72 грн., з яких 127594,80 грн. за
користування власними іновагонами
згідно відомостей плати за
користування вагонами, та 55782,92 грн. -
перебір плати за зберігання вантажу у
вагонах. Таке нарахування було
здійснено на підставі телеграфної
вказівки Львівської залізниці №385 від
10.03.2011р. з посиланням на п.1 та 5 розд. 5
Збірника тарифів на перевезення
вантажів залізничним транспортом
України та пов'язані з ним послуги», де
зазначено, що плата за користування
вагонами інших держав відшкодовується
за ставками та в порядку, визначеному
Укрзалізницею відповідно до
міжнародних угод з цих питань. Однак, за
надходження приватного і наданого в
оренду вагону на дороги-користувачі
плата не нараховується. Окрім того,
фактично під вивантаженням вагони
перебували 6435 год. згідно із графіком
розвантаження. В якості забезпечення
погашення заборгованості залишено як
заставу 20 т. вантажу. При цьому,
відповідач безпідставно посилався на
Збірник тарифів, яким визначено, що
порядок відшкодування плати за
користування іновагонами визначає
Укрзалізниця, а за затримку власних та
орендованих вагонів стягується плата
50% від ставок, зазначених в табл. 1 цього
розділу. Відтак, вважає, що відповідач
безпідставно набув 183377,72 грн.

Згідно ст. 62 Статуту залізниць України,
платежі за перевезення
експортно-імпортних вантажів
здійснюється згідно із міжнародними
угодами та чинним законодавством. Розд.
5 п. 1 абз. 2 Збірнику тарифів на
перевезення вантажів залізничним
транспортом у межах України та
пов'язані з ним послуги, затв. Наказом
Мінтрансу №317 від 26.03.2009 р., плата за
користування вагонами інших держав
відшкодовується за ставками та в
порядку, визначеному Укрзалізницею
відповідно до міжнародних угод України
з цих питань. Міжнародною угодою між
Укрзалізницею та АТ «Румунська
залізнична група» №145/06-ЦЮ від 22.06.2006р. в
п. 2.2.1.1. встановлено, що розрахунки за
користування вантажними вагонами
проводяться на основі розрахункових
відомостей на умовах по ставках ППВ. В
розд. 2 пар. 9 п. 9.7. ППВ зазначено, що за
знаходження приватного і наданого в
оренду вагону на дороги - користувачі
плата не нараховується. Власником
вагонів, за які відповідач нарахував та
стягнув спірну суму, є АТ «Румунська
залізнична група» відповідно до
повідомлення від 27.05.2014р. Оскільки АТ
«Румунська залізнична група» не
нараховувала плату за надходження
вагонів на території Львівської
залізниці, тому списання коштів з
карткового рахунку позивача вважає
безпідставним. Посилається на те, що
договір перевезення був укладений на
умовах СМГС.

Представник відповідача позов
заперечив з мотивів, зазначених у
відзиві, доповненнях до відзиву.
Посилається на пар. 1 ст. 7 СМГС, згідно
із якою одночасно з пред'явленням
вантажу до перевезення
вантажовідправник для кожної
відправки повинен представити станції
відправлення правильно заповнену і
підписану накладну. 10.05.2014 р. за
накладними СМГС №№53100812 - 53100816 на
станцію Вадул-Сирет прибуло 26 власних
іновагонів, станція відправлення
Говора Румунія відправник «Чієк Сполка
Аксижна Румунія» із вантажем сода
кальцинована, з яких 8 вагонів -
одержувач ТзОВ ТЕП «Галтранс», 3 вагони
- одержувач - ТзОВ «Побужський
феронікелевий комбінат», платник по
Укрзалізниці ТзОВ ТЕП «Галтранс»; 8
вагонів - одержувач ЗАТ
«Костопольський завод скловиробів»,
платник по Укрзалізниці ТзОВ ТЕП
«Галтранс»; 7 вагонів - одержувач ПАТ
«Консюмерз Скло Зоря», платник по
Укрзалізниці ТзОВ ТЕП «Галтранс».
10.05.2014р. вагони затримані в очікуванні
розмитнення по актах загальної форми
ГУ-23 №№ 199-202, а 12.05.2014р. вагони
розмитнені, про що складені акти
загальної форми №№203-206. 29.05.2014р. на
виконання замовлення ТзОВ ТЕП
«Галтранс» та ТзОВ «Хімтек-Імекс» на
станцію Вадул-Сирет вагони
призначенням Нікель Побужський
Одеської залізниці, Костопіль, Клевань
Львівської залізниці по старим
документам (накладним СМГС) були
переадресовані на станцію Вадул-Сирет.
Згідно пар. 3 ст. 29 СМГС, претензії про
повернення сум, сплачених по договору
перевезення, можуть бути заявлені тією
особою, яка здійснила даний платіж, і
лише до тієї залізниці, яка стягнула ці
суми. Пар. 7 ст. 29 СМГ встановлює, якщо до
письмової заяви про претензію не
додано всі необхідні документи
(оригінал чи дублікат накладної та
листа - повідомлення про прибуття
вантажу), або такі документи надані у
копіях, то така неповна або неправильна
заява про претензію повертається
претендателю залізницею у строк не
пізніше 15 днів з дня її надходження до
органу залізниці з вказівкою, які
документи відсутні або надані у копіях.
Повернення залізницею претендателю
такої заяви не є відхиленням претензії
та не дає претендателю права на
звернення до залізниці з позовом до
суду. Такі документи позивачем надані
не були, а відтак не вжито заходів
досудового врегулювання. Цю позицію
підтверджує постановою Вищого
господарського суду України від
14.02.2013р. у справі №5011-67/12614-2012.
Посилається на те, що сторони справи не
є сторонами договору №145/06-ЦЮ від
22.06.2006р., оскільки такий укладений між
ДАЗТ «Укрзалізниця» та АТ «Румунська
залізнична група», спірні відносини
виникли із позивачем як резидентом
України, а тому цей договір спірні
відносини не регулює.

У доповненнях до відзиву посилається
на недоведеність перебування сторін у
зобов'язальних відносинах, настання
строку виконання зобов'язання,
безпідставне покликання на ст. 224 ГК
України, недоведеність збитків,
помилкове обрання способу захисту.
Вважає помилковим посилання позивача
на безпідставне стягнення з нього
відповідачем основного боргу як
безпідставно набутого майна, оскільки
позивач із вимогою про повернення
попередньої оплати за 20 т. соди
кальцинованої не звертався, у зв'язку
із чим обов'язок по оплаті у
відповідача не настав. Ствердив, що
згідно із переліком від 06.05.2014р. №23 на
особовому рахунку позивача
знаходилось 165083,64 грн. передоплати за
договором №201. В травні 2014р. здійснено
передоплату по цьому договору на суму
2480000 грн. В червні 2014р. здійснено
передоплату в сумі 560000 грн. Відтак,
покликання на ст. 1212 ЦК України вважає
безпідставним, оскільки підставою для
отримання коштів був договір.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін, оцінивши подані
докази в їх сукупності, суд встановив:

Згідно п. 5.14. роз'яснень Президії Вищого
господарського суду України від
29.05.2002р. №04-5/601 «Про деякі питання
практики вирішення спорів, що
виникають з перевезення вантажів
залізницею», вантажовласники на
підставі ст. 119 Статуту залізниць
повинні відшкодувати залізницям плату
за користування вагонами інших держав
від часу прийому цих вагонів від
залізниці до повернення їх після
виконання вантажних операцій у
порядку, визначеному Укрзалізницею
відповідно до міжнародних договорів
України з цих питань. Відповідний
порядок визначений Постановою
Кабінету Міністрів України №1312 від
28.10.1996р. «Про номерний облік простою
вантажних вагонів, які належать іншим
державам» та Правилами користування
вагонами і контейнерами.

22.06.2006р. між Держадміністрацією
залізничного транспорту України
(Укрзалізниця) та АТ «Румунська
залізнична група», був укладений
договір №145/06-ЦЮ, яким врегульовані
відносини сторін за взаєморозрахунки
за перевезення та послуги в
міжнародному вантажному залізничному
сполученні (п. 1.1.). Розрахунки за
користування вантажними вагонами
здійснюються на підставі
розрахункових відомостей по формі
додатку 3 і 4 до договору на умовах і по
ставках ППВ (п. 2.2.1.1.). Додатковою угодою
№6 від 17.12.2012р. передбачено, що у випадку
експлуатації власних вагонів
Укрзалізниці по прямим угодам про
організацію перевезення вантажів в
міжнародному сполученні, вагонними
компаніями Укрзалізниці і
експедиторами, вантажовідправниками
або вантажоодержувачами (як
резидентами України, так і резидентами
Румунії) АТ «Румунська залізнична
група» звільняється від плати за
користування цими вагонами. Відповідно
до пар. 9 розд. ІІ ППВ, вагони залізниці,
здані нею в оренду третій особі,
повинні бути приписані як приватні
вагони на ім'я орендаря і відповідно
позначені (п. 9.4.). Відповідно до розд. 2
пар. 9 п. 9.7. ППВ (додаток №3) за
знаходження приватного і наданого в
оренду вагону на дороги-користувачі
плата не нараховується.

У відповідності до електронного листа
АТ «Румунська залізнична група» від
27.05.2014 р., вагони, що знаходяться на
станції Вадул Сирет належать до її
власності і за їх знаходження на
Укрзалізниці плата не нараховується і
з отримувача не стягується плата за
користування цими вагонами. При цьому,
відповідно до листа від 28.05.2014р. ці
вагони передані власником в оренду
ТзОВ «Хімтек - Імпекс».

Посилання відповідача на ту обставину,
що сторони у справі не є сторонами
цього договору, а відтак, такий договір
не регулює їх відносин, не заслуговує
на увагу враховуючи, що цим договором
на централізованому рівні
врегульовані відносини Укрзалізниці
та АТ «Румунська залізнична група» в
інтересах невизначеного кола
суб'єктів, у т.ч. орендарів та
орендодавців вагонів, які приймають
участь у міжнародному вантажному
залізничному сполученні. Водночас, за
диспозицією ст. 119 Статуту залізниць, у
разі знаходження у українських
вантажовласників та портів під
навантажувально-розвантажувальними
операціями вагонів, що належать іншим
державам, відповідна українська
залізниця має право на відшкодування
(компенсацію) за рахунок цих
вантажовласників (портів) витрат, що
були понесені саме нею (залізницею) у
зв'язку з оплатою іноземній залізниці
користування іновагонами, при умові, що
ці витрати були нею дійсно понесені.

Позивач, посилаючись на
безпідставність стягнення з нього
плати за користування іновагонами,
доказів на підтвердження своїх
посилань з цього приводу не навів.

15.01.2009р. між Державним
територіально-галузевим об'єднанням
«Львівська залізниця» та ТзОВ
транспортно-експедиційне підприємство
«Галтранс» (замовник) був укладений
договір №201 про організацію перевезень
вантажів і проведення розрахунків за
перевезення та надані залізницею
послуги, який регламентує відносини
сторін по наданню послуг, пов'язаних з
перевезенням вантажів та проведення
розрахунків за ці послуги на умовах
попередньої оплати (п. 1.1.). Залізниця
зобов'язалась здійснювати перевезення
та надавати додаткові послуги
замовнику при умові попередньої оплати
ним тарифу, зборів запланованих
перевезень та послуг (п. 2.1.). За цим
договором відповідач зобов'язався
здійснювати перевезення та надавати
додаткові послуги позивачу при умові
попередньої оплати ним тарифу зборів
запланованих перевезень та послуг.
Розрахунок провізних платежів, послуг
та додаткових зборів проводиться
згідно ставок Тарифного керівництва №1
з врахуванням коефіцієнтів, оголошених
Укрзалізницею (п. 2.2.). Для проведення
розрахунків і обліку сплачених сум
залізниця через ТехПД відкриває для
позивача особовий рахунок з
присвоєнням відповідного коду
платника та вантажоодержувача.
Одержані кошти залізниця зараховує на
особовий рахунок замовника (п. 2.3.).
Позивач виступає платником за
перевезення вантажів та/або
вантажовідправником /
вантажоодержувачем (п. 3.1.).

При цьому, замовник зобов'язався
здійснювати попередню оплату за
перевезення вантажів та додаткові
послуги шляхом перерахування коштів
авансом в сумах, відповідних до обсягу
запланованого перевезення на рахунок
Єдиного ТехПД (п. 3.3.1.). Розмір оплати та
періодичність її внесення
визначається замовником виходячи з
очікуваного обсягу перевезень та
послуг на підставі діючих тарифів (п.
4.1.). У міру виконання перевезень та
надання послуг залізниця відображає в
особовому рахунку використання
замовником коштів для оплати
перевезень вантажів, за користування
вагонами (контейнерами), подавання,
забирання вагонів, маневрову роботу,
зберігання вантажів, інших додаткових
послуг, а також штрафів на підставі
відповідних документів. По закінченні
кожного місяця залізниця через Єдине
ТехПД надає замовнику витяг з його
особового рахунку і податкову накладну
(п. п. 4.2., 4.3.).

Додатком №1 до договору сторонами
погоджено Протокол узгоджених ставок
зборів за додаткові послуги при
перевезенні вантажів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства. Відповідно
до ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.
Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ч. ч. 2, 3. ст. 909 ЦК України,
укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складенням
транспортної накладної (коносамента
або іншого документа, встановленого
транспортними кодексами (статутами).
Договір перевезення вантажу
укладається у письмовій формі.
Зазначене відповідає і приписам ст. 307
ГК України. Згідно ч. ч. 5, 6 ст. 306 ГК
України, загальні умови перевезення
вантажів, а також особливі умови
перевезення окремих видів вантажів
визначаються цим кодексом і виданими
відповідно до нього транспортними
кодексами, транспортними статутами та
іншими нормативно-правовими актами.
Згідно пар. 1 ст. 7 СМГС, згідно із якою
одночасно з пред'явленням вантажу до
перевезення вантажовідправник для
кожної відправки повинен представити
станції відправлення правильно
заповнену і підписану накладну.

З матеріалів справи вбачається та
сторонами визнається, що 10.05.2014 р. за
накладними СМГС №№53100812 - 53100816 на
станцію Вадул-Сирет прибуло 26 власних
іновагонів (перевізник ГФР), станція
відправлення Говора Румунія
відправник «Чієк Сполка Аксижна
Румунія» із вантажем сода
кальцинована, з яких 8 вагонів -
одержувач ТзОВ ТЕП «Галтранс», 3 вагони
- одержувач - ТзОВ «Побужський
феронікелевий комбінат», платник по
Укрзалізниці ТзОВ ТЕП «Галтранс»; 8
вагонів - одержувач ЗАТ
«Костопольський завод скловиробів»,
платник по Укрзалізниці ТзОВ ТЕП
«Галтранс»; 7 вагонів - одержувач ПАТ
«Консюмерз Скло Зоря», платник по
Укрзалізниці ТзОВ ТЕП «Галтранс».

10.05.2014р. вагони затримані в очікуванні
розмитнення по актах загальної форми
ГУ-23 №№ 199-202, а 12.05.2014 р. вагони
розмитнені, про що складені акти
загальної форми №№203-206. При цьому,
згідно пам'яток на подачу вагонів ГУ-45
№№47, 48 ці вагони були подані під
вивантаження 12.05.2014 р. о 22:00.

29.05.2014р. на виконання замовлення ТзОВ
ТЕП «Галтранс» та ТзОВ «Хімтек-Імекс»
на станцію Вадул-Сирет вагони
призначенням Нікель Побужський
Одеської залізниці, Костопіль, Клевань
Львівської залізниці по старим
документам (накладним СМГС) були
переадресовані на станцію Вадул-Сирет.
Згідно пам'ятки на забирання вагонів
ГУ-45 №61, дані на вивантаження вагони
30.05.2014р. о 6:30 забрані для
переадресування та подані згідно
пам'ятки на подачу вагонів ГУ-45 №59 о 12:10
на вивантаження.

Після переадресування та вивантаження
вагони призначенням Вадул-Сірет
забрані по пам'яткам ГУ-45: №56 вагон
15 вивантажений 21.05.2014р. о 08:00; №61
вагон 83 вивантажений 27.05.2014р. о 23:10;
№73 вагон 53 вивантажений 04.06.2014р. о
10:40; №77 вагони 82 та 71
вивантажили 06.06.2014 р. о 20:50; №83 вагон
44 вивантажили 13.06.2014р. о 21:00; №86
вагон 87 вивантажили 19.06.2014 р. о 00:20;
№73 вагон 30 вивантажили 04.06.2014р. о
10:40. Вагони призначенням станція
Костопіль по пам'яткам: №64 вагони
57, 60, 53, 21, 51,
35, 36 вивантажили 30.05.2014 р. о
13:10; №70 вагон 83 вивантажили 02.06.2014
р. о 17:10. Вагони призначенням станція
Клевань по пам'яткам №64: 91, 01,
38, 46 вивантажили 30.05.2014р. о
13:10; №72 вагон 47 вивантажили
04.06.2014р. о 10:30; №75 вагон 91
вивантажили 05.06.2014р. о 18:40; №76 вагон
53 вивантажили 06.06.2014р. о 01:10. Вагони
призначенням станція Нікель
Побужський по пам'яткам №64: 76,
97, 46 вивантажили 30.05.2014р. о
13:10.

На основі цих пам'яток по відомостях
плати за користування вагонами
відповідачем було нараховано та
стягнуто з ЄТехПД позивача кошти за
користування вагонами в сумі 128389 грн.:
відомості плати №21050001 - 2528,70 грн., №29050002
- 4270,10 грн., №30050004 - 801,20 грн., №30050005 - 69280,40
грн., №03060008 - 5781,50 грн., №05060009 - 6241,40 грн.,
№05060010 - 12482,80 грн., №06060011 - 6592 грн., №06060012
- 6657,60 грн., №07060013 - 13753,30 грн.

Окрім того, з позивача по
накопичувальним карткам було
нараховано та стягнуто кошти за
зберігання вантажу в сумі 132332,50 грн.
згідно розд. 3 п. 2.1. збірника тарифів на
перевезення вантажів залізничним
транспортом України, затвердженого
наказом МТУ №317 від 26.03.2009р., а також за
переадресування вантажів, заповнення
документів, повідомлення одержувача.

Станом на 15.07.2014р. заборгованість
позивача перед відповідачем за надані
послуги по ст. Вадул-Сірет при видачі
вантажу склала 41553,90 грн. без ПДВ, у т.ч.
18791,20 грн. - плата за користування
іновагонами, 20887,70 грн. - плата за
зберігання вантажу у вагонах, 692,20 та
1182,80 грн. - плата за зберігання вантажу
на відкритій площадці ст. Вадул-Сірет.

У претензії на суму 220053,27 грн. позивач
посилається на безпідставне стягнення
3100068,84 грн., з яких 153113,76 грн. - плата за
користування власними іновагонами
згідно відомостей плати за
користування вагонами; 156955,08 грн. -
плата за зберігання вантажу у вагонах.
У позовній заяві позивач посилається
на безпідставне списання 220053,27 грн., з
яких 153113,76 грн. за користування
власними іновагонами згідно
відомостей плати за користування
вагонами, та 66939,51 грн. - перебір плати за
зберігання вантажу у вагонах.
Відповідно до заяви про зменшення
позовних вимог, позивач посилається на
безпідставне списання 127594,80 грн. за
користування вагонами та 55782,92 грн. сум
переборів за зберігання вантажу (без
ПДВ).

Стаття 46 Статуту встановлює, що
одержувач зобов'язаний прийняти і
вивезти вантаж, що надійшов на його
адресу. Терміни вивезення і порядок
зберігання вантажів установлюються
Правилами. Вантажі, що прибули,
зберігаються на станції безкоштовно
протягом доби. За зберігання вантажу на
станції понад зазначений термін
справляється плата, встановлена
тарифом.

Правила зберігання вантажів
установлюють, що збір за зберігання
вантажів у вагонах у разі затримки їх з
вини одержувача (відправника) після
закінчення терміну безоплатного
зберігання сплачується незалежно від
місця затримки (на станції призначення
та на підходах до неї, на прикордонних,
припортових станціях тощо), при цьому
термін безоплатного зберігання
обчислюється з моменту затримки.
Підставою для нарахування та стягнення
збору за зберігання, в тому числі при
затримці вагонів на шляху перевезення,
є акт загальної форми, який складається
для засвідчення обставин, що виникли в
процесі перевезення вантажу, і
підписується особами, які беруть
участь у засвідченні обставин, що стали
підставою для складання акта, але не
менше як двома особами, відповідно до
Правил складання актів, Правил
користування вагонами і контейнерами.

Відтак, відповідач помилково
посилається на безпідставне стягнення
із нього 127594,80 грн. плати за
користування вагонами а також 55782,92 грн.
перебору плати за зберігання вантажу у
вагонах, при тому, що розрахунок
позивача не відповідає розрахунку
відповідача щодо таких списань. Суд
зазначає, що хоча в поясненнях позивач
і зазначає про можливе надлишкове
стягнення плати за простій вагонів,
позовних вимог з цієї підстави ним
заявлено не було. Посилання на можливе
безпідставне списання коштів з інших
відносин не приймається до уваги
враховуючи, що позовні вимоги заявлені
лише у зв'язку із перевезенням вантажу
10.05.2014р. за накладними СМГС №№53100812 -
53100816.

Списання зазначених коштів з ЄТехПД
позивача здійснювалось на підставі
розрахункових відомостей (що не
суперечило п.2.2.1.1 договору №145/06-ЦЮ),
відомостей плати за користування
вагонами, пам'яток подачі та забирання
вагонів, зміст яких не був спростований
у встановленому порядку належними
доказами.

Крім того, слід зазначити, що при
звірянні сторонами розрахунків згідно
особового рахунку № 7362445, були
підписані без зауважень акти звірки
розрахунків між ЄТехПД ДТГО «Львівська
залізниця» та ТОВ ТЕП «Галтранс», тобто
позивач визнав правомірним списання
коштів з його особового рахунку за
надані в травні-червні 2014 року
залізницею послуги.

Відтак, позивач не довів помилковість
даних у вказаних відомостях та,
відповідно, безпідставність
нарахування таких платежів
відповідачем.

Не доведено також у встановленому
порядку те, що відповідач помилково
враховував не час фактичного
знаходження вагонів під вантажними
операціями, а час користування
вагонами, у зв'язку із чим позивач
вважає переплаченими 55782,92 грн. Дані
графіку розвантаження не спростовують
даних про час перебування вагонів під
розвантаженням згідно із пам'ятками
подачі і забирання вагонів.

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог, зокрема,
про повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Зазначені вище норми процесуального
закону спрямовані на реалізацію статті
43 Господарського процесуального
кодексу України. Згідно з положеннями
цієї статті судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

За таких обставин, дослідивши та
проаналізувавши подані докази в їх
сукупності, суд дійшов висновку в
позові відмовити повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати залишити за позивачем.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
1, 12, 32, 33, 34, 43, 49, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення складено 29.12.2014р.

Суддя
Мороз Н.В.