ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р.Справа № 922/4422/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання
Сіліній М.Г.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства
Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом" в. особі
відокремленого підрозділу
"Автокомплект" ДП НАЕК "Енергоатом", м.
Київ до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
ферросплавна компанія", с. Затишшя про
стягнення коштів в розмірі 142515,79 грн.
за участю :

Представник позивача - Мітічкін А.С.
довіреність №143/10 від 10.07.2014 року;

Представник відповідача - Яковенко О.Г.
довіреність б/н від 21.11.2014 року;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство
Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом" в особі
відокремленого підрозділу
"Автокомплект" ДП НАЕК "Енергоатом"
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
ферросплавна компанія" про стягнення
штрафних санкцій, а саме: пені у розмірі
95 998,27 грн. та штрафу в розмірі 46 517,52 грн..
Також позивач просить суд покласти на
відповідача витрати по сплаті судового
збору в розмірі 2850,32 грн. В
обгрунтування позовних вимог позивач
вказує на неналежне виконання з боку
відповідача своїх зобов'язань за
Договором поставки №11-16-1-13-1934 від 01.08.2013
року.

Ухвалою суду від 08.10.2014 року за позовною
заявою було порушено провадження по
справі №922/4422/14 та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 04 листопада 2014 року.

Ухвалою суду від 04.11.2014 року розгляд
справи було відкладено на 25 листопада
2014 року.

Ухвалою суду від 25.11.2014 року строк
розгляду справи було продовжено на 15
днів поза межами 2-х місячного строку
вирішення спорів, розгляд справи
відкладено на 10 грудня 2014 року.

У зв'язку з хворобою судді Денисюк Т.С. в
судовому засіданні 10 грудня 2014 року
було оголошено технічну перерву до 15
грудня 2014 року.

Через канцелярію суду 10.12.2014 року
відповідач надав заяву (вх.№44455) про
зменшення розміру неустойки, а саме:
пені - до 10000,00 грн. та штрафу до 5000,00 грн.,
яку було прийнято судом до розгляду.

Ухвалою суду від 15.12.2014 року розгляд
справи було відкладено на 22 грудня 2014
року.

Представник позивача в призначеному
судовому засіданні підтримував
позовні вимоги в повному обсязі та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечував, заяву (вх.№44455), надану до
суду 10.12.2014 року, посив задовільнити та
зменшити розмір неустойки.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглядати справу за
наявними у справі і додатково поданими
на вимогу суду матеріалами і
документами.

Розглянувши матеріали справи та надані
представниками сторін докази,
вислухавши пояснення представників
сторін, судом встановлено наступне.

Між відокремленим підрозділом
«Атомкомплект» ДП «НАЕК «Енергоатом» -
Покупець (Позивач) та ТОВ «Українська
Ферросплавна Компанія - Постачальник
(Відповідач) 01.08.2013 року було укладено
Договір поставки № 11-16-1-13-1934 (Договір) у
відповідності до рішення Комітету з
конкурсних торгів ДП «НАЕК
«Енергоатом».

Згідно з пунктом 1.1 Договору,
відповідач, зобов'язався в порядку та
на умовах, визначених у Договорі,
поставити прокат круглий (Продукція)
для ВП АЕМ ДП «НАЕК «Енергоатом», а
позивач зобов"язався в порядку та на
умовах, визначених у Договорі, прийняти
і оплатити Продукцію.

Найменування, одиниці виміру і
загальна кількість Продукції, її
номенклатура, ціни і строки поставки
зазначені в Специфікації, яка є
невід"ємною частиною Договору (п. 1.2
Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору сума
договору складає 2 694 255,00 грн. (два
мільйони шістсот дев'яносто чотири
тисячі двісті п'ятдесят п'ять грн. 00
коп.) в тому числі ПДВ 20% - 449 042,50 грн.
(чотириста сорок дев'ять тисяч сорок
дві грн. 50 коп.).

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що він
набирає чинності з моменту його
підписання Сторонами і діє до 31.03.2014
року, а в частині оплати за поставлену
Продукцію до повного розрахунку.
Стосовно виконання гарантійних
зобов'язань Постачальника,
передбачених Договором, Договір діє до
закінчення дії терміну гарантії.

В процесі виконання Договору Позивач
та Відповідач шляхом обміну листами
дійшли згоди щодо продовження строку
дії Договору. На пропозицію
Відповідача продовжити строк дії
Договору направлену листом від 25.12.2013
року № 2512/1, Позивачем листом від 21.01.2014
року № 362/41 надано згоду на продовження
строку дії Договору до 31.12.2014 року (арк.
с. 44-45).

Як стверджується позивачем та
вбачається з матеріалів справи, станом
на день пред'явлення даної позовної
заяви, відповідач повністю виконав
свої зобов'язання за Договором щодо
поставки продукції на суму 2692716,00 грн. з
ПДВ, з урахуванням допустимого
відхилення об'єму продукції
встановленого Договором, однак,
поставка Продукції за Договором
частково була здійснена з порушенням
встановленого умовами Договору строку.
Зазначене обґрунтовується наступним.

Згідно з п. 5.1 Договору строк поставки
Продукції згідно Специфікації № 1 -
протягом 60 днів з дати укладення
Договору про закупівлю (арк.с. 43).

Зважаючи на дату підписання договору
сторонами - 01.08.2013 року, строк поставки
продукції за Специфікацією № 1 до
договору вираховується як 30.09.2013 року.

Відповідно до п. 5.4 Договору датою
поставки вважається дата видаткової
накладної на Продукцію, що підтверджує
надходження Продукції на склад
Вантажоодержувача.

Відповідачем з порушенням вказаного
строку, зважаючи на п. 5.4 Договору,
поставлено Продукцію згідно з
видатковими накладними: № РН-00500 від
07.10.2013 року на суму 1 806 420,00 грн. з ПДВ, №
РН-00572 від 01.11.2013 року на суму 253356,00 грн.
з ПДВ, № РН-0000134 від 07.05.2014 року на суму 414
414,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до діючого законодавства
України, а саме, ч.2 ст. 6 ГПК України та
ч.2 ст. 222 ГК України, у разі необхідності
відшкодування збитків або
застосування інших санкцій суб'єкт
господарювання або інша юридична особа
- учасник господарських відносин, чиї
права або законні інтереси порушено, з
метою безпосередньо врегулювання
спору з порушником цих прав або
інтересів, має право звернутися до
нього з письмовою претензією, якщо інше
не встановлено законом.

Згідно п. 9.2 Договору передбачено, що у
разі недосягнення сторонами згоди
спори (розбіжності) вирішуються у
судовому порядку, передаються у
відповідний Господарський суд України
за місцем знаходження відповідача, з
дотриманням претензійного порядку
врегулювання спору.

Керуючись п. 9.2 договору, ч. 2 ст. 6 ГПК
України, ч. 2 ст. 222 ГК України, з метою
досудового врегулювання спору,
позивачем було направлено на адресу
відповідача Претензію вих.№ 451/51 від
23.01.2014 року на суму 38487,25 грн. та
Претензію № 2 вих.№5312/51 від 04.06.2014 року
на суму 104028,54 грн., в яких запропонував
сплатити неустойку в добровільному
порядку (арк. с. 54-55, 57-57). Однак,
зазначені претензії були залишені
відповідачем без розгляду та без
задоволення, що і стало підставою
звернення Державного підприємства
Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом" в особі
відокремленого підрозділу
"Автокомплект" ДП НАЕК "Енергоатом" з
позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам суд виходить з
наступного.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України Договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зообов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. (ст..
509 ЦК України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею ст. 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов`язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Ст.549 Цивільного кодексу України
передбачено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що за
порушення строку поставки Продукції за
Договором відповідач зобов"язаний
сплатити позивачу пеню в розмірі 0,1%
вартості не поставленої в строк
Продукції за кожний день
просторочення. але не більше 30%
вартості несвоєчасно поставленої
Продукції. За прострочення поставки
продукції понад 30 днів постачальник
додатково сплачує штраф у розмірі 7%
вартості несвоєчасної поставленої
продукції.

Судом здійснено перерахунок, та
встановлено, що позивачем не вірно
зазначено строки нарахування пені по
видатковим накладним № РН-00500 від 07.10.2013
року на суму 1806420,00 грн. з ПДВ та № РН-00572
від 01.11.2013 року на суму 253356,00 грн. з ПДВ,
та враховано день поставки Продукції,
як день прострочки, тому позовні вимоги
в частині стягнення пені підлягають
частковому задоволенню в розмірі 93938,50
грн.

В решті стягенння пені в розмірі 2059,77
грн. слід відмовити.

Розрахунок штрафу перевірено судом та
встановлено, що він відповідає умовам
договору та вимогам чинного
законодавства.

Відтак, наведені законодавчі приписи
та установлені фактичні дані щодо
неналежного виконання виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань з поставки Продукції у
строк, встановлений Договором, дають
підстави для висновку суду про
правомірність позовних вимог щодо
стягнення на користь позивача пені у
розмірі 93938,50 грн. та штрафу в розмірі 46
517,52 грн..

Відповідачем, в свою чергу, було надано
заяву про зменшення розміру неустойки.

Стаття 233 Господарського кодексу
України передбачає, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Вказана норма кореспондується з
пунктом 3 частини першої статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з яким господарський
суд, приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

В пункті 2.4 роз'яснення Вищого
арбітражного суду України від 29.04.94 р. №
02-5/293 "Про деякі питання практики
застосування майнової
відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання грошових
зобов'язань" та пункті 3.9.2 роз'яснення
Вищого арбітражного суду від 18.09.1997р. №
02-5/289 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України"
зазначено, що вирішуючи питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання (п. З
ст. 83 ГПК України), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони ( в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін та оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема із розміром
збитку.

Крім того, як необхідність
використання права на зменшення
розміру штрафних санкцій так розмір, до
якого вони підлягають зменшенню, закон
відносить на розсуд суду.

Відповідач просить зменшити розмір
пені та штрафу з посиланням на тяжкий
фінансовий стан підприємства, на те, що
несвоєчасне здійснення поставки не
призвело до завдання збитків позивачу,
а також між сторонами велась переписка
відповідно до того, що поставка
продукції не може бути здійснена у
строку у зв"язку із проблемами її
виготовлення Заводом-виробником.
Вказані обставини підтверджуються
листом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
ферросплавна компанія" від 25.12.2013 року
№2512/1, на який позивачем листом від
21.01.2014 року №362/41 надано згоду на
продовження строку дії Договору до
31.12.2014 року.

Позивач проти зменшення розміру
штрафних санкцій заперечував.

Враховуючи викладене, беручи до уваги
повне виконання зобов'язання
відповідачем, поведінку винної
сторони, а саме, вжиття відповідачем
заходів до виконання зобов'язання,
добровільне усунення нею порушення,
розглянувши заяву відповідача про
зменшення штрафних санкцій, суд дійшов
висновку про необхідність
використання такого права, задоволення
заяви відповідача частково і зменшення
розміру пені на 50% та штрафу на 50%.

За таких обставин, суд визнав позовні
вимоги позивача в частині стягнення з
відповідача 46969,25 грн. пені та 23258,76 грн.
штрафу такими, що підлягають
задоволенню.

В частині стягнення з відповідача 46969,25
грн. пені та 23258,76 грн. штрафу слід
відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 4.3 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" №7 від
21.02.2013 року передбачено, що у разі коли
господарський суд на підставі пункту 3
статті 83 ГПК України зменшує розмір
неустойки (штрафу, пені), витрати
позивача, пов`язані зі сплатою судового
збору, відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
за необхідне судові витрати у даній
справі покласти відповідача в сумі 2809,12
грн.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 525, 526, 530, 546, 610, 611, 626, 654, 712 ЦК
України, ст.ст.193,198, 222, 233 ГК України,
ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, ст.ст.82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
ферросплавна компанія" (62406, Харківська
обл., Харківський район, с. Затишшя, вул.
Харківська, б.5, ) на
користь Державного підприємства
"Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом" в особі
Відокремленого підрозділу
"Атомкомплект" (01032, м. Київ, вул.
Жилянська, 108 А, ) пеню в
розмірі 46969,25 грн., штраф в розмірі 23258,76
грн. та 2809,12 грн. судового збору.

В задоволенні 49029,02 грн. пені та 23258,76
грн. штрафу - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 29.12.2014 р.

Суддя Т.С. Денисюк