РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23637/14 01.12.14

За позовомПублічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
ДоДержавного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»
Простягнення 10 291,79 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Іванкіна Ю.Б. - дов. № 14-91 від 18.04.2014 р.;

від відповідача: Рудюк Ю.А. - дов. № 80 від 01.07.2014 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» про стягнення 3 317,19 грн. пені, 6 209,10 грн. інфляційних втрат та 765,50 грн. три відсотки річних, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору на купівлю-продаж природного газу № 44/1-104-ПР-15 від 20.12.2012 р

Ухвалою суду від 31.10.2014 року було порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 21.11.2014 року.

У зв'язку з тим, що в абзаці 2 вступної частини ухвали Господарського суду м. Києва про порушення провадження у справі № 910/23637/14 від 31.10.2014 р. судом була допущена описка, а саме - замість Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» зазначено Акціонерне товариство відкритого типу «Жуляни», ухвалою суду від 11.11.2014 р. внесено виправлення в допущену у вступній частині ухвали Господарського суду м. Києва про порушення провадження у справ № 910/23637/14 від 31.10.2013 р. описку.

У судовому засіданні 21.11.2014 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у даному судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено перерву в судовому засіданні до 01.12.2014 р.

У судовому засіданні 01.12.2014 р. представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечив.

В судовому засіданні 01.12.2014 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.2012 р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» (продавець) та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (покупець) було укладено договір № 44/1-104-ПР-15 купівлі-продажу природного газу, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язувався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00. або/ та природний газ видобутий на території України. підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В пункті 2.1 даного договору зазначено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 р. газ обсягом до 126 148,324 тис.куб.м, у тому числі по місяцях кварталів: січень - 11 251,240; лютий - 10 018,870; березень - 10 291,153; квітень - 8 959,223; травень - 8 332,061; червень - 7 886,783; липень - 8 025,104; серпень - 8 255,896; вересень - 8 019,687; жовтень - 10 336,704; листопад - 10 336,704; грудень - 17 895,066.

Умовами п. 6.1 договору встановлено, що оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 30 % від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше за 5 (п'ять) банківських днів до початку місяця поставки товару;

- оплата в розмірі 35 % від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як стверджує позивач, ним на виконання умов договору та додаткових угод до нього, було поставлено протягом жовтня-грудня 2013 р., а відповідачем прийнято природний газ в обсязі 14 429,329 тис.куб.м. на загальну суму 59 651 826,06 грн., що підтверджується актами приймання-передачі, копії яких додані до позовної заяви.

В свою чергу, відповідач остаточний розрахунок за придбаний у грудні 2013 р. природний газ здійснив лише 16.01.2014 р., що призвело до прострочення виконання зобов'язань на 3 дні з 14.01.2014 по 16.01.2014 р. включно.

Зокрема позивач стверджує, що в грудні 2013 р. позивачем на адресу відповідача був поставлений природний газ у об'ємі 1 429,142 тис.куб.м на суму 6 557 945,26 грн. Відповідачем в свою чергу були здійснені наступні перерахування грошових коштів за поставку природного газу у грудні місяці: 13.12.2013 р. - 702 117,06 грн., 19.12.2013 р. - 1 702 553,34 грн., 26.12.2013 р. - 348 451,20 грн., 27.12.2014 р. - 700 000,00 грн. та 16.01.2014 р. - 3 104 547,92 грн.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи вищенаведене, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 3 317, 19 грн., інфляційні втрати у розмірі 6 209,10 грн. та 765,50 грн. три відсотки річних, у зв'язку з невчасним виконанням останнім свого обов'язку з оплати поставленого товару за договором купівлі-продажу природного газу № 44/1-104-ПР-15 від 20.12.2012 р.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив частково, посилаючись на те, що ним було прострочено виконання зобов'язань на 2 дні, а не на 3 дні, як те визначено позивачем у розрахунку.

Крім того, відповідач на підставі статті 233 Господарського кодексу України, просив зменшити розмір пені.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Умовами п. 6.1 договору встановлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

З матеріалів справи вбачається, що в грудні 2013 р. позивачем на адресу відповідача був поставлений природний газ у об'ємі 1 429,142 тис.куб.м на суму 6 557 945,26 грн. Відповідачем в свою чергу були здійснені наступні перерахування грошових коштів за поставку природного газу у грудні місяці: 13.12.2013 р. - 702 117,06 грн., 19.12.2013 р. - 1 702 553,34 грн., 26.12.2013 р. - 348 451,20 грн., 27.12.2014 р. - 700 000,00 грн. та 16.01.2014 р. - 3 104 547,92 грн.

Відповідно до п. 1.9 постанови Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Умовами п. 1.4 зазначеної постанови встановлено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону (див. також частину третю статті 343 ГК України).

З наявних в матеріалах справи документі вбачається, що грошові кошти у розмірі 3 104 547,92 грн. на рахунок Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» були зараховані 16.01.2014 р.

Враховуючи умови п. 6.1 договору купівлі-продажу природного газу № 44/1-104-ПР-15 від 20.12.2012 р., суд приходить до висновку, що прострочення виконання зобов'язань з оплати розпочалося 14.01.2014 р., а завершилося 15.01.2014 р., у зв'язку з зарахування 16.01.2014 р. на рахунок позивача грошових коштів у розмірі 3 104 547,92 грн.

Таким чином, періодом прострочення виконання Державним підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» є 14.01.2014 р. по 15.01.2014 р., тобто 2 дні.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частин 2 статті 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

У зв'язку з тим, що судом встановлене прострочення виконання відповідачем зобов'язань з оплати товару у період з 14.01.2014 по 15.01.2014 р., господарський суд здійснив перерахунок пені за 2 дні, відповідно до якого з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню пеня у розмірі 2 211,46 грн.

При цьому суд відмовляє в задоволенні заяви відповідача про зменшення пені з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

П. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягаю стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4. постанови Пленум Вищого господарського суду України, від 26.12.201 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зважаючи на те, що даний випадок не є винятковим, та враховуючи, що розмір пені є незначним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для її зменшення.

Також позивачем заявлено до стягнення 6 209,10 грн. інфляційних нарахувань та 765,50 грн. три відсотки річних за період прострочення з 14.01.2014 р. по 16.01.2014 р.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3 % річних за період з 14.01.2014 р. по 15.01.2014 р. з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % підлягають задоволенню частково у розмірі 510,34 грн.

Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 6 209,10 грн., з огляду на те, що інфляція нараховується за період прострочення, який становить більше ніж 15 днів у м'ясці за який нараховуються інфляційні втрати.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторін пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 85, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ) 2 211 (дві тисячі двісті одинадцять) грн. 46 коп. пені, 510 (п'ятсот десять) грн. 34 коп. три відсотки річних та 483 (чотириста вісімдесят три) грн. 18 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

08.12.2014 р.

Суддя Спичак О.М.