ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р.Справа № 922/1286/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання
Ямщикової М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)
до Нововодолазького підприємства
теплових мереж (смт. Нова Водолага
Нововодолазького району Харківської
області) про стягнення 106 610,29 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Станішевського І.С.,
довіреність № 14-125 від 13.05.2014 р. ;

відповідача - Закаблукова А.С.,
довіреність б/н від 10.04.2014 р.;

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2014 року Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулось
до господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з Нововодолазького
підприємства теплових мереж 4 166,99 грн.
інфляційних витрат, 6 352,95 грн. 3% річних,
31 764,75 грн. пені, 64 352,60 грн. штрафу та 2 132,21
грн. судового збору, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що відповідач в
порушення умов договору купівлі -
продажу природного газу № 64-2012-БО-31 від
18.07.2012 неналежним чином виконав свої
зобов'язання щодо своєчасної оплати за
природний газ.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 04 квітня 2014
року прийнято вказану позовну заяву,
порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 15 квітня 2014
року.

15 квітня 2014 року представник
відповідача надав додаткові документи,
які долучені судом до матеріалів
справи, а також надав заяву, в якій
просив суд відкласти розгляд справи, у
зв'язку з відсутність у штаті
підприємства посади юрисконсульта,
укладенням договору з представником,
необхідністю додаткового ознайомлення
з матеріалами справи та підготовки
відзиву на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 15 квітня 2014
року розгляд справи відкладено на 19
травня 2014 року.

19 травня 2014 року представник позивача
надав пояснення, в яких просив суд в
позовній заяві вважати вірними
наступні санкції: 31 764,75 грн. пені, 6 352,95
грн. 3% річних, 64 325,60 грн. штрафу, 4 166,99
грн. інфляційних витрат.

19 травня 2014 року представник
відповідача надав клопотання про
проведення судової економічної
експертизи та навів коло питань, які
вважає за необхідне поставити на її
вирішення. Відповідач обґрунтовував
своє клопотання тим, що економічне
визначення збитків при реалізації
послуг за цінами, які формувались
згідно порядку, що діяв у період
опалювального сезону 2012 р. та у період
дії договору № 64-2012-БО-31 від 18.07.2012 р., їх
економічна необґрунтованість та
зв'язок між фінансовим станом
відповідача та фінансовою можливістю
своєчасно проводити розрахунки за
договором № 64-2012-БО-31 від 18.07.2012 р. є
економічними критеріями, для
визначення яких потрібні спеціальні
знання.

19 травня 2014 року представник
відповідача надав відзив на позовну
заяву, в якому просив задовольнити
клопотання про проведення судової
експертизи, зменшити розмір пені,
штрафу на 90% та відстрочити виконання
рішення суду строком на один рік з
моменту винесення рішення по справі.

Відповідач просив суд прийняти до
уваги той факт, що на момент розгляду
позову відповідач повністю
розрахувався за поставлений газ, строк
затримки платежів незначний,
невідповідності розміру пені та штрафу
наслідкам порушення, майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, а також не лише майнові,
але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Крім того,
відповідач просив врахувати, що
порушення зобов'язання відповідачем не
потягло за собою значних збитків для
позивача, проте сплата штрафних
санкцій зачіпає не лише майнові
інтереси відповідача, а й інші
інтереси, зокрема можливість
постачання теплової енергії органам
державної влади, місцевої влади,
державним органам та організаціям,
подальше банкрутство, у зв'язку із
збитковістю діяльності та
неможливістю виплати неспіврозмірних
санкцій.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 19 травня 2014
року зупинено провадження у справі до
отримання висновку судової
економічної експертизи від Науково -
дослідницького експертно -
криміналістичного центру ГУМВС
України в Харківській області.

27 листопада 2014 року від Науково-
дослідного експертно-
криміналістичного центру в
Харківській області надійшов висновок
експерта № 69 від 21.11.2014 р. разом з
матеріалами справи № 922/1286/14.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 28 листопада 2014
року поновлено провадження у справі та
призначено її розгляд на 11 грудня 2014
року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 11 грудня 2014
року було відкладено розгляд справи на
18 грудня 2014 року у зв*язку з неявкою у
судове засідання представника
позивача та ненаданням сторонами
витребуваних документів.

В судовому засіданні 18 грудня 2014 року
оголошено перерву до 22 грудня 2014 року.

22 грудня 2014 року представник позивача у
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги.

Представник відповідача просив суд
зменшити розмір штрафних санкцій та
відстрочити виконання рішення суду
строком на один рік з моменту винесення
рішення по справі.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам справи з
урахуванням фактичних та правових
підстав, суд виходить з наступного.

18 липня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(позивач) та Нововодолазьким
підприємством теплових мереж
(відповідач) був укладений договір №
64-2012-БО-31 про закупівлю природного газу
(далі - договір), у відповідності до умов
якого позивач зобов'язується поставити
відповідачу природний газ, а
відповідач, прийняти та оплатити його
на умовах договору.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що
остаточний розрахунок здійснюється до
14-го числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Відповідно до п. 11.1 договору, цей
договір набирає чинності з дати
підписання та скріплення печатками
сторін, і діє в частині поставки газу з
01 серпня 2012 року до 31 грудня 2012 року, а в
частині розрахунків - до їх повного
здійснення.

На виконання умов договору позивачем у
жовтні - грудні 2012 року поставлено
відповідачу природний газ на загальну
суму 1 332 547,91 грн., що підтверджується
актами приймання - передачу природного
газу від 31.10.2012 р., від 30.11.2012 р., від 30.11.2012
р., від 31.12.2012 р., які підписані обома
сторонами та скріплені печатками
сторін.

Відповідач розрахувався за отриманий
природний газ, але несвоєчасно, що
підтверджено витягом операцій за
договором № 64-2012-БО-31 від 18.07.2012 з 01.01.2012
р. по 31.01.2014 р. (арк. справи 23).

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
своєчасної оплати газу за договором,
позивачем нараховано відповідачу 31 764,75
грн. пені, 6 352,95 грн. 3% річних, 64 325,60 грн.
штрафу, 4 166,99 грн. інфляційних витрат.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, оцінивши надані сторонами
докази та надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам справи з
урахуванням фактичних та правових
підстав позовних вимог учасників
судового процесу, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України, якими
передбачено, що господарські
зобов'язання можуть виникати
безпосередньо з господарського
договору.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

В розумінні ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції та трьох відсотків річних за
весь час прострочення.

За прострочку виконання грошового
зобов'язання позивачем відповідачу
нараховано 6 352,95 грн. 3% річних, 4 166,99 грн.
інфляційних витрат.

Судом перевірено розрахунок 3% річних
та інфляційних витрат, та встановлено,
що розрахунок позивача є вірним.

Таким чином, позовні вимоги позивача в
частині стягнення 6 352,95 грн. 3% річних, 4
166,99 грн. інфляційних витрат
підтверджуються матеріалами справи та
відповідають діючому законодавству, у
зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.ст.193,198 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених законом або договором.

На підставі п.7.2 укладеного договору
поставки природного газу, у разі
невиконання покупцем умов п.6.1 цього
договору щодо порядку проведення
розрахунків, покупець зобов'язується
(крім суми заборгованості) сплатити
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф в розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", пеня
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
у період, за який сплачується пеня.

Позивачем за прострочення виконання
грошового зобов'язання у відповідності
до умов договору, з урахуванням
проплат, відповідачу нараховано 31 764,75
грн. пені, 64 325,60 грн. штрафу.

Відповідачем, в свою чергу, було
заявлено клопотання про зменшення
розміру пені та штрафу на 90%.

Частина 233 Господарського кодексу
України передбачає, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Вказана норма кореспондується з
пунктом 3 частини першої статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з яким господарський
суд, приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

В пункті 2.4 роз'яснення Вищого
арбітражного суду України від 29.04.94 р. №
02-5/293 "Про деякі питання практики
застосування майнової
відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання грошових
зобов'язань" та пункті 3.9.2 роз'яснення
Вищого арбітражного суду від 18.09.1997р. №
02-5/289 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України"
зазначено, що вирішуючи питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання (п. З
ст. 83 ГПК України), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони ( в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін та оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема із розміром
збитку.

Крім того, як необхідність
використання права на зменшення
розміру штрафних санкцій так розмір, до
якого вони підлягають зменшенню, закон
відносить на розсуд суду.

Відповідач просить зменшити розмір
пені, посилаючись на те, що зобов"язання
відповідача не виконувалось з
об"єктивних причин, а саме у зв"язку з
складною економічною ситуацією, яка
виникла у зв*язку з збитковістю послуг
з теплопостачання та з причин, які не
залежали від відповідача.

Неможливість своєчасного виконання
своїх зобов'язань перед позивачем
відповідач обгрунтовує тим, що
відповідач є комунальним
підприємством, яке створено для
задоволення потреб споживачів у тому
числі державних органів у
теплопостачанні у вигляді опалення та
гарячого водопостачання. Тому
своєчасні розрахунки за газ можливі
тільки у разі, якщо своєчасно
розраховуються за послуги
теплопостачання вищевказані
суб*єкти. Згідно додатків № № 1, 2, 3 до
відзиву ( арк. справи 74 - 76)
заборгованість бюджетних установ
перед відповідачем за послуги
теплопостачання за 2012 рік складає 1 335,1
тис. грн., за 2013 рік - 654,6 тис. грн., за 2014
рік - 248 тис. грн.

Відповідно до листа Департаменту
житлово - комунального господарства та
розвитку інфраструктури ( арк. справи 63)
починаючи з 2011 року субвенцій з
Державного бюджету України на
погашення заборгованості з різниці в
тарифах, через невідповідність тарифів
на послуги теплопостачання для
бюджетних установ, організацій та
інших споживачів, не надходило. Так,
згідно додатку № 5 до відзиву (арк.
справи 80) заборгованість з різниці цін
на газ бюджетних організацій з різниці
в тарифах за 2011 рік складає 557,3 тис. грн.,
за 2012 рік - 71,7 тис. грн., що значно
перевищує розмір боргу відповідача за
поставлений природний газ.

В той же час відповідачем активно
приймаються міри, щодо погашення
заборгованості, на момент розгляду
позову він повністю розрахувався за
поставлений газ, строк затримки
платежів незначний. Крім того,
відповідач просить звернути увагу на
відсутність вини у його діях та
посилається на невідповідність
розміру пені та штрафу наслідкам
порушення, та те, що порушення
зобов'язання відповідачем не потягло
за собою значних збитків для позивача,
проте сплата штрафних санкцій зачіпає
не лише майнові інтереси відповідача, а
й інші інтереси, зокрема можливість
постачання теплової енергії органам
державної влади, місцевої влади,
державним органам та організаціям,
подальше банкрутство, у зв'язку із
збитковістю діяльності та
неможливістю виплати неспіврозмірних
санкцій.

В обґрунтування складного фінансового
стану відповідач надав до матеріалів
справи: податкову декларацію з додатку
на прибуток за 2013 р.; звіти про
фінансовий стан разом з балансами та
іншими річними фінансовими формами;
звіти про витрати на виробництво та
фінансові показники діяльності
підприємств від надання послуг
теплопостачання; звіти з праці по
підприємству та його підрозділам (арк.
справи 83 -133).

Суд враховує висновки експертної
установи - Науково - дослідного
експертно - криміналістичного центру в
Харківській області. Висновком
експерта № 68 від 21.11.2014 р. встановлено,
що діяльність підприємства є
збитковою, коефіцієнт абсолютної
ліквідності з початку 2012 року та на
кінець 2012 року нижче нормативного
значення, фінансова стійкість
підприємства є дуже низькою, що створює
передумови для його кризового
становища. Негативний вплив на
фінансовий стан підприємства має
нераціональна структура активів
балансу, що створює передумови для його
кризового становища. Підприємство має
тимчасову нестачу власних оборотних
активів, запобігти якої можливо лише за
умови залучення кредитних коштів або
за умови отримання субвенцій з
держбюджету на погашення
заборгованості з різниці ціни на газ.
Основна причина виникнення
заборгованості виникла з причин
несвоєчасних розрахунків з
відповідачем державних та комунальних
підприємств. Щодо сплати штрафних
санкцій, пені та втрат від інфляції
експерт зауважує, що субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію
розраховуються та надаються без
врахування пені, штрафів та
інфляційних витрат. У разі виконання
розрахунків за газ по договору у повній
мірі, у підприємства виникла б
заборгованість по заробітній платі,
або заборгованість по податкам та
зборам відповідно до державного або
місцевого бюджету.

Враховуючи викладені відповідачем
обставини та висновки, встановлені
Науково - дослідним експертно -
криміналістичним центром в
Харківській області, суд вважає даний
випадок винятковим, оскільки: по-перше,
зобов'язання не виконувались з
об'єктивних причин, зокрема, у зв'язку з
складною економічною ситуацією
внаслідок невиконання бюджетними
установами зобов'язань за надані
послуги; по-друге, відповідачем у
повному обсязі виконані зобов'язання
по сплаті одержаного газу за договором,
що підтверджується матеріалами справи
та не оспорюється позивачем, тобто
повністю усунено порушення шляхом
повного погашення основної суми боргу.

Крім того, суд приймає до уваги, що
сплата штрафних санкцій у повному
обсязі, в даному випадку, зачіпає не
лише майнові інтереси відповідача, а і
інші інтереси, зокрема, можливість
забезпечувати централізоване
теплопостачання установам бюджетної
сфери та надання теплової енергії і
послуг з теплопостачання населенню
Нововодолазького району.

Таким чином, суд дійшов висновку про
задоволення клопотання відповідача
про зменшення пені та штрафу на 90% (таку
позицію підтримує Вищий господарський
суд України в своїй постанові від 12.02.2013
р. по справі № 5023/1097/12), та стягнути з
відповідача на користь позивача 3 176,47
грн. пені та 6 432,56 грн. штрафу.

В стягненні 28 588,28 грн. пені та 57 893,04 грн.
штрафу слід - відмовити.

Суд, дослідивши заявлене відповідачем
клопотання про можливість надання
відстрочки заборгованості терміном на
один рік з моменту винесення рішення,
вислухавши представників сторін,
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 121 ГПК України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Згідно з п. 6 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

У пункті 7 підпункту 7.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України" N 9 від
17.10.2012 року (з наступними змінами та
доповненнями) Вищій господарський суд
України роз'яснив, що на підставі
статті 121 ГПК України господарський суд
має право за заявою сторони, державного
виконавця, прокурора або за власною
ініціативою у виняткових випадках
залежно від обставин справи
відстрочити, розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови (далі -
рішення), змінити спосіб та порядок їх
виконання. Оскільки згадана стаття не
обмежує відповідне право
господарського суду певним строком,
воно може бути реалізоване у будь-який
час після набрання рішенням законної
сили і до його фактичного повного
виконання, в межах строку пред'явлення
наказу до виконання. Також не
обмежується право заявника на повторне
звернення з відповідною заявою, якщо
вона вже розглядалася судом.

З приписів, визначених у ч.1 ст.121
Господарського процесуального кодексу
України, вбачається, що відстрочка або
розстрочка виконання рішення
допускається у виняткових випадках і
залежно від обставин справи.

Відстрочка або розстрочка виконання
рішення означає зміну строків
виконання рішення, що суттєво зачіпає
інтереси стягувача, віддаляючи реальне
виконання рішення на більш пізній
строк, ніж це визначено рішенням суду.
Відстрочка - це відкладення чи
перенесення виконання рішення на новий
строк, який визначається господарським
судом. Вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, господарський суд повинен
враховувати матеріальні інтереси
сторін, їх фінансовий стан, ступінь
вини відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи.

Відстрочка або розстрочка виконання
рішення надається лише в тих випадках,
коли є достатньо доказів того, що у
сторін з поважних причин немає
можливості виконати рішення у
встановлений строк. При цьому,
господарський суд повинен враховувати
можливі негативні наслідки для
стягувача при затримці виконання
рішення та не допускати їх настання.

Суд бере до уваги, що Господарський
процесуальний кодекс України не
визначає переліку обставин, які
свідчать про неможливість виконання
рішення чи утруднюють його виконання, у
зв'язку з чим суд оцінює докази, що
підтверджують зазначені обставини, за
правилами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України.

Суд враховує, що відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Таким чином, обов'язок
доказування законодавчо покладено на
сторони.

В обгрунтування клопотання про надання
відстрочки виконання судового рішення,
відповідач посилається на наявність
поважних причин, з яких він немає
можливості виконати рішення у
встановлений строк, це - складний
економічний стан підприємства,
тимчасову нестачу власних оборотних
активів, несвоєчасні розрахунки з
відповідачем державних та комунальних
підприємств, встановлені експертизою
висновки щодо низької фінансової
стійкості підприємства, що створює
передумови для її кризового становища,
відсутність вини відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку
частково задовольнити заявлене
відповідачем клопотання про
відстрочку виконання рішення суду та
відстрочити виконання рішення суду до
22 червня 2015 року.

Відповідно до п. 3.16.5 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р., судовий збір у разі
зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю
без урахування зменшення неустойки.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ч. 1 ст. 49 ГПК
України. У спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином, судовий
збір у даній справі покладається на
відповідача.

На підставі ст.ст. 11, 525, ч. 3 ст. 509, ч.1
ст.530, 610, ч. 2 ст. 625 ЦК України, ст.ст.193,198,
233 ГК України, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, ст.ст.82-85,
ст.121 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" до
Нововодолазького підприємства
теплових мереж про стягнення 106 610,29 грн.
задовольнити частково.

Стягнути з Нововодолазького
підприємства теплових мереж (63200,
Харківська область, Нововодолазький
смт. Нова Водолага, вул. Гагаріна, 7-а,
код 324043801) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код
20077720) 3 176,47 грн. пені, 6 352,95 грн. 3% річних,
6 432,56 грн. штрафу, 4 166,99 грн. інфляційних
витрат та 2 132,21 грн. судового збору.

В стягненні 28 588,28 грн. пені та 57 893,04 грн.
штрафу відмовити.

Відстрочити виконання рішення до 22
червня 2015 року.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26.12.2014 р.

Суддя О.В. Смірнова