Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Виробничого
кооперативу "Контакт-90" до
Комунального підприємства
"Київпастранс"про стягнення 183 888,53
грн.Суддя Стасюк С.В.
Представники сторін:
від позивача Собур А.К. (за дов. )від
відповідача Вітковський В.С. (дов.. №
06-5/199 від 27.08.2014 року)
Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 23 грудня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Виробничий кооператив "Контакт -90"
(надалі по тексту - позивач) звернувся
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Комунального підприємства
"Київпастранс" (надалі по тексту -
відповідач) про стягнення 183 888,53 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 30.10.2014 року порушено
призначено справу до розгляду на 02.12.2014
01.12.2014 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва
відповідач подав відзив на позов.
У судовому засіданні 02.12.2014 року було
оголошено перерву до 23.12.2014 року про що
сторони були повідомлені під розписку.
У судовому засіданні 23.12.2014 року
представник підтримав позовні вимоги у
Представник відповідача у судовому
засіданні 23.12.2014 року заперечив проти
позову, з підстав, наведених у відзиві.
Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд -
07 червня 2006 року між Виробничим
кооперативом "Контакт -90" (підрядник),
Комунальним підприємством
"Київпастранс" (замовник) та Дирекцією
по будівництву об'єктів наземного
пасажирського транспорту (служба
замовника) було укладено Договір
підряду №2/06-06 (надалі-Договір).
Відповідно до пункту 1.1 Договору
замовник доручає, а підрядник приймає
на себе виконання робіт по будівництву
тролейбусної лінії від Амурської пл. по
вул. О.Трутенка, вул. Академіка
Вільямса, вул. М. Якубовського, до вул.
Касіяна (спеціальні роботи).
Згідно з пунктом1.2. Договору вартість
робіт всього складає 2 263 744,00грн.
Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. Договору
замовник зобов'язується
розраховуватися із Підрядником
відповідно підписаних обома сторонами
Актів виконаних робіт, які складені у
відповідності до ДБН.Д.1.1.1-2000 (із
змінами і доповненнями). Акти виконаних
робіт підписуються обома сторонами до 1
числа кожного місяця, до повного
закінчення підрядних робіт.
В статті 4 Договору сторони дійшли
згоди щодо розміру і порядку оплати
послуг Підрядника, зокрема:
- остаточний розрахунок за виконану
роботу здійснюється Замовником згідно
актів виконаних робіт, на протязі 10
днів після підписання актів виконаних
робіт, після надходження коштів від
Головного управління транспорту,
зв'язку та інформатизації (п.4.3.)
- фінансування підрядних робіт
ведеться Замовником за бюджетні кошти
- джерело фінансування - міський бюджет
Згідно з пунктом 5.1. Договору сторони
встановили строк дії договору до 31.12.2006
року, Додатковою Угодою №2 від 04.05.2007
року строк дії договору продовжений до
31.12.2007р., Додатковою Угодою №6 від 30.12.2008
року строк дії договору продовжений до
31.12.2009 року, Додатковою Угодою №7 від
11.06.2009 року строк дії договору
продовжений до 31.12.2009 року.
Позивачем були виконані прийняті на
себе зобов'язання, на суму 2604249,60 грн.
У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
Договором позивач звернувся до суду з
позовом до Комунального підприємства
"Київпастранс" про стягнення суми
боргу за фактично виконані роботи у
розмірі 656 099,54грн., 3% річних в сумі 26
676,86грн., пені в сумі 63 749,51грн.,
інфляційних нарахувань - 228 656,87грн.
Рішенням Господарського суду міста
Києва від 06.12.2010 року у справі № 55/264
позов Виробничого кооперативу "Контакт
-90" задоволено повністю.

В обґрунтування позову позивач вказує
на те, що відповідачем лише частково
виконано рішення Господарського суду
міста Києва від 06.12.2010 року у справі №
55/264, а саме у розмірі 253 427,36 грн.

Зважаючи на вищенаведене, позивач
просить суд стягнути з відповідача 83
242,89 грн. три проценти річних, 100 645,64 грн.
інфляційних нарахувань.

Відповідач заперечує проти позову з
тих підстав, що неналежне виконання
покладених законодавством обов'язків
на органи державної влади та
виконавчих органів місцевого
самоврядування призвело до
недоотримання коштів відповідачем з
державного та міського бюджетів, що
стало підставою неналежного виконання
Комунальним підприємством
"Київпастранс" рішення Господарського
суду міста Києва від 06.12.2010 року у
справі № 55/264.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на корить другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Пунктом 1 частини 2 вказаної
статті визначено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 06.12.2010 року у справі № 55/264
повністю задоволено позовні вимоги
Виробничого кооперативу "Контакт -90" та
стягнуто з Комунального підприємства
"Київпастранс" суму боргу за фактично
виконані роботи у розмірі 656 099,54грн., 3%
річних в сумі 26 676,86 грн., пеню в сумі 63
749,51грн., інфляційні - 228 656,87грн.

Відповідно до частини 2 статті 35
Господарського процесуального кодексу
України факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Згідно з пунктом 2.6. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 не
потребують доказування преюдиціальні
факти, тобто встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори) у
процесі розгляду іншої справи, в якій
беруть участь ті самі сторони, в тому
числі і в тих випадках, коли в іншому
спорі сторони мали інший процесуальний
статус (наприклад, позивач у даній
справі був відповідачем в іншій, а
відповідач у даній справі - позивачем в
іншій).

Таким чином, факти, які підтверджують
наявність грошового зобов'язання
відповідача щодо повернення кредитних
коштів за Кредитним договором,
встановлені у рішенні Господарського
суду міста Києва від 06.12.2010 року у
справі № 55/264 в силу вимог частини 2
статті 35 Господарського
процесуального кодексу України мають
преюдиційне значення для даної справи
та не підлягають доведенню.

Зобов'язання припиняється виконанням
проведеним належним чином (стаття 599
Цивільного кодексу України).

Предметом спору у даній справі є
стягнення з відповідача 83 242,89 грн. три
проценти річних та 100 645,64 грн.
інфляційних нарахувань.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Згідно зі статтею 229 Господарського
кодексу України та частиною 2 статті 625
Цивільного Кодексу України, за
прострочення виконання грошового
зобов'язання настає відповідальність у
вигляді сплати суми боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також сплати трьох процентів річних
від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже, передбачені вищевказаними
нормами законодавства наслідки
прострочення виконання боржником
грошового зобов'язання у вигляді
відшкодування інфляційних втрат та 3%
річних, що нараховуються на суму
основного боргу, є способом захисту
майнового права та інтересу кредитора,
що полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат від знецінення
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів та отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
грошовими коштами, що підлягають до
сплати кредиторові.

За відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання, в
тому числі й грошове, припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України). Саме лише
прийняття господарським судом рішення
про задоволення вимог кредитора, якщо
таке рішення не виконано в
установленому законом порядку, не
припиняє зобов'язальних відносин
сторін і не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум. Отже, якщо судове
рішення про стягнення з боржника
коштів фактично не виконано, кредитор
вправі вимагати стягнення з нього в
судовому порядку сум інфляційних
нарахувань та процентів річних аж до
повного виконання грошового
зобов'язання (пункт 7.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань").

Статтею 614 Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила правочин.

Тобто, даною статтею Цивільного
кодексу України встановлено загальне
правило, за яким боржник несе
відповідальність за порушення
зобов'язання за наявності його вини.
Випадки, в яких боржник взагалі не несе
відповідальності, визначені, зокрема,
статтею 617 Цивільного кодексу України,
статтею 218 Господарського кодексу
України, та пов'язані з невиконанням
зобов'язання через випадок чи
непереборну силу тощо.

Натомість, визначення наявності чи
відсутності вини боржника в розумінні
статі 614 Цивільного кодексу України
здійснюється саме через доведення
боржником та з'ясування судом тих
обставин, що боржником було вжито всіх
залежних від нього заходів для
виконання зобов'язання.

Водночас частиною 1 статі 625 Цивільного
кодексу України встановлено виняток зі
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, а саме, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, саме стаття 625 Цивільного
кодексу України є спеціальною відносно
до статті 614 Цивільного кодексу України
та підлягає переважному застосуванню в
даному випадку.

Таким чином, заперечення відповідача
проти позову не приймаються судом до
уваги оскільки, відсутність
фінансування не є підставою для
звільнення відповідача від виконання
зобов`язання за укладеним Договором.

Водночас, як вбачається з розрахунку
позивача, нарахування трьох процентів
річних та інфляційних втрат, заявлених
до стягнення з відповідача
здійснювалось за період з 01.10.2011 року по
29.01.2014 року на суму 985 170,61 грн. та за
період з 30.01.2014 року по 01.09.2014 року на
суму 731 743,25 грн. (з урахуванням
часткової сплати відповідачем суми
боргу у розмірі 253 427,36 грн.), тобто на
суму основного боргу з урахуванням
трьох процентів річних, інфляційних та
пені, що не відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки таке
нарахування сум передбачених частиною
другою статті 625 Цивільного кодексу
України необхідно здійснювати лише на
суму основної заборгованості.

Зважаючи на вищенаведене, дослідивши
розрахунок збитків від інфляції та
трьох процентів річних, наданий
позивачем, судом було виконано власний
розрахунок, відповідно до якого
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню в розмірі 147 875,98 грн., з яких
58 779,33 грн. три проценти річних за період
з 01.10.2011 року по 29.01.2014 року та 89 096,65 грн.
інфляційних втрат.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати з судового збору покладаються
на сторони пропорційно розміру
задоволених вимог.

Керуючись статтями 4, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
"Київпастранс" (04070, м. Київ, Набережне
шосе, 2, ) на користь
Виробничого кооперативу "Контакт-90"
(03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 37,
) 58 779 (п'ятдесят вісім
тисяч сімсот сімдесят дев'ять) грн. 33
коп. три проценти річних, 89 096
(вісімдесят дев'ять тисяч дев'яносто
шість) грн. 65 коп. інфляційних
нарахувань, 2 957 (дві тисячі дев'ятсот
п'ятдесят сім) грн. 52 коп. судового
збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 24.12.2014 року

Суддя
С.В.
Стасюк