м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
за позовомЗаступника прокурора
Подільського району міста Києва в
інтересах держави в особі: Київської
міської радидоЗакритого акціонерного
товариства «Інтерфейс»провнесення
Суддя Смирнова Ю.М.
Представники сторін:
прокурор Степаненко К.Ю.
від позивача Новак Є.Л. -
представник за довіреністю;
від відповідача Гаврилюк М.Д. -
представник за довіреністю.
У судовому засіданні 24.12.2014 у
відповідності до вимог ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Заступник прокурора Подільського
району міста Києва звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовом в інтересах держави в особі
Київської міської ради про внесення
змін до п. 4.2 договору оренди земельної
ділянки, укладеного між позивачем та
відповідачем, зареєстрованого
Головним управлінням земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації), про що
книзі записів державної реєстрації
договорів, виклавши його у такій
редакції: «п. 4.2 річна орендна плата за
земельну ділянку встановлюється у
розмірі 3% (трьох) відсотків від її
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.10.2014 за вказаним позовом
та призначено розгляд справи на 17.12.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.12.2014 продовжено строк
вирішення спору на 15 днів, розгляд
справи відкладено на 24.12.2014.
В судовому засіданні 24.12.2014 прокурор
заявлений позов в інтересах держави
підтримав. Позов мотивовано тим, що
розмір орендної плати, передбачений
чинними умовами договору оренди, є
нижчим за мінімальний розмір орендної
плати, який встановлено Податковим
кодексом України. Оскільки всупереч
рішенню Київської міської ради від
28.02.2013 №89/9146 відповідач не звертався до
позивача із заявою про укладення
додаткової угоди про збільшення
розміру орендної плати, та договір
оренди не приведено у відповідність до
вимог законодавства, прокурор
звернувся з даним позовом до суду.
Позивач позов підтримує у повному
Відповідач проти позову заперечує та
зазначає, що норма Податкового кодексу
України, якою встановлено, що розмір
річної орендної плати не може бути
меншим 3% нормативної грошової оцінки,
діє з 01.04.2014, а отже не розповсюджується
на правовідносини сторін, які виникли
на підставі договору оренди земельної
ділянки, укладеного між позивачем та
відповідачем, зареєстрованого
Головним управлінням земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації), про що
книзі записів державної реєстрації
договорів. Крім того, відповідач вказує
на те, що прокурором не обґрунтовано в
чому саме полягають порушення
інтересів держави при зверненні з
відповідним позовом, а також не
доведено, що відповідач допустив
порушення умов договору.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
учасників судового процесу,
Господарський суд міста Києва, -
Пунктом 5 ст. 121 Конституції України на
прокуратуру України покладається
представництво інтересів громадян або
держави в суді у випадках, встановлених
Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу
України передбачено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Частиною другою цієї
статті визначено способи захисту
цивільних прав та інтересів. Суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.
Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу
України, право на захист особа здійснює
на свій розсуд.
З огляду на положення зазначеної норми
та принцип диспозитивності у
господарському судочинстві, позивач
має право вільно обирати способи
захисту порушеного права чи інтересу.
Відповідно до ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд порушує справи,
зокрема, за позовними заявами
прокурорів та їх заступників, які
звертаються до господарського суду в
інтересах держави. Прокурор, який
звертається до господарського суду в
інтересах держави, в позовній заяві
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах.
Статтею 36-1 Закону України «Про
прокуратуру» визначено, що підставою
представництва в суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави.
Конституційний суд у рішенні від 08.04.1999
у справі №3-рн/99 (далі рішення
Конституційного суду) вказав, що
прокурор або його заступник самостійно
визначає і обґрунтовує в позовній
заяві, в чому полягає порушення
інтересів держави чи в чому існує
загроза інтересам держави, і ця заява,
за статтею 2 Арбітражного
процесуального кодексу України (зараз
ГПК), є підставою для порушення справи в
арбітражному суді.
Із врахуванням того, що «інтереси
держави» є оціночним поняттям,
прокурор чи його заступник у кожному
конкретному випадку самостійно
визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обґрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносинах.
Відповідно до ст.13 Конституції України
земля є об'єктом власності
Українського народу, від імені якого
права власності здійснюють органи
державної влади та органи державної
влади і місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу
України в державній власності
перебувають усі землі України, за
винятком комунальної та приватної
Право державної власності на землю
набувається та реалізується державою в
особі Кабінету Міністрів України, Ради
Міністрів АРК, Київської та
Севастопольської міської Ради,
районних державних адміністрацій у
відповідності до закону.
Згідно зі ст. 9 Земельного кодексу
України передача земельних ділянок у
власність чи користування громадян чи
юридичних осіб відноситься до
Відповідно до статті 6 Закону України
"Про столицю України місто-герой Київ",
місцеве самоврядування у м. Києві
здійснюється територіальною громадою
міста, в тому числі, через Київську
Пунктом 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України визначено,
що до розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу
України юридичні громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.
Статтею 9 Земельного кодексу України
встановлено, що розпорядження землями
територіальної громади міста, передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб, надання земельних
ділянок у користування відноситься до
повноважень Київської міської ради.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, районів у містах належить право
комунальної власності на рухоме і
нерухоме майно, доходи місцевих
бюджетів, інші кошти, землю, природні
ресурси, підприємства, установи та
організації, в тому числі банки,
страхові товариства, а також пенсійні
фонди, частку в майні підприємств,
житловий фонд, нежитлові приміщення,
заклади культури, освіти, спорту,
охорони здоров'я, науки, соціального
обслуговування та інше майно і майнові
права, рухомі та нерухомі об'єкти,
визначені відповідно до закону як
об'єкти права комунальної власності, а
також кошти, отримані від їх
Відповідно до ч. 2 статті 16 Закону
України «Про оренду землі», укладення
договору оренди земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності здійснюється на підставі
рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування - орендодавця,
прийнятого у порядку, передбаченому
Земельним кодексом України, або за
результатами аукціону.

Згідно п. 5 ст. 16 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», від
імені та в інтересах територіальних
громад права суб'єкта комунальної
власності здійснюють відповідні ради.

Таким чином, прокурором вірно
визначено позивача - Київську міську
раду, як орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносинах, а також
наведено відповідні інтереси держави у
сфері земельних відносин, які
порушуються відповідачем.

Як встановлено судом, 25.06.2004 між
Київською міською радою (орендодавець)
та закритим акціонерним товариством
«Інтерфейс» (орендар) укладено договір
оренди земельної ділянки, який
зареєстровано Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації), про
що зроблено запис від 15.07.2004 за № 85-6-00138
у книзі записів державної реєстрації
договорів (далі - Договір).

За умовами вказаного Договору
орендодавець на підставі п. 6 рішення
Київської міської ради від 27.04.2000 №
110/831, за актом приймання-передачі
передає, а орендар приймає в оренду
(строкове платне користування)
земельну ділянку для обслуговування та
експлуатації адміністративних та
виробничих будівель, загальною площею 9
637 кв.м, яка знаходиться на вул. Фрунзе, 82
у Подільському районі м. Києва,
кадастровий номер - 8 000 000 000:85:281:0004 (далі
- об'єкт оренди, земельна ділянка).

Договір укладено на 50 років (п. 3.1
Договору).

Пунктом 4.2 Договору визначено, що річна
оренда плата за земельну ділянку
встановлюється у розмірі 1,5 відсотка
від її нормативної грошової оцінки.

Відповідно до п. 2.2 Договору нормативна
грошова оцінка земельної ділянки
згідно з витягом з технічної
документації № Ю-28317/2004 становить 5 212
322,78 грн.

У відповідності зі ст. 21 Закону України
«Про оренду землі» орендна плата за
землю - це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди
(крім строків внесення орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності, які
встановлюються відповідно до
Податкового кодексу України).

Згідно ст. 288 Податкового кодексу
України підставою для нарахування
орендної плати за земельну ділянку є
договір оренди такої земельної
ділянки. Платником орендної плати є
орендар земельної ділянки. Об'єктом
оподаткування є земельна ділянка,
надана в оренду. Розмір та умови
внесення орендної плати
встановлюються у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем
Підпунктом 288.5.1 ст. 288 Податкового
кодексу України (зі змінами, внесеними
законом України «Про запобігання
фінансової катастрофи та створення
передумов для економічного зростання в
Україні» від 27.03. 2014 №1166-VII) визначено,
що розмір орендної плати
встановлюється у договорі оренди, але
річна сума платежу не може бути меншою 3
відсотків нормативної грошової оцінки.

З метою приведення у відповідність до
вимог законодавства істотних умов
договорів оренди земельних ділянок,
відповідно до статті 30 Закону України
"Про оренду землі", статей 40, 41, 286, 288
Податкового кодексу України 28.02.2013
Київською міською радою прийнято
рішення № 89/9146 «Про внесення змін до
договорів оренди земельних ділянок у
частині приведення розміру річної
орендної плати у відповідність до
положень статті 288 Податкового кодексу
України».

Відповідно до вказаного рішення орган
місцевого самоврядування вирішив
внести зміни до договорів оренди
земельних ділянок в частині річної
орендної плати, встановивши її у
розмірі 3 % від нормативної грошової
оцінки та покладено на орендарів,
зокрема, закрите акціонерне товариство
«Інтерфейс» обов'язок забезпечити
оформлення внесення відповідних змін
до договорів оренди земельних ділянок.

Відповідно до п. 1 ст. 73 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
акти ради, сільського, селищного,
міського голови, голови районної в
місті ради, виконавчого комітету
сільської, селищної, міської, районної
у місті (у разі її створення) ради,
прийняті в межах наданих їм
повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Згідно з п. 1 ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» рада
в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до п. 4.3 Договору розмір
орендної плати може змінюватись за
згодою сторін шляхом прийняття
відповідного рішення Київською
міською радою та внесення змін до цього
Договору.

Розмір орендної плати може
переглядатись у випадках, передбачених
законом, за згодою сторін, але не
частіше ніж один раз на рік (п. 4.7
Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 187 Господарського
кодексу України спори, що виникають при
укладанні господарських договорів за
державним замовленням, або договорів,
укладення яких є обов'язковим на
підставі закону та в інших випадках,
встановлених законом, розглядаються
судом.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про
оренду землі» зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується в судовому
порядку.

Статтею 651 Цивільного кодексу України
встановлено, що зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом; а
також у разі істотної зміни обставин,
якими сторони керувалися при укладенні
договору (ст. 652 Цивільного кодексу
України).

Нормами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України встановлено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 188 Господарського
кодексу України сторона договору, яка
вважає за необхідне змінити договір,
повинна надіслати пропозиції про це
другій стороні за договором.

Частиною 4 ст. 188 Господарського кодексу
України визначено, що у разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
договору або у разі неодержання
відповіді у встановлений строк з
урахуванням часу поштового обігу,
заінтересована сторона має право
передати спір на вирішення суду.

Частиною 5 ст. 188 Господарського кодексу
України передбачено, що якщо судовим
рішенням договір змінено або
розірвано, договір вважається зміненим
з дня набрання чинності даним рішенням,
якщо іншого строку набрання чинності
не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом.

Як на момент укладення спірного
договору, так і на момент розгляду
спору в суді, орендна плата за земельні
ділянки державної та комунальної
власності була/є регульованою ціною,
що, в свою чергу, свідчить про наявність
підстав для перегляду розміру орендної
плати - у разі законодавчої зміни її
граничного розміру.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 19.01.2011 р. у справі №41/153пд, в
постановах Верховного Суду України від
06.12.2010 р. у справі №2-1/1006-200, від 30.05.2011 р. у
справі №17/299-10, від 04.07.2011 р. у справі
№41/81пд, від 23.05.2011 р. у справі №7/105-10
(30/234-09).

З метою однакового і правильного
застосування господарськими судами
норм матеріального і процесуального
права у розгляді справ у спорах, що
виникають із земельних відносин,
Пленум Вищого господарського суду
України надав роз'яснення у формі
постанови № 6 від 17.05.2011 «Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин», у п. 2.18 якої зазначається, що
вирішення спорів про внесення змін до
договору пов'язане із застосуванням
положення частини першої статті 626
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої договір є узгодженим
волевиявленням двох або більше сторін,
і тому суд не може зобов'язати іншу
сторону договору внести зміни до нього.
Отже, зацікавлена сторона у випадках,
передбачених законом, може просити суд
про внесення зміни до договору згідно з
рішенням суду, а не про зобов'язання
відповідача внести такі зміни до
договору.

Згідно з п. 2.19 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 6 від
17.05.2011 «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин» у разі
прийняття уповноваженим органом
рішення про внесення змін до ставок
орендної плати за землю та
затвердження нових коефіцієнтів, що
використовуються для розрахунку
орендної плати за земельні ділянки,
такі обставини можуть не братися судом
до уваги лише у разі скасування
відповідного рішення органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування в установленому
законом порядку.

Судам слід враховувати, що розмір
орендної плати за землю визначається
сторонами у договорі, в тому числі може
визначатися шляхом встановлення
відсоткового відношення до
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки, що відповідає чинному
законодавству України, зокрема,
приписам частини першої статті 15,
статті 21 Закону України «Про оренду
землі».

Статтею 30 Закону України «Про оренду
землі» передбачено, що зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку. Оскільки орендна
плата за земельні ділянки державної та
комунальної власності є регульованою
ціною, то законодавча зміна граничного
розміру цієї плати може бути підставою
для перегляду розміру орендної плати,
встановленої умовами договору. При
цьому надсилання відповідачеві
пропозицій щодо внесення змін до
договору оренди є правом, а не
обов'язком позивача, тому недотримання
останнім вимог частини другої статті 188
ГК України щодо надсилання іншій
стороні пропозицій про зміну умов
договору не позбавляє його права
звернутися до господарського суду з
позовом про зміну умов договору.

При цьому, суд вважає за необхідне
зазначити, згідно з позицією
Верховного Суду України, що викладена у
постанові від 20.11.2012 у справі №
28/5005/640/2012 з посиланням на рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2002
надсилання відповідачу про внесення
змін до спірного договору оренди є
виключно правом, а не обов'язком
позивача, тому недотримання вимог ст. 188
Господарського кодексу України щодо
обов'язку надсилання іншій стороні
пропозицій про зміну умов договору
оренди земельної ділянки не позбавляє
його права звернутися до суду з позовом
до відповідача про зміну умов договору
за наявності спору, тобто відсутності
згоди на зміну умов договору.

Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (КМДА) листом від 22.04.2013 № 05704-8028
повідомляв відповідача про
необхідність приведення спірного
договору оренди у відповідність до
вимог щодо розміру орендної плати,
визначеного рішенням Київської
міської ради №89/9146 від 28.02.2013. Проте
відповідачем покладеного на нього
рішенням Київської міської ради №89/9146
від 28.02.2013 обов'язку щодо забезпечення
оформлення внесення відповідних змін
до договору оренди земельної ділянки
не виконано. За згодою сторін
відповідних змін до договору оренди
земельної ділянки внесено не було.

Враховуючи викладене, а також те, що
розмір орендної плати за землю
законодавчо було змінено, суд
приходить висновку про наявність
підстав зміни договору у частині, що
стосується розміру орендної плати за
користування земельною ділянкою, а
тому позов прокурора підлягає
задоволенню.

Судовий збір, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладається на відповідача і
підлягає стягненню з відповідача в
доход державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82, 83, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста
Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Внести зміни до п. 4.2 договору оренди
земельної ділянки, укладеного між
Київською міською радою та закритим
акціонерним товариством «Інтерфейс»
25.06.2004, зареєстрованого Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), про що зроблено запис
від 15.07.2004 за № 85-6-00188 у книзі записів
державної реєстрації договорів,
виклавши його у такій редакції:

«п. 4.2 Річна орендна плата за земельну
ділянку встановлюється у розмірі 3
(трьох) відсотків від її нормативної
грошової оцінки».

3. Стягнути з закритого акціонерного
товариства «Інтерфейс» (04080, м. Київ,
вул. Фрунзе, 82; ) на
користь Державного бюджету України
судовий збір у розмірі 1 218 (одна тисяча
двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Видати наказ відповідно до ст. 116
Господарського процесуального кодексу
України.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до вимог статті 84
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено: 30.12.2014.

Суддя
Ю.М. Смирнова