ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

16.12.2014р.
Справа № 917/2228/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гірничодобувна
промисловість", вул.Червона, 37, м.
Дніпропетровськ,49069

до Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод",
вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук,
Полтавська область,39607

про стягнення 447642,36 грн.

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан
Т.С.

представники сторін:

від позивача: Мовчан О.В. дов. № 6
від 15.08.2014 року

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення 447642,36 грн., за
договором поставки товару № 0578-СН від
10.12.2013 року, із яких: основний борг -
349425,72 грн., пеня - 43510,10 грн., 3% річних -
6236,52 грн., інфляційні - 48470,02 грн.

24.11.2014 року за вхідним №15551 (канцелярії
суду) представник позивача Мовчан О.В.
подала додаткові документи. Суд подані
документи прийняв до розгляду та
долучив до матеріалів справи.

16.12.2014р. за вх. канцелярії суду №16784 від
позивача надійшла заява про зменшення
розміру позовних вимог в частині
стягнення пені. Суд подану заяву
прийняв, розглянув та задовольнив.

Відповідач повноважного представника
в судове засідання не направив, хоча і
був належним чином повідомлений про
час та місце проведення судового
засідання (повідомлення про вручення
поштового відправлення в матеріалах
справи), відзив на позовну заяву не
подав, вимоги ухвал суду не виконав.

Розглянувши матеріали справи та
дослідивши і оцінивши за своїм
внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всі обставини справи в їх
сукупності, а також за результатами
оцінки поданих сторонами
господарського процесу доказів, у
нарадчій кімнаті суд задовольняє
позовні вимоги виходячи з наступного:

10 грудня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Гірничодобувна промисловість" (далі -
позивач, Постачальник) та Публічним
акціонерним товариством
«Кременчуцький сталеливарний завод»
(далі - відповідач, Покупець) було
укладено договір поставки товару №
0578-СН (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 договору,
постачальник зобов'язується поставити
і передати у власність покупцю
визначений цим договорм товар, а
покупець зобов'язується прийняти цей
товар та своєчасно здійснити його
оплату.

Найменування, одиниця виміру, загальна
кількість товару, що підлягає поставці
за цим договором, ціна за одиницю
товару, його часткове співвідношення
(асортимент, номенклатура),
визначаються специфікацією - (ями), що є
додатками до цього договору (п.1.2
договору).

В специфікації № 1 до договору № 0578-СН
від10.12.2013 року зазначено кількість та
асортимент товару, а саме: Вапняк
флюсовий марки С-1, С-2 фракції 80-120
Виробництва ВАТ "Подідьські товари"
(далі - товар).

Загальна ціна товару за договором
становить 249 379,20 грн. в тому числі з ПДВ -
41 563,20 грн. (згідно Специфікації).

Згідно з п.6.1, 6.2 договору, розрахунки за
товар здійснюються протягом 45
календарних днів з дати поставки
товару.

Відповідно до п.2.4 договору, датою
поставки вважається дата підписання
видаткової накладної або дата на
товарно-транспортній накладній
перевізника.

Позивач в період з 12.01.2014р. по 22.02.2014р.
передав товар відповідачу на суму 349
425,72 грн., що підтверджується
видатковими накладними.

Зазначені накладні підписані
представниками сторін та довіреності
на представника відповідача
засвідчена печаткою. Оригінали
оглянуті судом у засіданні.

Відповідно до п.6.2 договору, розрахунки
за товар здійснюються на протязі 45
календарних днів з моменту отримання
товару.

Як зазначає позивач, за отриманий товар
відповідач зовсім не розрахувався.

Позивач надсилав на адресу відповідача
листи-вимоги з проханням здійснити
остаточний розрахунок за договором
вих. № 236 від 27.06.2014 року., яка залишена
без задоволення.

В зв'язку з порушенням термінів сплати
за переданий товар та не виконання умов
договору заборгованість відповідача
перед позивачем складає 349 425,72грн.

Згідно із ст. 174 ГК України господарські
зобов'язання можуть виникати: з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

В статті 193 ГК України зазначається, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та
ст. 193 ГК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших правових актів, а
за відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Відповідачем не спростовані обставини,
на які посилається позивач, доказів
сплати за поставлений товар
відповідно до умов договору не надано,
таким чином, вимоги позивача про
стягнення заборгованості у розмірі 349
425,72 грн. є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, крім
всього іншого і сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею), відповідно
до ст. 549 Цивільного кодексу України, є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення божником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 Цивільного
кодексу України, право на неустойку
виникає незалежно від наявності у
кредитора збитків, завданих
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання. Предметом
неустойки, згідно зі ст. 551 Цивільного
кодексу України, може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Згідно п.10.5 договору, у випадку
порушення покупцем строку остаточного
розрахунку за поставлений товар
останній сплачує на користь
постачальника неустойку у розмірі
подвійної облікової ставки, що діяла
під час порушення грошового
зобов'язання від суми заборгованості
за кожний день прострочення.

Відповідно до наданих позивачем
розрахунків, відповідачу нарахована
пеня на суму 35 858,08 грн. (відповідно до
заяви про зменшення позовних вимог).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Відповідно до наданих позивачем
розрахунків, відповідачу нараховані 3%
річних на суму 6 236,52 грн. та інфляційні
на суму 48 470,02 грн.

Перевіривши надані позивачем
розрахунки пені в сумі 35 858,08 грн., 3%
річних в сумі 6 236,52 грн. та інфляційних
нарахувань в сумі 48 470,02 грн. суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню.

Допустимих доказів в спростування
вищевикладеного чи інших
обґрунтованих заперечень по суті спору
відповідач суду не надав.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Згідно зі
статтею 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що
письмовими доказами є документи i
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Письмові
докази подаються в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії. Якщо
для вирішення спору має значення лише
частина документа, подається
засвідчений витяг з нього. Оригінали
документів подаються, коли обставини
справи відповідно до законодавства
мають бути засвідчені тільки такими
документами, а також в інших випадках
на вимогу господарського суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Відповідно до, господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом / статті 43 ГПК
України.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Позивач відповідно до статей 32-34,36,38
ГПК України надав належні докази,
довів обставини на які він посилався як
підставу своїх вимог та обґрунтував
які дають підставу суду позов
задовольнити повністю.

Після виходу з нарадчої кімнати суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення яким позовні вимоги
задоволено повністю.

Враховуючи викладене, матеріали
справи, обставин справи в їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши і
оцінивши подані додаткові докази,
керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44
- 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, у
нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод"
(вул. І. Приходька, 141, м. Кременчук,
Полтавська область, 39621, , ІПН 60, Св. ПДВ № 100327584, п/р
4679 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гірничодобувна
промисловість" (вул.Червона, 37, м.
Дніпропетровськ,49069, )
заборгованість за Договором №0578 від
10.12.2013р. в розмірі 439 990,34 грн. з яких сума
основного боргу в розмірі 349 425,72 грн.,
пеня в розмірі 35 858,08 грн., 3% річних в
сумі 6 236,52 грн. та інфляційних
нарахувань в сумі 48 470,02 грн.

Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

СУДДЯ
Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 23.12.2014р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.