КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р. Справа№ 910/11544/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі судового засідання -
Натха М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Кредо»

на рішення господарського суду міста
Києва від 01.09.2014 (дата підписання 05.09.2014)

по справі № 910/11544/14 (суддя Бондарчук
В.В.)

за позовом Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Кредо»

до Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування»

про стягнення 32 962,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Товариство з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Кредо» звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «АХА
Страхування» про стягнення 32 962,52 грн. в
рахунок відшкодування витрат,
пов'язаних зі сплатою страхового
відшкодування.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 01.09.2014 у справі № 910/11544/14 у
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Товариство з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Кредо» звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 01.09.2014 у справі № 910/11544/14
та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято судом
першої інстанції з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
за недоведеністю обставин, що мають
значення для справи та невідповідності
висновків суду обставинам справи.

Разом із апеляційною скаргою скаржник
подав клопотання про поновлення строку
на апеляційне оскарження рішення
місцевого господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.10.2014 у справі
№910/11544/14 у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді:
Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю. поновлено
Товариству з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Кредо» строк на подання апеляційної
скарги на рішення господарського суду
міста Києва від 01.09.2014 по справі №
910/11544/14, апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 18.11.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.11.2014 розгляд
справи № 910/11544/14 відкладено на 09.12.2014.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про час та місце судового
розгляду повідомлені належним чином.

Судова колегія вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
представників сторін, явка яких в
судове засідання обов'язковою не
визнавалась.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як слідує із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
16.08.2007 між Товариством з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Кредо» як страховиком та Калягіною
Елеонорою Олександрівною як
страхувальником було укладено договір
страхування наземного транспорту
№DOT0AK00052946, відповідно до якого було
застраховано майнові інтереси
страхувальника, пов'язані з володінням,
користуванням та розпорядженням
транспортним засобом - «ВАЗ 211210»,
державний номер АН 4077 ВТ.

Відповідно до п.3.1. Договору
вигодонабувачем є ПриватБанк.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що
страховик зобов'язується у разі
настання страхового випадку здійснити
страхове відшкодування страхувальнику
або вигодонабувачу, а страхувальник
зобов'язується своєчасно сплачувати
страхові платежі та виконувати інші
умови правил страхування.

Згідно з п. 9 договору строк договору
становить 12 місяців (один рік) з 16.08.2007
по 15.08.2008. При бажанні страхувальника
застрахувати транспортний засіб на
строк, більший за 12 місяців, та у разі
сплати страхового платежу, зазначеного
у п. 8 договору, договір вважається
щорічно продовженим на відповідний
строк, за який здійснена сплата
страхового платежу.

Як вбачається з меморіальних ордерів,
страхувальником - Калягіною Елеонорою
Олександрівною були сплачені страхові
платежі: 16.08.2007 - 2087,02 грн., 15.08.2008 - 1995,19
грн.

Отже, договір страхування наземного
транспорту №DOT0AK00052946 від 16.08.2007 був
продовжений до 15.08.2009.

06.07.2009 на автодорозі Волноваха -
Тельманове сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «ВАЗ 211210», державний номер
АН 4077 ВТ, що належить Калягіній
Елеонорі Олександрівні, під керуванням
Калягіна Андрія Івановича та
автомобіля «ВАЗ 211540», державний номер
АН 6641 СМ, під керуванням Маліча Михайла
Володимировича.

У постанові Тельманівського районного
суду Донецької області від 29.09.2009 у
справі № 3-863/2009 встановлено, що у
відношенні Маліча М.В. складено
протокол серії АН № 010372 від 24.09.2009 про
адміністративне правопорушення,
передбачене ст. 124 КпАП України, в якому
вказується, що 06.07.2009 о 08 год.00 хв. Маліч
М.В., рухаючись по другорядній дорозі з
с. Гранітне по а/ш Волноваха-Тельманове,
керуючи автомобілем ВАЗ 211540, державний
номер - АН 6641 СМ не надав дорогу
транспортному засобу, який наближався
до даного перехрещення проїзних частин
по головній дорозі, в результаті чого
скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 211210,
державний номер - АН 4077 ВТ, що
спричинило пошкодження транспортних
засобів, чим порушив п. 16.11 ПДР України.
Провадження у справі про
адміністративне правопорушення у
відношенні Маліча М.В. за ст. 124 КпАП
України закрито в зв'язку із
закінченням строків давності
притягнення до адміністративної
відповідальності.

08.07.2009 страхувальник Калягіна Е.О.
звернулась із заявою про виплату
страхового відшкодування.

Відповідно до звіту № 002-394 від 23.07.2009,
складеного суб'єктом оціночної
діяльності ТОВ «Оперейтор», вартість
матеріальної шкоди, завданої в
результаті ДТП, автомобілю «ВАЗ 211210»,
державний номер АН 4077 ВТ, склала 33 699,37
грн.

29.07.2009 позивачем складено страховий акт
№ К-1034 згідно якого вказану вище ДТП
визнано страховим випадком та
визначено суму страхового
відшкодування у розмірі 33 472,52 грн. (за
вирахуванням франшизи).

30.07.2009 Товариством з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Кредо» виплачено на користь
вигодонабувача - ПриватБанку страхове
відшкодування у розмірі 33 472,52 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№10590 від 30.07.2009.

Відповідно до інформації Моторного
(транспортного) страхового бюро
України, наданої у листі №7/2-28/16947 від
24.06.2014, цивільно-правова
відповідальність Малича М.В. перед
третіми особами за шкоду, завдану
внаслідок експлуатації транспортного
засобу ВАЗ 21154, державний номер - АН 6641
СМ, застрахована в АТ «СК «АХА
Страхування» за полісом ВВ/9914273, згідно
якого ліміт по майну встановлено в
розмірі 25500,00 грн., франшиза - 2 %, дія
полісу - з 04.12.2008 по 03.12.2009.

Обґрунтовуючи свої вимоги, Товариство
з додатковою відповідальністю
"Страхова компанія "Кредо" зазначає, що
у зв'язку з тим, що ним було здійснено
виплату страхового відшкодування
власнику пошкодженого автомобіля «ВАЗ
211210», державний номер АН 4077 ВТ, позивач
відповідно до ст.993 Цивільного кодексу
України та ст. 27 Закону України «Про
страхування», набув право вимоги до
особи, відповідальної за завдані
збитки. Тож, враховуючи, що
цивільно-правова відповідальність за
шкоду перед третіми особами, завдану
внаслідок експлуатації транспортного
засобу «ВАЗ 211540», державний номер АН 6641
СМ застрахована у Приватному
акціонерному товаристві "Страхова
компанія "АХА Страхування" за полісом
№ВВ/9914273, а також з огляду на те, що
водія автомобіля «ВАЗ 211540», державний
номер АН 6641 СМ визнано винним у скоєнні
правопорушення, позивач просить
стягнути з відповідача шкоду, завдану з
вини водія Маліча М.В. в розмірі 32 962,52
грн.

Відмовляючи в задоволенні позову,
місцевий господарський суд виходив з
того, що позивач, як страховик, який
виплатив страхове відшкодування, набув
права кредитора (потерпілого в ДТП), а
тому в порядку та у строки, визначені
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», зобов'язаний
був направити відповідачу заяву про
виплату страхового відшкодування,
оскільки позивач із такою заявою не
звертався, то строк виплати страхового
відшкодування не настав, що свідчить
про не порушення відповідачем прав
позивача.

Крім того, суд першої інстанції
відхилив подану відповідачем заяву про
застосування строку позовної давності
посилаючись на те, що перебіг позовної
давності перервався на підставі
частини 2 ст. 264 ЦК України у зв'язку із
поданням позивачем 04.07.2012 позову до
суду, який згодом було залишено без
розгляду.

Колегія суддів, переглядаючи рішення
місцевого господарського суду в
апеляційному порядку, не може
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 Господарського
кодексу України об'єкти страхування,
види обов'язкового страхування, а також
загальні умови здійснення страхування,
вимоги до договорів страхування та
порядок здійснення державного нагляду
за страховою діяльністю визначаються
Цивільним кодексом України, цим
Кодексом, законом про страхування,
іншими законодавчими актами.

Закон України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» регулює
відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів і спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

Системний аналіз положень цього Закону
дає підстави для висновку, що у момент
укладення договору обов'язкового
страхування страховик приймає на себе
зобов'язання відповідати перед
невизначеним і невідомим заздалегідь
колом осіб за майнову шкоду, завдану
цим особам страхувальником
відповідальності, тобто приймає на
себе фінансові ризики виплати
відшкодування завданої
страхувальником іншій особі майнової
шкоди.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою у випадках,
встановлених законом. До нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27
Закону України «Про страхування» до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Тобто у таких правовідносинах
відбувається передача (перехід) права
вимоги від страхувальника
(вигодонабувача) до страховика. Нового
зобов'язання із відшкодування збитків
при цьому не виникає, оскільки
відбувається заміна кредитора:
потерпілий (страхувальник,
вигодонабувач) передає страховику своє
право вимоги до особи, відповідальної
за спричинення шкоди. Отже, страховик
виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдані
збитки, може бути як безпосередній
заподіювач шкоди, так і страхова
компанія, відповідальна за останнього.

Товариство з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Кредо», виплативши страхове
відшкодування вигодонабувачу за
договором страхування наземного
транспорту №DOT0AK00052946 від 16.08.2007,
отримала від останнього право вимоги
до Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування»,
яка застрахувала відповідальність
перед третіми особами винного у
заподіянні шкоди водія Маліча М.В.

Таким чином, Товариство з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Кредо» реалізувало своє право
кредитора шляхом пред'явлення вимоги
до Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування»,
оскільки за договором страхування
відповідальності у відповідності до
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» останнє надало
згоду на прийняття обов'язку сторони
боржника у деліктному зобов'язанні,
якщо воно виникне.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закон України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» ( в редакції на час виплати
страхового відшкодування) для
отримання страхового відшкодування
особа, яка має право на відшкодування,
подає страховику (або якщо страховик
невідомий - МТСБУ) відповідну заяву.

Наведена норма матеріального права
регулює порядок страхового
відшкодування у правовідносинах між
потерпілим (або особою, яка має право на
отримання відшкодування) і
страховиком, які відбуваються до
заміни кредитора.

Враховуючи викладене, до нового
кредитора - Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Кредо» обов'язок подачі заяви не
перейшов і не міг перейти, оскільки для
останнього відповідач у справі
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «АХА Страхування» -
не є страховиком у розумінні наведеної
норми, а є особою, відповідальною за
завдані збитки в порядку ст. 993 ЦК
України та ст. 27 Закону України «Про
страхування».

Крім того, відповідно до рішення
Конституційного Суду України № 15-рп/2002
від 09.07.2002 кожна особа має право вільно
обирати незаборонений законом спосіб
захисту прав і свобод, у тому числі й
судовий. Можливість судового захисту
не може бути поставлена законом, іншими
нормативно-правовими актами у
залежність від використання суб'єктом
правовідносин інших засобів правового
захисту. Держава може стимулювати
вирішення правових спорів у межах
досудових процедур, однак їх
використання є правом, а не обов'язком
особи, яка потребує такого захисту.

Таким чином, позивач у справі отримав
право вимоги потерпілої особи після
виплати страхового відшкодування та не
зобов'язаний звертатися безпосередньо
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток, або до особи, у якої
застраховано її цивільно-правову
відповідальність, з вимогою виплати
матеріального відшкодування. Тому,
Товариство з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Кредо» може реалізувати своє право
шляхом подачі позову до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
04.11.2014 у справі № 910/17223/13, яка відповідно
до приписів статті 111-28 Господарського
процесуального кодексу України є
обов'язковою для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про відмову в позові на тій
підставі, що страхова компанія -
позивач не звернулась до страхової
компанії -відповідача із заявою в
порядку п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», є помилковим.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» ( в редакції на час ДТП та
виплати страхового відшкодування)
встановлено, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від страхової
суми, в межах якого відшкодовується
збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Як зазначалось вище, згідно інформації
Моторного (транспортного) страхового
бюро України (лист №7/2-28/16947 від 24.06.2014)
відповідно до полісу ВВ/9914273 ліміт
відповідальності по майну встановлено
в розмірі 25500,00 грн., а франшиза
становить 2 %, що складає 510,00 грн. Тому,
відповідач згідно полісу ВВ/9914273 несе
відповідальність за заподіяння шкоди
майну в розмірі 24 990,00 грн. (25500,00 грн. -
510,00 грн.).

Позивач же в позовній заяві просить
стягнути з відповідача 32 962,52 грн., що на
7972,52 грн. перевищує ліміт його
відповідальності за заподіяну шкоду
майну третьої особи (32 962,52 грн. - 24 990,00
грн. = 7972,52 грн.).

Отже, обґрунтованими є лише позовні
вимоги позивача на суму 24 990,00 грн., а
решта вимог на суму 7972,52 грн. є
необґрунтованими.

08.07.2014 відповідачем подано до суду
першої інстанції заяву про
застосування строків позовної
давності, яка обґрунтована тим, що для
позивача перебіг позовної давності
розпочався з моменту виплати
страхового відшкодування - 30.07.2009, і
станом на день подання позовної заяви
позовна давність спливла (пройшло
майже п'ять років). Тому, відповідач на
підставі п. 4 ст. 267 ЦК України у зв'язку
зі спливом позовної давності просив
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

За доводами позивача, викладеними в
позовній заяві, строк позовної
давності ним не пропущений, у зв'язку з
тим, що 04.07.2012 позивач звертався до
господарського суду міста Києва з
позовом до ПрАТ «СК «АХА Страхування»
про стягнення вказаних у даній справі
витрат на виплату страхового
відшкодування. Однак, ухвалою
господарського суду міста Києва від
13.09.2012 у справі № 5011-57/8862-2012 позов було
залишено без розгляду, а тому позивач
вважає, що оскільки ч.1 ст. 265 ЦК України
не містить жодних обмежень щодо
переривання строку позовної давності
(а стосується тільки зупинення),
позовна давність перервалась і її
перебіг розпочався заново з 05.07.2012.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України
встановлено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Частиною першою статті 265 ЦК України
встановлено, що залишення позову без
розгляду не зупиняє перебігу позовної
давності.

У пункті 4.4.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України 29.05.2013 № 10
«Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
зазначено, що з огляду на вимоги
частини першої статті 265 ЦК України
залишення господарським судом позову
без розгляду з підстав, зазначених у
частині першій статті 81 ГПК, не зупиняє
перебігу позовної давності, тобто
перебіг позовної давності, що
розпочався до подання позову,
продовжується в загальному порядку.

З огляду на зазначене, колегія суддів
вважає помилковими доводи позивача та
висновок суду першої інстанції про те,
що перебіг позовної давності
перервався у зв'язку з поданням
позивачем 04.07.2012 позову до суду,
оскільки даний позов ухвалою
господарського суду міста Києва від
13.09.2012 у справі № 5011-57/8862-2012 був
залишений без розгляду на підставі п. 5
ч. 1 ст. 81 ГПК України, а за змістом
частини 2 ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
пред'явленням позову, який не
залишений без розгляду.

Разом з тим, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що до вимог позивача
застосовується загальна позовна
давність тривалістю в три роки, перебіг
якої почався від дня страхового
випадку (06.07.2009).

Отже, оскільки позивач звернувся до
суду з позовом 11.06.2014, ним пропущено
строк позовної давності.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
необгрунтовано відхилено заяву
відповідача про застосування строку
позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Поважних причин пропуску позивачем
строку позовної давності з матеріалів
справи не вбачається та на наявність
таких причин позивач не вказував.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог на суму 24
990,00 грн., у зв'язку зі спливом строку
позовної давності, в решті заявленої
суми в розмірі 7972,52 грн. позов
задоволенню не підлягає з підстав його
необгрунтованості.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011 N 7 «Про деякі питання практики
застосування розділу XII Господарського
процесуального кодексу України» не
підлягає скасуванню судове рішення,
якщо апеляційною інстанцією буде
з'ясовано, що його резолютивна частина
є правильною, хоча б відповідні
висновки місцевого господарського
суду й не були належним чином
обґрунтовані у мотивувальній частині
рішення. Водночас апеляційний
господарський суд у мотивувальній
частині своєї постанови не лише
вправі, а й повинен зазначити власну
правову кваліфікацію спірних
відносин та правову оцінку

обставин справи.

З огляду на те, що резолютивна частина
рішення господарського суду міста
Києва від 01.09.2014 у справі № 910/11544/14 про
відмову в задоволенні позову є
правильною, судова колегія залишає
оскаржуване рішення без змін за
мотивами, викладеними у даній
постанові.

Апеляційна скарга Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Кредо» на рішення
господарського суду міста Києва від
01.09.2014 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Кредо» на рішення
господарського суду міста Києва від
01.09.2014 у справі № 910/11544/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 01.09.2014 у справі № 910/11544/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/11544/14
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
Г.В. Корсакова

Судді
Ю.Л. Власов

Є.Ю. Шаптала