ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року Справа № 5023/3916/12 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Ткаченко Н.Г. (головуючого), Катеринчук
Л.Й. (доповідача), Куровського
С.В.розглянувши касаційні
скаргиОСОБА_4 та Дзержинського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції на постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
16.10.2014 рокуза заявою до за участю
третьої особи профізичної особи -
підприємця ОСОБА_5 в особі ліквідатора
Погорілої Олени Іванівни 1.
Дзержинського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції; 2. ОСОБА_4;
3. Приватного нотаріуса Харківського
міського нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_7
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Харківській
області визнання недійсним правочину
щодо продажу нежитлових приміщень
першого поверху №21-1, 21-7, 21-8 загальною
площею 140,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та
застосування наслідків недійсності
правочинуу справі про банкрутство
господарського суду № 5023/3916/12
Харківської областіза заявою фізичної
особи - підприємця ОСОБА_5до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_5ліквідатор
Погоріла О.І.за відсутності явки в
судове засідання представників
учасників провадження у справі,

ВСТАНОВИВ :

у провадженні
господарського суду Харківської
області знаходиться справа №5023/3916/12
про банкрутство фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5 (далі - боржника),
порушена ухвалою суду від 31.08.2012 року за
заявою боржника за спеціальною
процедурою, передбаченою статтями 47 - 49
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції
Закону України №2343-ХІІ, до внесення
змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011
року) (далі - Закон про банкрутство),
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів (том 1, а.с. 2 - 3).

Справа перебуває на стадії
ліквідаційної процедури введеної
постановою господарського суду
Харківської області від 09.10.2012 року, з
врахуванням ухвали про виправлення
описки від 24.12.2012 року, ліквідатором
банкрута призначено арбітражного
керуючого Погорілу О.І. (том 1, а.с. 76-80, 94).

03.09.2014 року ліквідатор банкрута
Погоріла О.І. звернулася до
господарського суду зі заявою про
визнання недійсним правочину щодо
продажу нежитлових приміщень першого
поверху №21-1, 21-7, 21-8 загальною площею 140,3
кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, які були
реалізовані на публічних торгах в ході
виконавчого провадження по зверненню
стягнення на заставне майно, та
застосування наслідків недійсності
правочину, мотивуючи порушенням
органом державної виконавчої служби
положень цивільного та сімейного
законодавства України при відчуженні
спірного нерухомого майна, належного
ОСОБА_5 (вх. №30335) (том 5, а.с. 31 - 37).

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 08.09.2014 року
(суддя Усатий В.О.) відмовлено
ліквідатору банкрута Погорілій О.І. у
прийнятті до розгляду заяви про
визнання правочину недійсним (вхідний
суду №30335 від 03.09.2014 року), повернено
ліквідатору заяву з доданими до неї
документами на 10 аркушах, в тому числі
квитанцію №k32/N/79 від 23.07.2014 року на суму
1 218 грн. (том 5, а.с. 11 - 13).

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою,
ліквідатор банкрута Погоріла О.І.
звернулася до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просила
скасувати ухвалу суду першої інстанції
від 08.09.2014 року, як таку, що прийнята з
порушенням статей 203, 209, 210, 220, 328, 334, 638,
640, 650, 655 - 657 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), статей 60, 61, 63, 65
Сімейного кодексу України, статей 17, 23,
25 Закону про банкрутство в редакції,
чинній до 19.01.2013 року, та норм
процесуального права щодо
підвідомчості справ господарським
судам, зокрема, у спорах з майновими
вимогами до боржника, щодо якого
порушено справу про банкрутство.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 16.10.2014 року
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя - Фоміна В.О., судді: Крестьянінов
О.О., Шевель О.В.) апеляційну скаргу
ліквідатора банкрута Погорілої О.І.
задоволено, ухвалу господарського суду
Харківської області від 08.09.2014 року
скасовано, справу передано на розгляд
до суду першої інстанції (том 5, а.с. 73 -
76).

Не погоджуючись з винесеною
постановою, ОСОБА_4, як переможець
оспорюваних публічних торгів, та
Дзержинський відділ державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції, який
здійснив реалізацію спірного
заставного майна в ході виконавчого
провадження, звернулися до Вищого
господарського суду України з
касаційними скаргами, в яких просили
скасувати постанову апеляційного суду
від 16.10.2014 року. Скаржники вважають, що
заява ліквідатора банкрута Погорілої
О.І. про визнання спірного правочину
недійсним не підлягає розгляду в межах
даної справи про банкрутство, оскільки
реалізація спірного нерухомого майна з
публічних торгів зі складенням акта
про реалізацію предмета іпотеки
переможцю торгів, який є оформленням
договірних відносин купівлі-продажу
зазначеного майна, було проведено
органом державної виконавчої служби, а
не боржником чи ліквідатором боржника.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, переглянувши у
касаційному порядку постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 16.10.2014 року на
предмет повноти встановлених обставин
справи та правильності їх юридичної
оцінки, перевіривши застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
обговоривши доводи касаційних скарг,
дійшла висновку про наявність правових
підстав для задоволення касаційних
скарг, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 52 та
частини 1 статті 62 Закону України "Про
виконавче провадження", звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Реалізація арештованого
майна, крім майна, вилученого з обігу
згідно із законом, та майна,
зазначеного в частині восьмій статті 57
цього Закону, здійснюється шляхом його
продажу на прилюдних торгах, аукціонах
або на комісійних умовах.

Отже, відчуження майна з прилюдних
торгів відноситься до угод
купівлі-продажу, тому така угода може
визнаватися недійсною в судовому
порядку з підстав недодержання в
момент її вчинення вимог, передбачених
частинами 1 - 3, 6 статті 203 ЦК України.
Зазначена правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України від
24.10.2012 року у справі №6-116цс12.

Законодавством про банкрутство згідно
частин 10 та 11 статті 17 Закону про
банкрутство (в редакції до внесення
змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011
року) передбачено спеціальні підстави,
за якими можна визнати недійсними
угоди боржника, укладені як до моменту
порушення провадження у справі про
банкрутство, так і в ході здійснення
такого провадження, зокрема, на стадії
ліквідаційної процедури.

Так, частиною 1 статті 25 Закону про
банкрутство (в зазначеній редакції)
ліквідатора наділено повноваженнями
подання до господарського суду у
справі про банкрутство заяв про
визнання недійсними угод боржника із
спеціальних підстав, передбачених
частиною 10 статті 17 цього Закону:
виконання договору завдає збитків
боржнику; договір є довгостроковим
(понад один рік) або розрахованим на
одержання позитивних результатів для
боржника в довгостроковій перспективі,
крім випадків випуску продукції з
технологічним циклом, більшим за
строки санації боржника; виконання
договору створює умови, що
перешкоджають відновленню
платоспроможності боржника.

З такою правовою позицією погоджується
Верховний Суд України у Постанові №06/310
від 26.09.2006 року у справі №Б40/29/26/2/62-00.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами, 31.08.2012 року за
заявою боржника порушено дану справу
про банкрутство фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 за спеціальною
процедурою, передбаченою статтями 47 - 49
Закону про банкрутство в редакції,
чинній до 19.01.2013 року (том 1, а.с. 2-3);
згідно постанови суду першої інстанції
від 09.10.2012 року (з врахуванням ухвали
про виправлення описки від 24.12.2012 року)
боржника визнано банкрутом та введено
щодо нього ліквідаційну процедуру,
ліквідатором банкрута призначено
арбітражного керуючого Погорілу О.І.
(том 1, а.с. 76 - 80, 94).

Матеріалами справи підтверджується, що
ухвалою суду першої інстанції від
21.05.2013 року, залишеною без змін
постановою апеляційного суду від 18.07.2013
року, відмовлено у задоволенні заяви
ліквідатора банкрута Погорілої О.І.
(вхідний суду 18073 від 20.05.2013 року) про
визнання недійсним Акта державного
виконавця про реалізацію предмета
іпотеки, виданого 19.09.2012 року
Дзержинським ВДВС Харківського МУЮ,
Свідоцтва про придбання майна з
прилюдних торгів, виданого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, за
реєстровим №4097 від 27.09.2012 року, та
зобов'язання Реєстраційної служби ГУЮ
у Харківській області внести запис про
право власності ОСОБА_5 на нежитлові
приміщення першого поверху №21-1, 21-7, 21-8
загальною площею 140,3 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 139-142, 206-210, том 2, а.с.
26-31).

В ході розгляду зазначеної заяви, суди
першої та апеляційної інстанцій
встановили обставини проведення
органом державної виконавчої служби
спірних прилюдних торгів у виконавчому
провадженні по зверненню стягнення на
спірне нерухоме майно як майно, яке
було передано в заставу
банку-кредитодавця з підстав, не
пов'язаних із здійсненням громадянкою
України ОСОБА_5 підприємницької
діяльності. З огляду на таке, суди
дійшли висновку, що спірне заставне
майно, належне фізичній особі ОСОБА_5 на
праві власності не підлягає включенню
до складу її ліквідаційної маси як
фізичної особи-підприємця, визнаного
банкрутом згідно постанови від 14.12.2012
року, а вимоги ліквідатора банкрута
Погорілої О.І. про визнання недійсним
угоди про відчуження спірного майна із
спеціальних підстав, передбачених
частиною 10 статті 17 Закону про
банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013
року, є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами, 03.09.2014 року
ліквідатор банкрута Погоріла О.І.
звернулася до суду першої інстанції зі
заявою (вхідний суду 30335), в якій просила
визнати недійсним правочин щодо
продажу належних банкруту нежитлових
приміщень першого поверху №21-1, 21-7, 21-8
загальною площею 140,3 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1 із застосуванням наслідків
його недійсності, з підстав реалізації
органом державної виконавчої служби
спірного нерухомого майна з публічних
торгів з порушенням положень Сімейного
та Цивільного кодексів України (том 5,
а.с. 31 - 37).

Відмовляючи у прийнятті зазначеної
заяви до розгляду ухвалою від 08.09.2014
року, суд першої інстанції виходив з
того, що спір про визнання недійсним
правочину, вчиненого за результатами
продажу нерухомого майна ОСОБА_5 з
публічних торгів, не підлягає розгляду
в межах справи про банкрутство ОСОБА_5
як фізичної особи-підприємця, оскільки
спірне майно було реалізоване органом
державної виконавчої служби ще до
моменту порушення провадження у даній
справі про банкрутство ухвалою суду
від 31.08.2012 року, заява про визнання
недійсним правочину з реалізації
спірного майна в межах справи про
банкрутство вже слухалась судами і з
цього приводу прийнято судові рішення
про відсутність правових підстав для
її задоволення в межах провадження у
справі про банкрутство.

За результатами перегляду справи в
апеляційному порядку, апеляційний суд
скасував оскаржувану ухвалу від 08.09.2014
року, справу передав на розгляд до суду
першої інстанції, зазначивши про
неповноту дослідження судом першої
інстанції обставин справи та
передчасність у зв'язку із цим його
висновків про відмову у прийнятті
заяви ліквідатора банкрута Погорілої
О.І. (вхідний суду 30335 від 03.09.2014 року) про
визнання недійсним правочину щодо
продажу спірного нерухомого майна та
застосування наслідків недійсності
правочину.

Виходячи з положень частини 2 статті 41
ГПК України, провадження у справах про
банкрутство здійснюється у порядку,
передбаченому цим кодексом, з
врахуванням вимог Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
норми якого, як спеціальні норми права,
превалюють у застосуванні над
загальними нормами ГПК України.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 12 ГПК
України, господарським судам
підвідомчі справи у спорах з майновими
вимогами до боржника, стосовно якого
порушено справу про банкрутство, у тому
числі справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником.

Як вбачається з матеріалів справи, за
результатами розгляду заяви
ліквідатора банкрута Погорілої О.І. про
визнання недійсним акта державного
виконавця, складеного за результатами
проведення публічних торгів з
реалізації майна ОСОБА_5 (вхідний суду
18073 від 20.05.2013 року) суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, дійшов висновку про
безпідставність звернення ліквідатора
у дану справу про банкрутство з такою
заявою з огляду на встановлені
обставини реалізації спірного
нерухомого майна в ході виконавчого
провадження по зверненню стягнення на
предмет іпотеки, переданий ОСОБА_5 в
заставу банку-кредитодавця з підстав,
не пов'язаних із здійсненням нею
підприємницької діяльності (том 1, а.с.
139-142, 206-210, том 2, а.с. 26-31).

При цьому, звертаючись до
господарського суду зі заявою (вхідний
суду 30335 від 03.09.2014 року) про визнання
недійсним правочину, яким засвідчено
перехід права власності на спірні
нежитлові приміщення від ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, як переможця публічних торгів,
ліквідатор банкрута Погоріла О.І.
зазначала як підставу для визнання
оспорюваного правочину недійсним те,
що спірне заставне майно було
реалізовано на публічних торгах з
порушенням положень сімейного та
цивільного законодавства України, що
визначають порядок відчуження майна,
яке є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя.

В ході розгляду даної справи суди
встановили, що нерухоме майно ОСОБА_5,
яке було реалізовано за результатами
оспорюваних публічних торгів,
перебувало в заставі банку з підстав,
не пов'язаних із здійсненням нею
підприємницької діяльності, що
свідчить про передання ОСОБА_5 спірного
нерухомого майна в іпотеку банку на
забезпечення виконання своїх
зобов'язань з повернення кредитних
коштів як фізичної особи.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України зазначає, що спір про
визнання недійсним прилюдних торгів,
проведених спеціалізованою
організацією щодо реалізації майна, на
яке було накладено арешт за виконавчим
документом, якщо однією з його сторін є
фізична особа, вирішується в порядку
цивільного судочинства, про що
роз'яснено пунктом 18 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ" №3 від
01.03.2013 року.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 62 ГПК
України, суддя відмовляє у прийнятті
позовної заяви, якщо заява не підлягає
розгляду в господарських судах
України.

За таких обставин справи, колегія
суддів Вищого господарського суду
України, діючи в межах повноважень суду
касаційної інстанції, згідно положень
статей 1115, 1117 ГПК України, погоджується
в цілому з висновками суду першої
інстанції про залишення без розгляду
заяви ліквідатора банкрута Погорілої
О.І. (за вх. №30335 від 03.09.2014 року) про
визнання недійсним правочину щодо
продажу спірних нежитлових приміщень
ОСОБА_5, як фізичної особи, у зв'язку з
чим постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
16.10.2014 року у справі №5023/3916/12 слід
скасувати, а ухвалу господарського
суду Харківської області від 08.09.2014
року - залишити в силі.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційні скарги ОСОБА_4 та
Дзержинського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції
задовольнити.

2. Постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
16.10.2014 року у справі №5023/3916/12 скасувати,
ухвалу господарського суду
Харківської області від 08.09.2014 року
залишити в силі.

Головуючий
Н.Г. Ткаченко

Судді
Л.Й. Катеринчук

С.В. Куровський