ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2014 року Справа № 910/13146/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії: головуючого, судді
Кузьменка М.В., суддів Васищака І.М.,
Студенця В.І., за участі представників
позивача М. Сябрука (керівник), Т.
Коновал (дов. від 19.12.2014), розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Пасвик" на
рішення Господарського суду міста
Києва від 12 вересня 2014 року та
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 18 листопада 2014
року у справі № 910/13146/14 за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Пасвик" до
підприємства з іноземними
інвестиціями "Лукойл України" про
стягнення,

УСТАНОВИВ: У липні 2014 року товариство з
обмеженою відповідальністю "Пасвик"
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до підприємства з
іноземними інвестиціями "Лукойл
України" про стягнення 62 614 грн 68 коп.
основного боргу, 5 823 грн 17 коп.
інфляційних втрат, 5 614 грн 74 коп. річних
і 8 987 грн 35 коп. пені з підстав
неналежного виконання договору від 1
березня 2010 року № 10/568. У подальшому
позивач збільшив позовні вимоги та
просив суд стягнути з відповідача 321 148
грн 03 коп. основного боргу.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 12 вересня 2014 року (суддя Л.
Шкурдова), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 18 листопада 2014
року, у позові відмовлено з мотивів
недоведеності вимог.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Пасвик" просить
рішення та постанову скасувати з
підстав неправильного застосування
господарськими судами статті 193
Господарського кодексу України, статті
526 Цивільного кодексу України, пункту 96
постанови Кабінету Міністрів України
від 1 серпня 2005 року № 668"Про
затвердження Загальних умов укладення
та виконання договорів підряду в
капітальному будівництві", статті 43
Господарського процесуального кодексу
України та прийняти нове рішення, яким
позов задовольнити в частині стягнення
321 148 грн 03 коп. основного боргу.

Підприємство з іноземними
інвестиціями "Лукойл України" проти
доводів касаційної скарги заперечує і
в її задоволенні просить відмовити.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає.

Господарськими судами встановлено, що 1
березня 2010 року сторони уклали договір
№ 10/568 (далі - договір), відповідно до
умов якого позивач (виконавець)
зобов'язався на свій ризик виконувати
за завданням відповідача (замовник)
оперативні ремонтні роботи обладнання,
що знаходиться на автозаправних
станціях (АЗС) відповідача. Додатковими
угодами від 1 червня 2010 року № 1 і від 17
лютого 2011 року № 2 сторони викладали в
новій редакції додатки № 1, № 2.1, № 2.2., №
2.4, № 3.3 до договору, а також дію
договору було продовжено до 31 грудня 2011
року.

Умовами договору сторони погодили, що
вартість робіт, виконаних позивачем,
визначається додатком № 2.1 до договору;
замовник здійснює оплату фактично
виконаних робіт шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
позивача упродовж п'яти банківських
днів з моменту підписання сторонами
акта виконаних робіт на підставі
рахунка позивача; оплата без надання
оригіналу рахунку відповідачем не
здійснюється; позивач не пізніше
п'ятого числа місяця, наступного за
звітним, надає відповідачу акти
виконаних робіт із зазначенням
переліку і видів виконаних ним робіт на
кожній АЗС; роботи вважаються
прийнятими з моменту підписання
відповідачем актів виконаних робіт;
сторони погодили, що відповідач
упродовж трьох банківських днів з дня
отримання актів виконаних робіт
направляє позивачу підписані акти або
мотивовану відмову від прийняття робіт
(пункти 3.1, 3.2, 4.4, 4.5 договору).

Позивач стверджує, що умовах договору
виконав робіт на загальну суму 321 148 грн
03 коп, які відповідач не сплатив, що й
спричинило спір.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. За
правилами статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Господарські суди дійшли
обґрунтованого висновку про те, що
відносини сторін регулюються
договором підряду.

Відповідно до частини 1 статті 837
Цивільного кодексу України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події
(частина 1 статті 530 Цивільного кодексу
України).

За змістом статті 854 Цивільного кодексу
України, якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Пунктами 3.2 і 4.4 договору сторони
визначили, що підставою для оплати
вартості робіт є підписані сторонами
акти виконаних робіт, які позивач
надсилає відповідачеві із зазначенням
переліку і видів виконаних ним робіт на
кожній АЗС та виставлені позивачем
рахунки.

Позивач надав господарським судам
підписані в односторонньому порядку
копії актів виконаних робіт та рахунки
на оплату ремонтних робіт. Водночас
доказів про передачу цих документів
відповідачеві судам подано не було.
Посилання позивача на акти-наряди,
підписанні персоналом АЗС, на яких
проводилися роботи, як на підставу
здійснення розрахунків,
господарськими судами обґрунтовано не
взято до уваги, оскільки не
відповідають умовам договору.

Усупереч статтям 33 і 34 Господарського
процесуального кодексу України
позивач не подав доказів, які
підтверджують позовні вимоги і
господарські суди правомірно
відмовили в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги щодо
застосування до спірних правовідносин
правила частини 4 статті 882 Цивільного
кодексу України не можуть бути
враховані, оскільки аналогію закону
можна застосовувати виключно у разі
подібності спірних неврегульованих
правовідносин, проте порядок приймання
робіт сторони встановили договором.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ: Рішення Господарського
суду міста Києва від 12 вересня 2014 року
та постанову Київського апеляційного
господарського суду від 18 листопада
2014 року у справі № 910/13146/14 залишити
без змін, а касаційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю "Пасвик"
без задоволення.

Головуючий, суддя М. В. Кузьменко Суддя
І. М. Васищак Суддя В. І. Студенець