ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2014 р.
Справа № 923/1705/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Александрової Л.І. при
секретарі Кудак М.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "КІППЕР-ТРАНС", м.
Цюрупинськ Херсонської області

до дочірнього підприємства
"Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України", м. Херсон

про стягнення 10316 грн. 59 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Петренко В.С.,
представник, дов. від 13.10.2014 року;

від відповідача - не прибув.

В судовому засіданні згідно з
приписами ст. 85 ГПК України оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
після закінчення розгляду справи.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кіппер-Транс"
(позивач) звернулось до господарського
суду Херсонської області з позовом, з
урахуванням додаткових пояснень щодо
помилкового зазначення відповідачем
філії "Скадовський райавтодор" замість
ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" (а.с.26) до
дочірнього підприємства "Херсонський
облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
(відповідач), яким, з урахуванням заяви
про уточнення позовних вимог б/н б/д
(а.с. 29), просить стягнути
заборгованість у сумі 10343 грн. 57 коп., з
яких 6625 грн. основного боргу, 2070 грн. 63
коп. пені, 375 грн. 72 коп. 3 % річних, 1272 грн.
22 коп. інфляційних втрат, за неналежне
виконання умов договору № 21 від 01.12.2012
року, укладеного між фізичною
особою-підприємцем Гусаровим О.І. та
філією "Скадовський райавтодор" ДП
"Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК
"Автомобільні дороги України", право
вимоги якого відступлено ФОП Гусаровим
О.І. ТОВ "Кіппер-Транс" згідно договору
№3, укладеного 28.10.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на положення ст.ст. 16, 509, 512,
526, 599, 625, 629, 909 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 20, 173, 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 54-56
Господарського процесуального кодексу
України.

Ухвалою суду від 18.11.2014 р. порушено
провадження у справі та призначено
розгляд справи на 03.12.2014 р. Ухвалою суду
від 03.12.2014 р. відкладено розгляд справи
на 22.12.2014 р.

Представник позивача підтримує
заявлені позовні вимоги, з урахуванням
заяви про уточнення позовних вимог та
додаткових пояснень (а.с. 26, 29), у повному
обсязі та просить суд їх задовольнити
повністю з зазначених у позовній заяві
та додаткових поясненнях підстав.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час, дату та місце
розгляду справи, явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, витребувані судом
документи не надав та надіслав суду
факсом клопотання про розгляд справи
без участі його уповноваженого
представника за наявними в матеріалах
справи доказами.

Неявка представника відповідача у
судове засідання господарського суду
не перешкоджає розгляду справи по суті
за наявними у ній матеріалами
відповідно до ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши матеріали
справи, господарський суд

в с т а н о в и в:

Між Гусаровим Олександром Івановичем
та філією "Скадовський райавтодор" ДП
"Херсонський облавтодор" ВАТ
"ДАК"Автомобільні дороги України" був
укладений договір на автотранспортні
послуги № 21 від 01.12.2012 року, відповідно
до умов якого перевізник взяв на себе
зобов'язання доставити автомобільним
транспортом довірений йому вантаж з
місця відправлення, яким є склад
замовника, до пункту призначення, а
замовник - сплатити плату за
перевезення вантажу згідно умов
договору.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки
між перевізником та замовником
здійснюються протягом 10 робочих днів,
згідно наданого рахунку, шляхом
переказу грошових коштів на поточний
рахунок перевізника.

Згідно акту здачі-прийняття робіт,
затвердженого 13.12.2012 року, загальна
вартість робіт становила 6625 грн.

У передбачений строк відповідач за
надані посли не розрахувався, чим
порушив вимоги п. 4.1 договору.

28.10.2013 р. між фізичною
особою-підприємцем Гусаровим
Олександром Івановичем та ТОВ
"Кіппер-Транс" укладено договір про
відступлення права вимоги № 3, згдіно з
яким ФОП Гусаров О.І. відступив ТОВ
"Кіппер-Транс" право вимоги до
відповідача по оплаті за послуги
перевезення згдіно з вказаним
договором. На момент відступлення
права вимоги сума основного боргу
становила 6625 грн.

Згідно пункту 1.2 договору про
відступлення права вимоги № 3 від 28.10.2013
року цесіонарій набуває право вимагати
від боржника належного виконання своїх
зобов'язань за основним договором, а
також усі прва в обсягах та на умовах,
передбаченим основним договором та
чинним законодавством.

Відповідно до пункту 1.4 договору про
відступлення права вимоги № 3 від 28.10.2013
року відступнення права вимоги не
тягне за собою жодних змін умов
основного договору, окрім тих що
пов'язані зі зміною цедента
цесіонарієм.

Пункт 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлює,
що кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має
право не виконувати свого обов'язку
новому кредиторові до надання
боржникові доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов'язанні.

17.10.2014 року на адресу ДП "Херсонський
облавтодор" направлено повідомлення
про відступлення права вимоги. Згідно
відмітки канцелярії ДП "Херсонський
облавтодор" повідомлення отримано ними
того ж дня.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України
боржник повинен виконати обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги.

Однак відповідач борг не сплатив.

Таким чином у відповідача існує
заборгованість в сумі 6625 грн., яка до
цього часу не погашена.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших правових актів, а
за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 1 ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У зв'язку з цим вимога про стягнення
суми основного боргу - 6625 грн. є
обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Пунктом 1.2 договору про відступлення
права вимоги № 3 від 28.10.2013 року
передбачено, що цесіонарій набуває
право вимагати від боржника належного
виконання своїх зобов'язань за
основним договором, а також усі права в
обсягах та на умовах передбачених
основним договором та чинним
законодавством, стосовно виконання, не
виконання або порушення умов
пов'язаних з виконанням основного
договору, в тому числі право
нарахування та вимоги сплати штрафних
санкцій, індексу інфляції та відсотків
передбачених ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми позивач
нарахував відповідачу 1272 грн. 22 коп.
інфляційних втрат та 375 грн. 72 коп. 3%
річних за прострочення виконання
грошових зобов'язань.

Передбачене законом право кредитора
вимагати стягнення інфляційних
нарахувань є способом захисту майнових
прав та інтересів кредитора, сутність
яких складається з відшкодування
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів, а також
отримання компенсації (плати) від
боржника за користування ним грошовими
коштами, які належать до сплати
кредитору. Індекс інфляції є
щомісячним показником знецінення
грошових коштів і розраховується він
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць.

Згідно абзацу 2 пункту 2 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 „Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права" індекс інфляції - це показник,
що характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць; відтак прострочення платежу за
період часу, менший за місяць, не тягне
за собою інфляційних нарахувань.

Аналогічна позиція викладена і у
постанові Вищого господарського суду
України від 05.04.2011 р. № 23/466 та листі
Верховного Суду України „Рекомендації
щодо порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ"
від 03.04.1997 р. № 62-97р.

З здійсненого судом розрахунку
вбачається, що прострочення оплати
відповідачем тривало менше місяця, у
зв'язку з чим підстави для стягнення з
відповідача інфляційних втрат
відсутні.

Отже, в задоволенні вимоги про
стягнення інфляційних втрат має бути
відмовлено.

Як зазначено вище, позивачем
нараховано 375 грн. 72 коп. річних у
розмірі 3% згідно наступного розрахунку
:

- з 28.12.2012 р. - 09.06.2013 р. - 6625 грн. - 690 днів - 375
грн. 72 коп.

З урахуванням умов договору викладених
у п.4.1 розрахунки між перевізником і
замовником здійснюються на протязі 10-х
робочих днів, згідно наданого рахунку,
шляхом переказу грошових коштів на
поточний рахунок перевізника, а також
того, що позивачем не надано доказів
вручення (надсилання) відповідачу
цього рахунку, суд дійшов висновку, що
розмір річних, що підлягає стягненню
становить 12 грн. 52 коп. згідно
наступного розрахунку:

- з 25.10.2014 р. по 17.11.2014 р. - 6625 грн. - 23 днів -
12 грн. 52 коп.

Відтак, до стягнення підлягає 12 грн. 52
коп. 3% річних, а в решті вимоги про
стягнення 3% річних відмовляється.

Статтею 230 ГК України передбачено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у
разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" (далі -
Закон) платники коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню у розмірі,
що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вищезгаданого Закону
встановлено, що розмір пені не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України,
що діяла у період, за який сплачується
пеня.

Аналогічна норма міститься в п. 2 ст. 343
ГК України.

В даному випадку у пункті 5.3 договору
№21 від 01.12.2012 р. сторонами погоджено, що
за прострочення платежу замовник
сплачує перевізнику, крім суми
заборгованості, пеню в розмірі
подвійної ставки НБУ від суми
заборгованості за кожний день
прострочення платежу.

На підставі вищезазначених норм
чинного законодавства та умов договору
позивач нарахував відповідачу 2070 грн. 63
коп. пені за наступним розрахунком:

- 28.12.2012 р. - 09.06.2013 р. - 6625 грн. - 164 днів - 15% -
446 грн. 51 коп.;

- 10.06.2013 р. - 12.08.2013 р. - 6625 грн. - 64 днів - 14% -
162 грн. 63 коп.;

- 13.08.2013 р. - 14.04.2014 р. - 6625 грн. - 245 днів - 13 % -
578 грн. 10 коп.;

- 15.04.2014 р. - 16.07.2014 р. - 6625 грн. - 93 днів - 19% -
320 грн. 72 коп.;

- 17.07.2014 р. - 17.11.2014 р. - 6625 грн. - 124 днів - 25% -
562 грн. 67 коп.

Однак, відповідно до підстав, що
зазначені при розрахунку річних, за
здійсненим судом розрахунком розмір
пені, що підлягає до стягнення
становить 104 грн. 37 коп., а саме:

- з 25.10.2014 р. по 17.11.2014 р. - 6625 грн. - 23 днів -
25% - 104 грн. 37 коп.

За правилами ч. 1 ст. 32, ст. 33 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
зазделегіть встановленої сили.

Таким чином, дослідивши матеріали
даної справи, оцінивши відповідно до
вимог ст. 43 ГПК України надані
сторонами докази та проаналізувавши їх
згідно з вимогами діючого
законодавства, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позову.

Отже, позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю
"КІППЕР-ТРАНС" підлягають частковому
задоволенню, а саме в частині стягнення
з відповідача на користь позивача 6625
грн. основного боргу, 12 грн. 52 коп. 3%
річних, 104 грн. 37 коп. пені.

В решті позову відмовляється.

Судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з дочірнього підприємства
"Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" (73000, м. Херсон, вул.
Поповича, будинок 23, ідентифікаційний
код 31918234) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
"КІППЕР-ТРАНС" (75100, Херсонська область,
Цюрупинський район, м. Цюрупинськ,
провулок Тихий, будинок, 18) - 6625 грн.
основного боргу, 104 грн. 37 коп. пені, 12
грн. 52 коп. 3% річних, 1827 грн. витрат по
сплаті судового збору.

3.В стягненні решти позовних вимог
відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 29.12.2014 р.

Суддя
Л.І. Александрова