м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
УХВАЛА

Справа № 910/7710/14 24.11.14

за заявою б/н від 03.11.2014р. Державної
установи «Національний інститут
серцево-судинної хірургії
ім.М.М.Амосова Національної академії
медичних наук України» про
відстрочення виконання рішення від
23.06.2014р. господарського суду міста
Києва по справі

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Топсервіс-Медтехніка», м.Київ,

до відповідача: Державної установи
«Національний інститут
серцево-судинної хірургії
ім.М.М.Амосова Національної академії
медичних наук України», м.Київ,

про стягнення 1 307 083,99 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники:

від позивача: Лошадкіна В.О. - по дов.

від відповідача: Сіромаха С.О. - по дов.;
Сербіна А.О. - по дов.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 23.06.2014р. по справі №910/7710/14
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Топсервіс-Медтехніка», м.Київ до
Державної установи «Національний
інститут серцево-судинної хірургії
ім.М.М.Амосова Національної академії
медичних наук України», м.Київ про
стягнення основного боргу в сумі 1 212 000
грн., 3% річних в сумі 58 147,99 грн. та
інфляційних втрат в розмірі 36 936 грн.
задоволено частково, а саме стягнуто з
Державної установи «Національний
інститут серцево-судинної хірургії
ім.М.М.Амосова Національної академії
медичних наук України» на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Топсервіс-Медтехніка» основний борг
в сумі 1 212 000 грн., 3% річних в сумі 56
097, 04 грн., інфляційні втрати в розмірі 36
936 грн., а також судовий збір в розмірі 26
100,98 грн.

08.07.2014р. на виконання вищевказаного
рішення господарським судом міста
Києва було видано відповідний наказ.

10.11.2014р. до господарського суду міста
Києва надійшла заява б/н від 03.11.2014р.
Державної установи «Національний
інститут серцево-судинної хірургії
ім.М.М.Амосова Національної академії
медичних наук України» про
відстрочення виконання рішення від
23.06.2014р. господарського суду міста
Києва по справі №910/7710/14 до 01.05.2015р.

В обґрунтування своєї заяви відповідач
посилається на відсутність у Державної
установи «Національний інститут
серцево-судинної хірургії
ім.М.М.Амосова Національної академії
медичних наук України» грошових коштів
для оплати заборгованості перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Топсервіс-Медтехніка», як і перед
іншими кредиторами. Заявником
зазначено, що боржник є неприбутковою
організацією, фінансування якої
здійснюється лише за рахунок
державного бюджету, у зв'язку з чим
будь-які зобов'язання та платежі
здійснюються лише за рахунок
відповідних бюджетних асигнувань.
Наразі, за твердженнями відповідача,
всі кошти, які було отримано у 2014р., було
спрямовано на виплату заробітної плати
медичному персоналу, закупівлю
медикаментів та перев'язочного
матеріалу, продуктів харчування для
пацієнтів, що знаходяться на
амбулаторному лікуванні, та оплату
комунальних послуг.

У судовому засіданні 24.11.2014р.
представник позивача проти
задоволення в повному обсязі заяви
Державної установи «Національний
інститут серцево-судинної хірургії
ім.М.М.Амосова Національної академії
медичних наук України» надав
заперечення. Одночасно, позивачем
зазначено, що виконання рішення по
справі №910/7710/14 з урахуванням інтересів
обох сторін може бути відстрочене до
31.01.2015р.

Розглянувши заяву б/н від 03.11.2014р.
Державної установи «Національний
інститут серцево-судинної хірургії
ім.М.М.Амосова Національної академії
медичних наук України» про
відстрочення виконання рішення від
23.06.2014р. господарського суду міста
Києва, заслухавши пояснення сторін,
господарський суд встановив.

Відповідно до ст.124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
передбачено, що судові рішення, які
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими та
службовими особами, фізичними і
юридичними особами та їх об'єднаннями
на всій території України.

За приписом ст.4-5, ст.115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України.

Згідно з мотивувальною частиною
рішення Конституційного Суду України
№16-рп/2009 від 30.06.2009р., виконання всіма
суб'єктами правовідносин приписів,
викладених у рішеннях суду, які набрали
законної сили, утверджує авторитет
держави як правової держави.

Конституційний Суд України
неодноразово зазначав, що виконання
судового рішення є невід'ємною
складовою права кожного на судовий
захист і охоплює, зокрема, законодавчо
визначений комплекс дій, спрямованих
на захист і відновлення порушених прав,
свобод, законних інтересів фізичних та
юридичних осіб, суспільства, держави
(п.2 мотивувальної частини рішення від
13.12.2012р. Конституційного суду України
по справі №18-рп/2012); невиконання
судового рішення загрожує сутності
права на справедливий розгляд судом (п.3
мотивувальної частини рішення від
25.04.2012р. Конституційного суду України
по справі №11-рп/2012). Аналогічну позицію
наведено в рішенні від 26.06.2013р.
Конституційного Суду України по справі
№ 1 7/2013.

Виходячи з того, що згідно із ст.1
Конституції України Україна є правовою
державою, обов'язковість виконання
судових рішень є обов'язковою
гарантією, дотримання якої є
визначальним для утвердження
авторитету України.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
неупередженим судом. У рішенні
Європейського суду з прав людини від
20.07.2004р. по справі «Шмалько проти
України» (заява №60750/00) зазначено, що
для цілей ст.6 виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом, має
розцінюватися як невід'ємна частина
«судового розгляду». У рішенні від
17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України»
(заява №6962/02) Європейський суд з прав
людини зазначив, що позитивним
обов'язком держави є організація
системи виконання рішень таким чином,
щоб переконатися, що неналежне
зволікання відсутнє та що система
ефективна і законодавчо, і практично, а
нездатність державних органів ужити
необхідних заходів для виконання
рішення позбавляє гарантії,
передбаченої параграфом 1 ст.6
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, відповідно
до вимог Конституції України судове
рішення по справі №910/7710/14, яке набрало
законної сили, є обов'язковим до
виконання та має бути виконане.

Відповідно до ч.1 ст.121 Господарського
процесуального кодексу України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може, зокрема,
розстрочити виконання рішення.

При цьому, за змістом наведеної норми,
відстрочення та розстрочення є правом,
а не обов'язком суду, яке реалізується
у будь-який час від набрання рішенням
законної сили та до його фактичного
повного виконання, але виключно у
виняткових випадках та за наявністю
підстав, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим.

Згідно з п.7.1.2 Постанови №9 від 17.10.2012р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»
відстрочка - це відкладення чи
перенесення виконання рішення на новий
строк, який визначається господарським
судом.).

Пунктом 7.2 Постанови №9 від 17.10.2012р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»
встановлено, що підставою для
відстрочки можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 Господарського
процесуального кодексу України, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами розстрочки
виконання рішення.

При цьому, вирішуючи питання про
відстрочку виконання рішення
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, скрутний матеріальний
стан, стосовно юридичної особи - наявну
загрозу банкрутства, відсутність
коштів на банківських рахунках і майна,
на яке можливо було б звернути
стягнення.

Статтею 129 Конституції України
встановлено, що основними засадами
судочинства є змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Статтями 4-3, 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлений принцип господарського
судочинства, згідно з яким кожна
сторона повинна довести обставини, на
які вона посилається в обгрунтування
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

За приписами ст.43 вказаного Кодексу
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, яке
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи положення вказаних вище
норм процесуального законодавства, при
зверненні до суду з заявою про
відстрочку виконання судового рішення
заявником повинні бути доведені
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у встановлений строк.

Керуючись принципами повного та
всебічного розгляду всіх обставин
справи, з огляду на всі представлені
заявником документи, суд дійшов
висновку, що заява б/н від 03.11.2014р.
Державної установи «Національний
інститут серцево-судинної хірургії
ім.М.М.Амосова Національної академії
медичних наук України» про
відстрочення виконання рішення від
23.06.2014р. підлягає задоволенню частково
з наступних підстав.

Як вказувалось вище, обґрунтовуючи
наявність підстав для відстрочення
виконання рішення суду боржник
посилався на відсутність у Державної
установи «Національний інститут
серцево-судинної хірургії
ім.М.М.Амосова Національної академії
медичних наук України» грошових коштів
для оплати заборгованості перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Топсервіс-Медтехніка», як і перед
іншими кредиторами. Заявником
зазначено, боржник є неприбутковою
організацією, фінансування якої
здійснюється лише за рахунок
державного бюджету, у зв'язку з чим
будь-які зобов'язання та платежі
здійснюються лише за рахунок
відповідних бюджетних асигнувань.
Наразі, за твердженнями відповідача,
всі кошти, які було отримано у 2014р., було
спрямовано на виплату заробітної плати
медичному персоналу, закупівлю
медикаментів та перев'язочного
матеріалу, продуктів харчування для
пацієнтів, що знаходяться на
амбулаторному лікуванні, та оплату
комунальних послуг.

На підтвердження своїх тверджень
відповідачем представлено до
матеріалів справи довідку про зведення
розрахунків до кошторису на 2014р.,
відповідно до якої розмір надходження
коштів з державного бюджету України
визначено на рівні 4 072 700 грн., тоді як у
2013р. планом фінансування Державної
установи «Національний інститут
серцево-судинної хірургії
ім.М.М.Амосова Національної академії
медичних наук України» було
передбачено видатки в сумі 412 900 000 грн.,
а у 2012р. проект плану асигнувань
загального фонду бюджету складав 241 260
000 грн.

Одночасно, на підтвердження своїх
витрат на утримання інституту та
відсутність надходжень грошових
коштів заявником представлено до
матеріалів справи банківську виписку з
рахунку Державної установи
«Національний інститут
серцево-судинної хірургії
ім.М.М.Амосова Національної академії
медичних наук України».

Крім того, відповідачем також
представлено до матеріалів листи,
відповідно до яких останній звертався
до Президента Національної академії
медичних наук України з проханням
вжити заходи з метою погашення
заборгованості відповідача.

За висновками суду, наведені вище
документи дійсно свідчать про складне
фінансове становище боржника,
зменшення обсягів його бюджетного
фінансування та відсутність грошових
надходжень на рахунок Державної
установи «Національний інститут
серцево-судинної хірургії
ім.М.М.Амосова Національної академії
медичних наук України», за рахунок яких
могло бути погашено існуючу
заборгованість.

За приписами ст.3 Закону України
«Основи законодавства України про
охорону здоров'я» заклад охорони
здоров'я - це юридична особа будь-якої
форми власності та
організаційно-правової форми або її
відокремлений підрозділ, основним
завданням яких є забезпечення
медичного обслуговування населення на
основі відповідної ліцензії та
професійної діяльності медичних
(фармацевтичних) працівників.

Охорона здоров'я - це система заходів,
які здійснюються органами державної
влади та органами місцевого
самоврядування, їх посадовими особами,
закладами охорони здоров'я, медичними
та фармацевтичними працівниками і
громадянами з метою збереження та
відновлення фізіологічних і
психологічних функцій, оптимальної
працездатності та соціальної
активності людини при максимальній
біологічно можливій індивідуальній
тривалості її життя.

За приписами ст.18 вказаного
нормативно-правового акту
фінансування охорони здоров'я
здійснюється за рахунок Державного
бюджету України та місцевих бюджетів,
фондів медичного страхування,
благодійних фондів та будь-яких інших
джерел, не заборонених законодавством.
Кошти Державного бюджету України та
місцевих бюджетів, асигновані на
охорону здоров'я, використовуються для
забезпечення населенню гарантованого
рівня медичної допомоги, фінансування
державних цільових і місцевих програм
охорони здоров'я та фундаментальних
наукових досліджень з цих питань.

Наразі, господарський суд також
приймає до уваги, що з метою поліпшення
організації та якості спільної роботи
органів охорони здоров'я, вищих
медичних закладів освіти III - IV рівнів
акредитації, закладів післядипломної
освіти та лікувально-профілактичних
закладів охорони здоров'я у сфері
підготовки, перепідготовки та
підвищення кваліфікації фахівців,
підвищення ефективності
науково-дослідної роботи і
впровадження її результатів у практику
охорони здоров'я, на підставі Наказу
№273 від 19.09.1998р. Міністерства охорони
здоров'я України «Про надання статусу
клінічних закладів охорони здоров'я
закладам охорони здоров'я Автономної
Республіки Крим, Вінницької,
Волинської, Дніпропетровської,
Донецької, Житомирської,
Закарпатської, Запорізької,
Івано-Франківської, Київської,
Кіровоградської, Львівської,
Луганської, Одеської, Полтавської,
Сумської, Тернопільської, Харківської,
Херсонської, Чернівецької областей та
м. Києва» Державну установу
«Національний інститут
серцево-судинної хірургії
ім.М.М.Амосова Національної академії
медичних наук України» віднесено до
переліку закладів охорони здоров'я,
яким надається статус клінічних
закладів охорони здоров'я.

Рішенням №11 від 25.11.2008р. Колегії
Міністерства охорони здоров'я Державну
установу «Національний інститут
серцево-судинної хірургії ім.
М.М.Амосова Національної академії
медичних наук України» визнано
відповідальною за надання
кардіохірургічної допомоги в Україні.

Отже, наведене свідчить, що фактично
Державна установа «Національний
інститут серцево-судинної хірургії
ім.М.М.Амосова Національної академії
медичних наук України» є провідним
лікувальним закладом у сфері
серцево-судинної хірургії, що фактично
забезпечує виконання конституційних
гарантій стосовно охорони здоров'я та
належного медичного обслуговування
фізичних осіб.

Крім того, судом також враховано, що
Розпорядженням №1164-р від 31.10.2011р.
Кабінету Міністрів України було
схвалено концепцію загальнодержавної
програми «Здоров'я 2020: український
вимір», метою якої визначено
збереження та зміцнення здоров'я,
профілактика та зниження показників
захворюваності, інвалідності та
смертності населення, підвищення
якості та ефективності надання
медико-санітарної допомоги,
забезпечення соціальної
справедливості і захисту прав громадян
на охорону здоров'я шляхом
реформування тільки системи надання
медичної допомоги, що забезпечить
більш доступне та ефективне надання
медичної допомоги за рахунок широкого
впровадження сімейної медицини,
диференціації медичної допомоги за
інтенсивністю лікувального процесу та
її розподіл за рівнями, але суттєво не
вплине на потребу населення у
високоспеціалізованій медичній
допомозі, що потребує значних
фінансових ресурсів. Тобто, з огляду на
правовий статус Державної установи
«Національний інститут
серцево-судинної хірургії
ім.М.М.Амосова Національної академії
медичних наук України» остання є
безпосереднім суб'єктом реалізації
наведеної концепції, що свідчить про
велику соціальну значимість вказаного
лікувального закладу.

Одночасно, як вказувалось вище, під час
розгляду заяв про розстрочку виконання
судового рішення господарський суд
також повинен враховувати інтереси
кредитора. Аналогічну позицію наведено
у постанові від 25.07.2013р. Вищого
господарського суду України по справі
№5017/2763/2012.

Як вбачається зі статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Топсервіс-Медтехніка», основним видом
діяльності товариства є торгівля та
установка медичного устаткування,
тобто, за рахунок, в тому числі,
наведеної діяльності формується
прибуток суб'єкта господарювання та
забезпечуються економічна доцільність
функціонування юридичної особи.

У судовому засіданні 21.11.2014р.
представник позивача зазначив, що з
метою забезпечення інтересів обох
сторін доцільним є відстрочення
виконання рішення до 31.01.2015р.

Наразі, господарський суд погоджується
з позицією позивача з огляду на таке.

Як вказувалось вище фінансування
охорони здоров'я здійснюється за
рахунок Державного бюджету України,
тобто, погашення кредиторської
заборгованості відповідача може бути
здійснено лише за рахунок бюджетних
асигнувань.

Статтею 95 Конституції України
передбачено, що виключно законом про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

За приписами ст.96 Конституції України
Державний бюджет України
затверджується щорічно Верховною
Радою України на період з 1 січня по 31
грудня, а за особливих обставин - на
інший період.

Отже, фактично саме у наведений період
повинно бути затверджено державний
кошторис, в якому ймовірно і буде
передбачено відповідний розмір
видатків (в тому числі, на фінансування
Державної установи «Національний
інститут серцево-судинної хірургії
ім.М.М.Амосова Національної академії
медичних наук України»), за рахунок
яких і може бути здійснено виконання
рішення від 23.06.2014р. господарського
суду м.Києва по справі №910/7710/14.

За таких обставин, враховуючи приписи
чинного законодавства України, з
огляду на позицію Вищого
господарського суду України щодо
обов'язкового врахування
збалансованості інтересів обох сторін
під час розгляду заяв про відстрочення
виконання рішень, з огляду на всі
фактичні обставини справи та
соціально-правовий статус боржника,
господарський суд дійшов висновку, що
виконання рішення від 23.06.2014р.
господарського суду м.Києва по справі
№910/7710/14 може бути відстрочене до
31.01.2015р.

Таким чином, заява б/н від 03.11.2014р.
Державної установи «Національний
інститут серцево-судинної хірургії
ім.М.М.Амосова Національної академії
медичних наук України» про
відстрочення виконання рішення від
23.06.2014р. господарського суду міста
Києва по справі №910/7710/14 до 01.05.2015р.
підлягає задоволенню частково.

Таким чином, керуючись ст.ст.86, 121
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Частково задовольнити заяву б/н від
03.11.2014р. Державної установи
«Національний інститут
серцево-судинної хірургії
ім.М.М.Амосова Національної академії
медичних наук України» про
відстрочення виконання рішення від
23.06.2014р. господарського суду міста
Києва по справі №910/7710/14 до 01.05.2015р.

Відстрочити виконання рішення від
23.06.2014р. господарського суду міста
Києва по справі №910/7710/14 до 31.01.2015р.

Суддя
М.О. Любченко