ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 р.
Справа № 918/1728/14

Суддя Гудзенко Я.О., розглянувши
позов Приватного акціонерного
товариства «Рівне-Борошно» до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
41 835, 84 грн.

За участю:

від позивача: Хорбаладзе В.Г. (дов. від.
05.11.2014 року № 05-11/2014)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство
«Рівне-Борошно» (далі - Позивач)
звернулося в Господарський суд
Рівненської області із позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі
- Відповідач) про стягнення 41 835, 84 грн., з
яких 29 505, 72 грн. основної суми боргу, 5 671,
57 грн. пені, 5 773, 38 грн. інфляційних
втрат, 885, 17 грн. три відсотки річних.

Ухвалою господарського суду від 8
грудня 2014 року позовну заяву прийнято
до розгляду, порушено провадження у
справі № 918/1728/14 розгляд якої
призначено на 17 грудня 2014
року.

15 грудня 2014 року від Відповідача
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи у зв'язку із
перебуванням представника на
лікуванні у санаторії.

Суд відхиляє зазначене клопотання з
огляду на наступне.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і
т.п.).

При цьому господарський суд виходить з
того, що у відповідних випадках такий
учасник судового процесу не
позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника згідно із статтею 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами.

Неможливість заміни представника і
неможливість розгляду справи без
участі представника підлягає
доведенню учасником судового процесу
на загальних підставах (статті 32 - 34
ГПК).

Таким чином, представляти інтереси
відповідача в суді при розгляді даної
справи може бути будь-яка особа,
наділена повноваженнями на
представництво відповідною
довіреністю. Належних доказів
неможливості направлення представника
чи неможливості розгляду справи без
участі представника суду надано не
було.

Відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні.

В судовому засіданні 17 грудня 2014
року Позивачем надано для огляду
оригінали доданих до позовної заяви
документів. Позивач підтримав заявлені
вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Враховуючи те, що нез'явлення
Відповідача в судове засідання, не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, Відповідач не скористався
своїм процесуальним правом на надання
відзиву та направлення представника
для участі в судове засідання, суд
вважає за можливе розглянути позов у
відсутності представника відповідача,
за наявними у справі матеріалами
згідно із ст. 75 ГПК України.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення
у даній справі прийнято у нарадчій
кімнаті за результатами оцінки
доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 17 грудня 2014 року
відповідно до ст. 85 ГПК України судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення Позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги,
господарський суд Рівненської області,
-

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2013 року між Позивачем та
Відповідачем було укладено Договір
складського зберігання зерна
кукурудзи № 73-С33 К (далі - Договір, а.с.
7-11) за умовами якого Відповідач
(Поклажодавець) зобов'язався передати
Позивачу (Зерновому складу) кукурудзу
третьої групи в кількості п'ятсот тонн
(далі - Зерно), а Позивач зобов'язався
прийняти його на зберігання на умовах,
визначених Договором і в установлений
строк повернути його Відповідачу або
особі, визначеній останнім як
одержувач, у стані, передбаченому
Договором та законодавством.

Відповідно до п. 1.2. Договору передача
зерна на зберігання Поклажедавцем
Зерновому складу проводиться по
фактичній якості і здійснюється на
підставі показників, визначених
лабораторією Зернового складу за
заліковою вагою, але не вище фізичної.

За умовами п. 4.1.1. Договору Позивач
зобов'язався прийняти від Відповідача
зерно фактичної якості, але не вище
показників визначених ДСТУ 4525:2006 та п.
2.3. Договору, забезпечити кількісне і
якісне зберігання Зерна та здійснити
відпуск його Відповідачу.

За змістом п. 4.1.4. Договору Позивач
зобов'язався видати Відповідачу
складські документи за зерно не
пізніше наступного робочого дня після
прийняття зерна на зберігання в
кількості визначеній п. 1.1. Договору.

Згідно з п. 4.3.2. Договору Відповідач
зобов'язався своєчасно
розраховуватися за надані йому послуги
з приймання, зберігання, відвантаження
та надання додаткових послуг,
пов'язаних із зберіганням зерна
відповідно до п. 5.2. Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, в
період з 30 жовтня 2013 року по 28 листопада
2013 року Позивачем було надано
Відповідачу послуги по прийманню,
очистці, сушці, зберіганню зерна,
видачі складських квитанцій та
навантажувально-розвантажувальних
роботах на загальну суму 54 378, 45 грн., що
підтверджується актом
прийому-передачі виконаних робіт від 31
жовтня 2013 року № 124 кук на загальну суму
24 872, 74 грн. (а.с. 12), актом
прийому-передачі виконаних робіт від 28
листопада 2013 року № 150 кук на загальну
суму 29 505, 72 грн. (а.с. 13), складськими
квитанціями №450 від 30 жовтня 2013 року,
№463 від 31 жовтня 2013 року, № 477 від 4
листопада 2013 року (а. с. 14-16).

Пунктом 5.2. Договору визначено розмір
плати (тариф) за надання послуг.

За змістом п. 5.3. Договору Відповідач
сплачує Позивачу:

- щомісячну винагороду за надання
послуг по зберіганню зерна згідно із
розцінками, передбаченими п. 5.2.
Договору виходячи із загальної
кількості переданого на зберігання
зерна, в строк не пізніше десятого
числа поточного місяця в якому
проводиться зберігання;

- винагороду за надання послуг по
прийманню, очищенню, сушці та
зважуванню зерна протягом трьох
календарних днів з дня прийняття зерна
згідно із розцінками, передбаченими п.
5.2. Договору виходячи із загальної
кількості переданого на зберігання
зерна;

- винагороду за переоформлення та
видачу складських документів на зерно
на умовах попередньої оплати згідно із
розцінками передбаченими п. 5.2. чинного
Договору;

- винагороду за відвантаження зерна на
умовах попередньої оплати згідно із
розцінками передбаченими п. 5.2.
Договору виходячи із загальної
кількості Зерна, що планується до
відвантаження.

26 листопада 2013 року Відповідачем було
оплачено вартість наданих йому послуг
лише частково, а саме в сумі 24 872, 74 грн.,
що підтверджується банківською
випискою по особовому рахунку №
6392 від 26.11.2013 р. (а.с. 17).

З наведеного вбачається, що
непогашеною у Відповідача залишилася
заборгованість в сумі 29 505, 72 грн.

4 листопада 2014 року з метою досудового
врегулювання спору Позивачем було
направлено на адресу Відповідача
претензію №04-11/2014 з вимогою протягом
семи дні з для отримання претензії
погасити наявну заборгованість в
розмірі 29 505, 71 грн. (а.с. 18, докази
направлення а.с. 19-20).

Проте, зазначена претензія була
залишена Відповідачем без відповіді та
задоволення.

З наведеного вбачається та матеріалами
справи підтверджується, що на момент
винесення рішення у Відповідача перед
Позивачем існує заборгованість за
Договором в розмірі 29 505, 71 грн.

За умовами п. 9.2. Договору у разі
невиконання пунктів 4.3.2. та 5.3. Договору
Відповідач сплачує Позивачу пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ/365 від суми прострочення платежу за
кожен день прострочення. Сплата пені не
звільняє сторони від виконання
договірних зобов'язань.

Таким чином, відповідно до п. 9.2.
Договору Позивач нарахував 5 671, 57 грн.
пені в період з 02.12.2013 р. по 01.12.2014 р., 5 773,
38 грн. інфляційних втрат в період з
02.12.2013 р. по 01.12.2014 р., 885, 17 грн. 3% річних в
період з 02.12.2013 р. по 01.12.2014 р.

Однак, судом встановлено, що при
розрахунку пені Позивачем допущено
помилку, а саме пеню нараховано за 365
дні, тоді як нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
договором або законом, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст.
232 Господарського кодексу України).

Оскільки договором не
встановлено інших умов ніж передбачено
вказаною вище нормою закону, судом було
перераховано заявлену пеню, і
відповідно до проведеного судом
перерахунку, за період з 02.12.2013 р. по
01.06.2014 р. (182 дні) розмір пені становить
2 145, 43 грн.

Оскільки проведений судом
розрахунок інфляційних втрат є
більшим, ніж заявлений Позивачем і суд
не може вийти за межі заявлених вимог
без відповідного клопотання позивача, -
суд бере до уваги розрахунок доданий до
позовної заяви і задовольняє вказану
вимогу у заявленому розмірі - 5 773, 38 грн.

Судом встановлено, що розрахунок
трьох відсотків річних Позивачем
проведено вірно, відповідно до
положень окремих пунктів Договору та
чинного законодавства, у зв'язку з чим з
відповідача підлягає стягненню 885, 17
грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
передбачено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори, які є обов'язковими для
виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. При цьому ст. 525 ЦК України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові в разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно із ст. 957 ЦК України за договором
складського зберігання товарний склад
зобов'язується за плату зберігати
товар, переданий йому поклажодавцем, і
повернути цей товар у схоронності.
Договір складського зберігання,
укладений складом загального
користування, є публічним договором.
Договір складського зберігання
укладається у письмовій формі.
Письмова форма договору складського
зберігання вважається дотриманою, якщо
прийняття товару на товарний склад
посвідчене складським документом.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про
зерно та ринок зерна в Україні»
зерновий склад на підтвердження
прийняття зерна видає один із таких
документів а) подвійне складське
свідоцтво; б) просте складське
свідоцтво; в) складську квитанцію.
Складські документи на зерно
виписуються не пізніше наступного
робочого дня після прийняття зерна на
зберігання і передаються
поклажодавцям.

За приписами ст. 32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З наданих Позивачем доказів
вбачається, що Позивач прийняті на себе
зобов'язання виконав належним чином,
проте Відповідач прийняті зобов'язання
за договором належним чином та в
повному обсязі не виконав.

Доказів на обґрунтування своїх
заперечень, а також доказів сплати
боргу у повному обсязі під час розгляду
справи Відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене вище, заслухавши
пояснення позивача, враховуючи докази
надані Позивачем на підтвердження
заявлених вимог, а також перерахунок
суду пені - вимоги Позивача підлягають
частковому задоволенню.

Таким чином, враховуючи частковість
задоволення вимог, згідно із ч.ч. 1, 5 ст.
49 ГПК України судові витрати в розмірі 1
673, 01 грн., покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь
Приватного акціонерного товариства
«Рівне-Борошно» (33000, м. Рівне, вул. Біла,
35, код 31435947) 38 309, 70 грн., з яких: 29 505
(двадцять дев'ять тисяч п'ятсот п'ять)
грн. 72 коп. основної суми боргу, 2 145 (дві
тисячі сто сорок п'ять) грн. 43 коп. пені, 5
773 (п'ять тисяч сімсот сімдесят три) грн.
38 коп. інфляційних втрат, 885 (вісімсот
вісімдесят п'ять) грн. 17 коп. три
відсотки річних та 1 673 (тисяча шістсот
сімдесят три) грн. 01 коп. судового збору.

3. В частині стягнення 3 526, 14 грн. пені в
позові відмовити.

4. Видати наказ.

Повний текст рішення підписано 22.12.2014
року.

Суддя
Гудзенко Я.О.