ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

12 грудня 2014 року Справа № 916/2414/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Губенко Н.М.,
суддів:Вовка І.В.,
Дунаєвської Н.Г.,
Коробенка Г.П.,
Мележик Н.І.,

розглянувши заявуФізичної особи-підприємця ОСОБА_6
про перегляд Верховним Судом України
постановиВищого господарського суду України від 29.07.2014
у справі№ 916/2414/13
за позовом Заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Одеської обласної ради
до: 1) Білгород-Дністровської районної ради; 2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6
провизнання незаконним та скасування рішення районної ради та визнання недійсним договору оренди землі

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.11.2013 позов задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення Білгород-Дністровської районної ради Одеської області від 07.09.2001 №479-ХХІІІ "Про надання земельної ділянки на Будацькій косі біля селища Затока в довгострокову оренду приватному підприємцю ОСОБА_6 для забудови та обслуговування бази відпочинку "Лідія"; визнано недійсним договір оренди, укладений 07.11.2001 Білгород-Дністровською районною радою Одеської області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 щодо земельної ділянки площею 0,9872 га, яка розташована на землях Будацької коси біля селища Затока Білгород-Дністровського району Одеської області та надана для забудови і обслуговування бази відпочинку "Лідія".

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.12.2013 у справі №916/2414/13 рішення господарського суду Одеської області від 05.11.2013 скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.03.2014 постанова Одеського апеляційного господарського суду від 17.12.2013 у даній справі скасована, а справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.05.2014 рішення господарського суду Одеської області від 05.11.2013 у даній справі, за результатами перегляду в апеляційному порядку, скасовано, у задоволенні позову відмовлено, у зв'язку з пропуском позовної давності.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.07.2014 у справі №916/2414/13 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.05.2014 скасовано, рішення господарського суду Одеської області від 05.11.2013 залишено в силі.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 звернулась із заявою про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 29.07.2014 у справі №916/2414/13 з дотриманням строку, передбаченого частиною першою статті 11117 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у якій просить зазначену постанову скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого господарського суду України від 02.10.2012 у справі №16/296-31/91-2012, від 28.10.2013 у справі №914/1215/13, від 02.10.2013 у справі №908/922/13-г, від 01.12.2009 у справі №2-5/10799-2008, від 11.12.2007 у справі №15/402, від 22.04.2008 у справі №2-1/16602-2007, від 23.01.2007 у справі №47/83, від 24.10.2006 у справі №12/291 та ухвали Вищого адміністративного суду України суду України від 08.05.2014 у справі №К/800/478/13, від 17.07.2014 у справі №К/9991/77456/12, мотивовано неоднаковим застосуванням Вищим господарським судом України одних і тих самих норм матеріального права щодо застосування позовної давності, а саме положень статей 257, 261, 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та на незастосуванням до спірних правовідносин статті 80 Цивільного кодексу України РСР 1963 року, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 03.11.2014 у справі №916/2414/13 заявнику було надано строк до 01.12.2014 для усунення недоліків, допущених при оформленні заяви про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 29.07.2014.

Заявником усунуто недоліки у встановлений строк.

Згідно з частиною третьою статті 11120 ГПК України у разі якщо заявник усунув недоліки заяви в установлений строк, вона вважається поданою в день первинного її подання до Вищого господарського суду України.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України призначено повторний автоматичний розподіл заяви про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 29.07.2014 у справі №916/2414/13 та 03.12.2014 заяву передано судді Губенко Н.М.

Розглянувши доводи заяви та додані до неї постанови Вищого господарського суду України, колегія суддів вважає, що справа підлягає допуску до провадження Верховного Суду України з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана на підставі неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

У постанові від 29.07.2014 у справі №916/2414/13, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для застосування позовної давності, зазначивши, що початок перебігу позовної давності слід обраховувати з моменту, коли прокуратурі стало відомо про наявність порушення прав держави прийняттям оскаржуваного рішення та укладенням спірного договору в процесі перевірки у 2013 році (коли органи прокуратури дізнались про факт відсутності у особи, яка приймала оспорюване рішення та укладала спірний договір, необхідного обсягу дієздатності).

Водночас у постанові від 11.12.2007 у справі №15/402 суд касаційної інстанції за подібних обставин справи дійшов протилежного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв'язку зі спливом позовної давності та відсутністю поважних причин для поновлення строку позовної давності, оскільки для застосування судом позовної давності, істотне значення має саме обізнаність позивачів у справі про порушення своїх прав оспорюваним договором, а обізнаність прокурора не має значення. При цьому судом касаційної інстанції не враховано доводів прокурора стосовно того, що про існування оспорюваного договору прокуратурі стало відомо тільки під час проведення перевірки додержання відповідачем-1 чинного законодавства.

Крім того, аналогічні правові висновки, що й у справі №15/402, стосовно визначення початку перебігу позовної давності та поважності причин її пропуску при зверненні прокурора до суду з заявою про захист державних інтересів викладено також у постановах Вищого господарського суду України від 01.12.2009 у справі №2-5/10799-2008 та від 22.04.2008 у справі №2-1/16602-2007.

З огляду на викладене колегія суддів визнає, що зі змісту вказаних судових рішень Вищого господарського суду України вбачаються ознаки неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалені різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах, що є підставою для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11114- 11121 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Допустити справу №916/2414/13 до провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяН. Губенко
Судді:І. Вовк
Н. Дунаєвська
Г. Коробенко
Н. Мележик