ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" грудня 2014 р.Справа № 916/3204/14

За позовом: Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі філії "Морська
пошуково-рятувальна служба" Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України";

до відповідача: Державної судноплавної
компанії "Чорноморське морське
пароплавство";

про стягнення 88 427,78 грн.

Головуючий суддя Щавинська Ю.М.

Суддя Шаратов Ю.А.

Суддя Малярчук І.А.

Представники сторін:

від позивача: Павлій В.Ю. - довіреність
№ 1649 від 13.09.2014 року;

від відповідача: не з'явився.

У судовому засіданні було оголошено
перерву відповідно до ст.77 ГПК України

СУТЬ СПОРУ: 12.08.2014р. Державне
підприємство "Адміністрація морських
портів України" в особі філії "Морська
пошуково-рятувальна служба" Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Державної
судноплавної компанії "Чорноморське
морське пароплавство", в якій, з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог (т.2 а.с.86-90), просить суд
стягнути з відповідача суму витрат на
утримання займаних приміщень у розмірі
74 485,53 грн., 3% річних у розмірі 1 576,90 грн.,
інфляційне збільшення у розмірі 12 365,35
грн., а також стягнути з відповідача
витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначає, що ДСК
"Чорноморське морське пароплавство"
займає нежитлові приміщення у
адміністративній будівлі, яка з 23.12.2013р.
знаходиться на балансі філії "Морська
пошуково-рятувальна служба" Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" і розташована за
адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1.

При цьому, рішенням господарського
суду Одеської області від 18.10.2013р. ДСК
"Чорноморське морське пароплавство"
виселено з займаних нежитлових
приміщень (кімнат) №№ 101, 102, 103, 104, 105, 106,
107, 108, 109, 110, 111, 117, 213, 214, 215, 324, 325, 326
адміністративного будинку по вул.
Ланжеронівська, 1, в м. Одесі, з огляду на
невжиття останнім необхідних заходів,
направлених на укладання договору
оренди, безпідставне зайняття та не
звільнення зазначених приміщень
(кімнат).

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 11.12.2013р.
рішення господарського суду Одеської
області від 18.10.2013р. в частині виселення
ДСК "Чорноморське морське
пароплавство" залишено без змін.

В подальшому, як зазначає позивач,
приміщення №№ 101, 102, 103, 104, 105, 106, 107, 110, 111,
117, 213, 214, 215, 326, загальною площею 449,99 м2
відповідачем звільнено добровільно.
Приміщення №№108, 109, 324, 325 наразі не
звільнено.

При цьому, за час користування
вказаними приміщеннями, відповідачем
не сплачувались спожита
електроенергія, теплова енергія та
вода, з огляду на що у Державної
судноплавної компанії "Чорноморське
морське пароплавство", за підрахунками
позивача, утворилась заборгованість у
сумі 74 485,53 грн., яка підтверджується
помісячними розрахунками компенсації
вартості електроенергії, теплової
енергії та холодної води на утримання
займаних приміщень, та відповідачем не
сплачена.

Враховуючи зазначене, позивач,
обґрунтовуючи позовні вимоги нормами
ст.1212 Цивільного кодексу України, і
звернувся до суду з відповідним
позовом.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 13.08.2014 року було порушено
провадження у справі №916/3204/14 із
призначенням її до розгляду в судовому
засіданні.

17.09.2014р. Державною судноплавною
компанією "Чорноморське морське
пароплавство" подано до суду відзив на
позовну заяву (т.1 а.с.59-62), згідно якого
відповідач просив суд у задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень
відповідач наголошує на відсутності
договірних відносин між сторонами, а
отже і будь-яких зобов'язань.

Відповідач також звертає увагу суду на
те, що п.8 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
21.11.2011р. №01-06/1624/2011, на який посилається,
обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач, стосується лише спорів,
пов'язаних з бездоговірним споживанням
електроенергії. При цьому, про
споживання холодної води та теплової
енергії в цьому листі мова не йдеться.

Крім того, у відзиві на позовну заяву
відповідач зазначає, що позивач, у
розумінні інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
21.11.2011р. №01-06/1624/2011, не є
енергопостачальником. Жодних актів про
правопорушення позивачем не
надавалось, а сума позову розрахована
не на підставі методики, а взагалі
незрозумілим чином.

Також відповідач наголосив на тому, що
ДП "Адміністрація морських портів
України" ще до 11.12.2013р. відімкнуло від
електропостачання приміщення, які
займала ДСК "Чорноморське морське
пароплавство", а отже відповідач не міг
користуватися електроенергією.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 13.10.2014р. строк розгляду
вказаної справи продовжено до 28.10.2014р.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 28.10.2014р. справу
№916/3204/14 призначено до
колегіального розгляду у складі трьох
суддів.

Розпорядженням заступника керівника
апарату суду від 28.10.2014р. призначено
автоматичний розподіл справи №916/3204/14
для визначення складу колегії, за
результатами якого вказану справу
розподілено колегії суддів у складі:
головуючий суддя Щавинська Ю.М., суддя
Малярчук І.А., суддя Шаратов Ю.А.

Ухвалою суду від 28.10.2014р. справу №916/3204/14
прийнято до колегіального розгляду у
вищевизначеному складі суддів.

Представник позивача у судовому
засіданні 22.12.2014р. уточнені позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
просив суд задовольнити позов.

Відповідач у судове засідання 22.12.2014р.
не з'явився, незважаючи на належне
завчасне повідомлення про час та місце
судового засідання у попередньому
судовому засідання, що підтверджується
відповідної розпискою представника на
повідомленні про перерву (т.2 а.с.83), про
причини нез'явлення суд не повідомив.

При цьому, суд зазначає, що
необґрунтоване затягування розгляду
справи суперечить вимогам ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд вважає
за можливе розглянути справу без
участі відповідача за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, що надавалися під час судового
розгляду, проаналізувавши наявні у
справі докази у сукупності та давши їм
відповідну правову оцінку, суд дійшов
наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України,
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 ГПК України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський
суд порушує провадження у справі за
позовами, зокрема, підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Завданням суду при здійсненні
правосуддя є захист гарантованих
Конституцією України та законами, прав
і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм,
правом на пред'явлення позову до
господарського суду наділені, зокрема,
юридичні особи, а суд шляхом вчинення
провадження у справах здійснює захист
осіб, права і охоронювані законом
інтереси яких порушені або
оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка
звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист яких подано
позов, суд з'ясовує наявність чи
відсутність факту порушення або
оспорювання і відповідно ухвалює
рішення про захист порушеного права
або відмовляє позивачу у захисті,
встановивши безпідставність та
необґрунтованість заявлених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи,
позовні вимоги Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі філії "Морська
пошуково-рятувальна служба" Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" направлені на
стягнення з Державної судноплавної
компанії "Чорноморське морське
пароплавство" на підставі ст. 1212 ЦК
України суми витрат на утримання
безпідставно займаних приміщень.

Відповідно до положень ст. 35
Господарського процесуального кодексу
України, обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 18.10.2013р. по справі №916/1162/13
первісний позов Казенного
підприємства "Морська
пошуково-рятувальна служба"
задоволено, виселено Державну
судноплавну компанію "Чорноморське
морське пароплавство" з займаних
нежитлових приміщень (кімнат) №№ 101, 102,
103, 104, 105, 106, 107, 108, 109, 110, 111, 117, 213, 214, 215, 324,
325, 326 адміністративного будинку по вул.
Ланжеронівська, 1, в м. Одесі.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 11.12.2013р.
рішення господарського суду Одеської
області від 18.10.2013р. в частині виселення
ДСК "Чорноморське морське
пароплавство" з займаних приміщень
залишено без змін.

Отже, безпідставне знаходження ДСК
"Чорноморське морське пароплавство" в
нежитлових приміщеннях (кімнатах) №№
101, 102, 103, 104, 105, 106, 107, 108, 109, 110, 111, 117, 213, 214,
215, 324, 325, 326 адміністративного будинку
по вул. Ланжеронівська, 1, в м. Одесі
встановлено вищезазначеними рішеннями
суду та, з урахування положень ст. 35 ГПК
України, не підлягає доведенню при
розгляді даної справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з численних уточнень
позовних вимог, позивачем надано
чіткий графік звільнення відповідачем
займаних приміщень.

При цьому, відповідачем, в порушення
вимог ст. 33 ГПК України, не надано суду
жодних доказів, що спростовують
звільнення ДСК "Чорноморське морське
пароплавство" приміщень саме в такому
порядку. Більш того, у судовому
засіданні відповідачем факт займання
приміщень не заперечувався, що
відображено у протоколі судового
засідання від 24.11.2014р.

Приймаючи до уваги зазначене, суд,
надаючи оцінку вимогам позивача про
стягнення витрат на утримання займаних
приміщень у сумі 74 485,53 грн., зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

В силу глави 83 ЦК України зобов'язання
також можуть виникати внаслідок
безпідставного набуття або збереження
майна.

Так, в силу ст. 1212 Цивільного кодексу
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно, особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстави,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Таким чином, із змісту зазначеної норми
права вбачається, що підставою
виникнення зобов'язання, визначеного
даною нормою, є сукупність наступних
умов: набуття (збереження) майна (майном
також є і грошові кошти) однією особою
за рахунок іншої та відсутність для
цього правових підстав.

Як встановлено судом з пояснень
представника позивача та наданих ним
доказів, і це не спростовано
відповідачем, витрати за споживання
електроенергії, теплової енергії та
водопостачання з усієї будівлі
сплачуються Державним підприємством
"Адміністрація морських портів
України" в особі філії "Морська
пошуково-рятувальна служба" Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" на користь відповідних
організацій.

При цьому, з пояснень позивача, які
відповідачем не спростовано, судом
встановлено, що, знаходячись в
приміщенні ДСК "Чорноморське морське
пароплавство" споживало комунальні
послуги, натомість жодних доказів,
підтверджуючих оплату використаних
останнім послуг з водопостачання,
спожитої теплової енергії та
електроенергії відповідачем, в
порушення ст. 33 ГПК України, суду не
надано.

Таким чином, суд доходить до висновку
про те, що фактичне отримання
відповідачем послуг з водопостачання,
електроенергії та теплової енергії без
встановлення обов'язку щодо їх оплати є
збереженням відповідачем власного
майна, яким є грошові кошти. Вказаний
висновок ґрунтується на чинному
законодавстві та сформованій судовій
практиці, зокрема, на постанові Вищого
господарського суду України від
25.01.2005р. по справі №15-25/109-04-3350.

Оцінюючи, наданий позивачем в
уточненій позовній заяві, розрахунок
заявленої до стягнення суми, суд
погоджується з ним, оскільки він
методологічно та арифметично
складений вірно, а сума позовних вимог
вирахувана, виходячи із співвідношення
корисної площі, яку займає позивач, що
підтверджується технічним паспортом,
та корисної площі, що займає
відповідач, що підтверджується
матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд вважає
вимоги позивача про стягнення витрат
на утримання займаних приміщень у
розмірі 74 485,53 грн. обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Зауваження відповідача щодо
відімкнення раніше позивачем займаних
ДСК "Чорноморське морське
пароплавство" приміщень від
електроенергії, судом до уваги не
приймається, оскільки в процесі
розгляду справи судом встановлено, що
позивач просить суд стягнути з
відповідача заборгованість за
комунальні послуги тільки з 23.12.2013р.,
тобто з моменту, коли до Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" перейшло право
користування приміщенням. Крім того, в
порушення вимог ст. 33 ГПК України,
вказані твердження відповідачем
жодним чином не доведено.

Заперечення відповідача щодо
відсутності між сторонами договірних
правовідносин суд вважає
необґрунтованими, оскільки зазначене
спростовуються попередніми висновками
суду стосовно того, що таке споживання
комунальних послуг є безпідставним
збереженням майна, що ґрунтується на
сталій судовій практиці. А те, що у
інформаційному листі Вищого
господарського суду України від
21.11.2011р. №01-06/1624/2011 йдеться тільки про
електроенергію, жодним чином не
позбавляє можливості застосування
такої правової норми до інших
комунальних витрат.

Оцінюючи вимоги позивача про стягнення
3% річних у сумі 1 576,90 грн. та інфляційних
втрат у сумі 12 365,35 грн., суд зазначає
наступне.

Відповідно до частини другої статті 625
ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачена статтею 625 ЦК України
відповідальність застосовується до
правовідносин зобов'язального
характеру, які виникають з приводу
грошових зобов'язань.

У силу положень статей 524, 533-535, 625 ЦК
України грошовим є зобов'язання, яке
виражається в грошових одиницях
України (грошовому еквіваленті в
іноземній валюті), тобто будь-яке
зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є
таке правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана сплатити
гроші на користь другої сторони
(кредитора), а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Підставою застосування
відповідальності, передбаченої
частиною другою статті 625 ЦК України, є
прострочення боржником виконання
грошового зобов'язання.

При цьому, у відповідності до позиції
Вищого господарського суду України,
викладеній у п. 5.2 постанови Пленуму № 14
від 17.12.2013 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", обов'язок
боржника сплатити суму боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних не виникає у випадках
повернення коштів особі, яка
відмовилася від прийняття зобов'язання
за договором (стаття 612 ЦК України),
повернення сум авансу та завдатку,
повернення коштів у разі припинення
зобов'язання (в тому числі шляхом
розірвання договору) за згодою сторін
або визнання його недійсним,
відшкодування збитків та шкоди,
повернення безпідставно отриманих
коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки
відповідні дії вчиняються сторонами не
на виконання взятих на себе грошових
зобов'язань, а з інших підстав.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд
доходить до висновку про відмову у
задоволенні вимог позивача в цій
частині.

Враховуючи часткове задоволення
позовних вимог, витрати по сплаті
судового збору покладаються на сторін
пропорційно розміру задоволених вимог,
відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної судноплавної
компанії "Чорноморське морське
пароплавство" (65026, м. Одеса, вул.
Ланжеронівська, буд. 1, )
на користь Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі філії "Морська
пошуково-рятувальна служба" Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" (65026, м. Одеса, вул.
Ланжеронівська, 1, ) суму
витрат на утримання займаних приміщень
у розмірі 74 485 /сімдесят чотири тисячі
чотириста вісімдесят п'ять/ грн. 53 коп.
та витрати по сплаті судового збору у
сумі 1 538 /одна тисяча п'ятсот тридцять
вісім/ грн. 94 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 26 грудня 2014 р.

Головуючий суддя
Ю.М.
Щавинська

Суддя
Ю.А. Шаратов

Суддя
І.А.
Малярчук