КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р.
Справа№ 910/21328/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук
Р.А.

за участю представників:

від позивача Галатенко Є.Є.
- дов. №ГН-14-Ю від 25.12.2013 р.

від відповідача не з'явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства

«Страхова компанія
«ВУСО»

на рішення господарського
суду міста Києва

від 11.11.2014 р. (суддя
Бондаренко Г.П.)

у справі №910/21328/14

за позовом Приватного
акціонерного товариства

«Страхова компанія
«ВУСО»

(далі - ПрАТ «СК
«ВУСО»)

до Приватного
акціонерного товариства

«Європейський
страховий альянс»

(далі - ПрАТ
«Європейський страховий альянс»)

про стягнення 4 560,80
грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 11.11.2014 р. у справі №910/21328/14
позов задоволено частково, стягнуто з
ПрАТ «Європейський страховий альянс»
на користь ПрАТ «СК «ВУСО» страхове
відшкодування в розмірі 2 519,00 грн. та 1
009,08 грн. судового збору. В задоволенні
інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із згаданим рішенням
суду, позивач оскаржив його в
апеляційному порядку, просив скасувати
та прийняти нове про задоволення
позову в повному обсязі. В
обґрунтування своїх вимог зазначив, що
оскаржене рішення прийнято з
порушенням норм матеріального права.
На думку апелянта, суд першої інстанції
не правильно визначив характер спірних
правовідносин, які виникли між
сторонами, й відповідно невірно
застосував норми законодавства, які
регулюють спірні правовідносини. За
твердженням апелянта, місцевим судом
неправомірно задоволено позов з
урахуванням звіту про оцінку
пошкодженого транспортного засобу,
оскільки звіт є лише попереднім
оціночним документом, а реальним
підтвердженням виплати суми
страхового відшкодування
страхувальнику являється платіжне
доручення тощо.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.12.2014 р.
апеляційну скаргу ПрАТ «СК «ВУСО»
прийнято до провадження в складі
колегії суддів: головуючий суддя
Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О.,
Коршун Н.М. та призначено розгляд
справи на 23.12.2014 року.

Представник відповідача в судове
засіданні не з'явився, надіслав відзив
на апеляційну скаргу, в якому доводи
скарги заперечив, просив не брати їх до
уваги, а відтак рішення місцевого суду
як законне та обґрунтоване залишити
без змін, справу розглянути без його
участі.

Представник апелянта в судовому
засіданні доводи скарги підтримав,
просив її задовольнити, оскаржене
рішення скасувати та прийняти нове про
задоволення позову в повному обсязі за
наведених в скарзі підстав.

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
долучені до матеріалів справи письмові
докази, виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
скарга не підлягає задоволенню.

Так, ПрАТ «СК «ВУСО» звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до ПрАТ «Європейський
страховий альянс» про стягнення 4 560,80
грн. Позовні вимоги обґрунтовано
положеннями ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188 ЦК
України, ст. 27 Закону України «Про
страхування» тощо.

Суд першої інстанції, заслухавши
пояснення представника відповідача,
розглянувши матеріали справи та докази
в їх сукупності, дійшов висновку про
обґрунтованість частини позовних
вимог й прийняв рішення про часткове
задоволення позову.

Так, задовольняючи позов частково,
місцевий суд посилався на те, що за
приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи на
підставі звіту, в межах, передбачених
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, за мінусом франшизи тощо.

Апеляційний господарський суд
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції.

Так, матеріалами справи встановлено, що
позивачем як страховиком, на підставі
заяви страхувальника від 31.05.2012 р.,
страхового акту №2596-02 по договору
страхування наземного транспорту
№-10 від 29.08.2011 р., страхувальнику
виплачено страхове відшкодування в
розмірі 5 070,80 грн. в зв'язку з
пошкодженням внаслідок ДТП автомобіля
«Toyota Highlander», державний реєстраційний
номер АН5757ОС (далі - автомобіль «Toyota
Highlander»), застрахованого у позивача на
підставі договору добровільного
страхування наземного транспорту
№-10 від 29.08.2011 року, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією платіжного доручення
№9233 від 27.07.2012 р.

Згадана ДТП сталася 29.05.2012 р. з вини
водія автомобіля «ЗАЗ ТФ69», державний
реєстраційний номер АН3664НЕ (далі -
автомобіль «ЗАЗ ТФ69»), що
підтверджується постановою
Ленінського районного суду м. Донецька
від 15.06.2012 р. по справі №3/0532/1077/2012. Цією
постановою водія автомобіля «ЗАЗ ТФ69»
Гросу В.А. визнано винним у вчиненні
передбаченого ст.124 КУпАП
адміністративного правопорушення та
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді накладення
штрафу в розмірі 340,00 грн.

До страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, яка
одержала страхове відшкодування, має
до відповідальної за завдані збитки
особи (ст. 993 ЦК України).

Аналогічні положення містять й приписи
ст. 27 Закону України «Про страхування».

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлено
законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Таким чином, виходячи із системного
аналізу згаданих норм, до позивача в
межах фактичних витрат і суми
страхового відшкодування потерпілій
особі перейшло право зворотної вимоги
до особи, відповідальної за регресними
вимогами.

Такою особою, в даному випадку, є винний
у скоєнні ДТП водій автомобіля «ЗАЗ
ТФ69» Гросу В.А., власником автомобіля
«ЗАЗ ТФ69» є ПрАО «Донецьксталь»
металургійний завод, цивільно-правова
відповідальність якого пов'язана з
експлуатацією автомобіля «ЗАЗ ТФ69»,
яким спричинено ДТП та нанесено шкоду
застрахованому у позивача автомобілю
«Toyota Highlander», чинним на момент ДТП був
поліс №АА/6005241.

Якщо цивільно-правова
відповідальність перед третіми
особами застрахована у певного
страховика, останній стає
відповідальною особою, адже внаслідок
укладення договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів страховик в межах
страхової суми несе відповідальність
за завдану застрахованою ним особою
шкоду, тобто бере на себе всю
відповідальність за свого
страхувальника, яка виникає внаслідок
заподіяння шкоди джерелом підвищеної
небезпеки, оскільки застрахував такий
страховий ризик, як відповідальність
за шкоду, заподіяну джерелом
підвищеної небезпеки.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями п. 12.1 ст. 12 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що розмір
франшизи при відшкодуванні шкоди,
заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотків від
ліміту відповідальності страховика, в
межах якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Відповідно до звіту про оцінку розміру
заподіяних пошкодженням транспортного
засобу збитків №01-21/08 від 21.08.2012 р.,
складеного експертом фізичною
особою-підприємцем Кулишем О.В.,
завданий власникові автомобіля «Toyota
Highlander» в результаті його пошкодження
при ДТП матеріальний збиток визначено
на підставі акту огляду транспортного
засобу від 06.06.2012 р. і ремонтної
калькуляції №793 від 21.08.2012 р., він
складає 3 029,00 грн. Згідно полісу
№АА/6005241 ліміт відповідальності за
шкоду заподіяну майну складає 50 000,00
грн., розмір франшизи за полісом - 510,00
грн.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 2 519,00 грн., тобто
сума вартості матеріального збитку,
завданого власникові автомобіля «Toyota
Highlander» згідно звіту про оцінку розміру
заподіяних пошкодженням транспортного
засобу збитків №01-21/08 від 21.08.2012 р. за
вирахуванням франшизи (3 029,00 грн. - 510,00
грн. = 2 519,00 грн.).

За таких обставин, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновками місцевого суду, як
законними, обґрунтованими обставинами
й матеріалами справи, детальний аналіз
яких, як і нормативне обґрунтування
прийнятого судового рішення наведено
місцевим судом, підстав для скасування
його не знаходить. Доводи апелянта по
суті скарги, як безпідставні й
необґрунтовані не заслуговують на
увагу, оскільки не підтверджуються
жодними доказами по справі й не
спростовують викладених в судовому
рішенні висновків.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВУСО» залишити без
задоволення, рішення господарського
суду міста Києва від 11.11.2014 р. у справі
№910/21328/14 - без змін.

Матеріали справи №910/21328/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя
С.Я. Дикунська

Судді
С.О. Алданова

Н.М. Коршун