ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2014р. Справа №917/1540/14

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Шморгай О.М.

від третьої особи: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,

АДРЕСА_1,36000

до Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Полтавській області,

вул. Леніна, 1/23, м.Полтава,36000

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача: Державне підприємство Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва", вул. Котлова, 218, м.Харків, 61017

про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до господарського суду Полтавської області з позовом до Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Полтавській області про визнання договору оренди №54/12-Н нерухомого майна, що належить до державної власності, укладеного між сторонами 02.04.2012р. недійсним, посилаючись на те, що передане згідно договору в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_2) не належить на праві власності державі, а тому відповідач не мав повноважень на укладення договору.

16.09.2014 року позивачем подано клопотання про зупинення провадження по справі до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, а саме справи № 5/460 за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва" до КП Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", Виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права власності, посилаючись на те, що ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.09.2014 року задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги та прийнято апеляційну скаргу на рішення господарського суду Полтавської області по справі №5/460 від 16.02.2006 року до провадження(а.с.75-83).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 13.10.2014р. року провадження у справі №917/1540/14 було зупинено до закінчення розгляду пов'язаної з нею справи №5/460.

16.12.2014 року представником відповідача подано клопотання б/н від 16.12.2014р. про поновлення провадження у справі, посилаючись на те, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.10.2014 року (а.с.95-97) рішення господарського суду Полтавської області від 16.02.2006 року по справі №5/460 залишено без змін, а ухвалою Вищого господарського суду від 04.12.2014р. (а.с.94) касаційну скаргу ФОП ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.10.2014 р. повернуто без розгляду.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 17.12.2014р. провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду на 26.12.2014р.

Позивач в судове засідання не з'явився, подавши до суду 25.12.2014р. клопотання б/н про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки в судове засідання, посилаючись на погане самопочуття (а.с.104).

Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення , в судове засідання не з'явився, свого представника не направив, подавши до суду заяву №150 від 23.12.2014р. про розгляд справи за відсутності повноважного представника (а.с.103), а також письмові пояснення (а.с.44), в яких проти позову заперечує з посиланням на те, що право власності на орендоване приміщення зареєстровано за Державою в особі Верховної Ради України (в повному господарському віданні ДП МОУ "Харківське управління механізації та будівництва" на підставі рішення господарського суду Полтавської області від 16.02.2006 року, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим КП Полтавське бюро технічної інвентаризації „Інвентаризатор" № 11907473 від 21.09.2006 року, де зазначено опис цього об'єкту (нежитлової будівлі).

Враховуючи те, що судом виконані вимоги ГПК України щодо повідомлення учасників процесу про час і місце розгляду справи, а також приписи ГПК України стосовно розгляду справи впродовж розумного строку, суд вважає можливим розглянути справу без участі представників позивача і третьої особи за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні представник Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Полтавській області проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.55-57), посилаючись на те, що нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 передані в оренду ФОП ОСОБА_2 відповідно до договору оренди №54/12-Н нерухомого майна належать до державної власності, їх власником є Держава в особі Верховної ради України, а знаходиться вказане майно у господарському віданні Державного підприємства Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва", про що свідчить витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №11907473 від 21.09.2006р.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, встановив, що 02 квітня 2012 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області (далі - Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (далі - Орендар) було укладено договір оренди № 54/12-Н нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - договір), відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне майно - нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 416, 8 кв.м., вартість якого становить 208 280, 00 грн.(а.с. 11-14).

Строк дії договору оренди встановлений до 02 березня 2015 року.

У Договорі сторони погодили предмет договору оренди, порядок передачі та повернення об'єкта оренди, орендну плату, строк та умови зміни до договору, його припинення, а також досягнули домовленостей щодо інших істотних умов, необхідних для даного виду договорів.

Пунктом 1.5 Договору встановлено, що об'єкт оренди знаходиться на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва".

Договір підписано сторонами без будь-яких зауважень і застережень та скріплено печатками.

Договір погоджено ДП Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва", про що свідчить підпис голови реорганізаційної комісії М.Г. Дрощенко на останньому аркуші договору (а.с.15).

Передача державного майна в оренду підтверджується Актом приймання-передачі в оренду нерухомого майна, що належить до державної власності від 02 квітня 2012 року, який є невід'ємною частиною Договору (а.с.16).

Як зазначає позивач у позовній заяві (а.с.2-5), перебування майна на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва" не є свідченням того, що нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 416, 8 кв.м. є державною власністю. Виходячи з цього, позивач вважає, що відповідач не мав права укладати договір оренди № 54/12-Н нерухомого майна, що належить до державної власності від 02.04.2012 року, так як вказаний у договорі об'єкт оренди - нежитлове приміщення площею 416,8 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, не являвся та не являється власністю Держави, у зв'язку з чим позивач просить визнати договір оренди недійсним.

При винесенні рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст.760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно до ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Відповідно до ч.1. ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до п.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013, № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", об'єктами оренди державного та комунального майна може бути лише майно, зазначене у частині першій статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Укладення договорів оренди майна, яке відповідно до пункту 2 статті 4 названого Закону та інших законодавчих актів України не може бути об'єктом оренди є підставою для визнання таких договорів недійсними на підставі статті 215 ЦК України.

Статтею 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що орендодавцями державного майна є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам.

Пунктом 2.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", передбачено що у вирішенні спорів щодо визнання дійсним або недійсним договору оренди необхідно враховувати вимоги статей 220, 640, 759, 760, 794 ЦК України, статей 7 - 10, 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частин 1,3 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

В позовній заяві позивач посилається на те, що нежитлові приміщення розташовані за адресою: АДРЕСА_2, не являються власністю держави, а тому Фонд Державного майна не мав повноважень на укладення договору оренди.

Твердження позивача спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 16.02.2006 року (а.с.51-52) по справі №5/460 , залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.10.2014 року, визнано право власності на будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, а саме: гараж-майстерню (склад матеріалів) - А-2, майстерню (склад електриків) - Б-1, майстерню (ремонтна майстерня) - В, гараж-склад (склад агрегатів та ПММ) - Г, гараж (склад МТВ) - Д, майданчик для будівельної техніки №4 та загорожу території №1-3 за Міністерством оборони України, м.Київ в особі Державного підприємства Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва", м.Харків, вул.Котлова, 218, код 24975516.

Крім того, в матеріалах справи міститься витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якого вбачається, що колективним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" 21.09.2006р. зареєстровано за ДП Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва" право власності на нежитлові будівлі та споруди по АДРЕСА_1.

Згідно вищезазначеного витягу, власником нежитлових будівель і споруд по АДРЕСА_1 зазначено Державу в особі Верховної Ради України в повному господарському віданні Державного підприємства Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва".

Відповідно до ч. 2 статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, на даний час факт права власності нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 за Міністерством оборони України не потребує повторного доказування при розгляді даної справи.

У відповідності до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем не надано жодних доказів порушення його законних прав та інтересів, а оспорюваний договір містить всі істотні умови, передбачені законодавством, відповідач мав всі повноваження для укладення договору, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 ГПК України, відповідно до якої судовий збір при відмові в задоволенні позову покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Повне рішення складено 31 грудня 2014 року.

СУДДЯ Кульбако М.М.