КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р. Справа№ 910/13495/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Марчуку О.Л.,

за участю представників сторін:

позивача: Мишакова Ю.А. - за довіреністю від 03.07.2014 № б/н;

відповідача 1: не з'явилися;

відповідача 2: не з'явилися;

розглянувши матеріали апеляційної скарги

товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІН БЕККЕР»

на рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2014 року

у справі №910/13495/14 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІН БЕККЕР»

до 1) публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк»

2) товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі Фуд»

про визнання недійсним підпункту кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.09.2014 року у справі №910/13495/14 у позові відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2014 року у справі №910/13495/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2014 року у справі №910/13495/14 прийнято апеляційну скаргу ТОВ «ЛІН БЕККЕР» до провадження та призначено її до розгляду за участю уповноважених представників сторін.

Представник позивача у судовому засіданні 08.12.2014 року надав пояснення, якими підтримав доводи викладені в скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представники відповідачів у судове засідання 08.12.2014 року не з'явились, про причини неявки колегію суддів апеляційної інстанції не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, а отже наявні підстави щодо можливості розгляду справи за відсутності його представника.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 28.03.2006 року між ЗАТ «Внєшторгбанк (Україна)» (правонаступником якого є ПАТ "ВТБ Банк", далі - кредитор) та ТОВ «Сільпо-55» (далі - позичальник) укладено договір про надання мультивалютної невідновлювальної відкличної кредитної лінії №10-0604/101к, умовами якого передбачено, що кредитор зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування.

Відповідно до п. 1.1.1 кредитного договору надання кредиту буде здійснюватися в національній валюті у сумі не більше ніж 2 500 000 грн. 00 коп. та доларів США у сумі не більшій ніж 1 980 198 доларів 00 центів окремими частинами (надалі за текстом договору - «Транш»), а у сукупності - «Транш», зі сплатою 17,2 відсотків річних в гривнях, 12, 2 процентів річних в доларах США в межах максимального ліміту заборгованості 12 500 000, 00 грн. включно, з погашенням суми основної заборгованості відповідно до графіку (наведеного у договорі) та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом 26.03.2010 р. на умовах визначених даним договором.

24.09.2010 року між ТОВ «Сільпо-55» (далі - первісний боржник) та ТОВ «Фоззі Фуд» (далі - новий боржник) укладено договір про переведення боргу №41, умовами якого передбачено, що за даним договором первісний боржник переводить на нового боржника свої зобов'язання за кредитним договором №10-0604/101к від 28.03.2006 року та додатковими угодами про внесення змін до кредитного договору №10-0604/101к від 28.03.2006 року за №1 від 04.07.207 року, №2 від 03.01.2008 року, №3 від 07.08.2008 року, №4 від 27.10.2008 року, №5 від 30.01.2009 року, №6 від 26.02.2009 року, №7 від 15.07.2009 року, №8 від 28.01.2010 року, №9 від 30.06.2010 року (надалі все разом - кредитний договір), що укладені між кредитором та первісним боржником (далі - боргові зобов'язання), внаслідок чого новий боржник приймає на себе права та обов'язки первісного боржника за кредитним договором в межах, зазначених у п. 1.2. даного договору.

24.09.2010 року між ПАТ «ВТБ Банк» (далі-банк) та ТОВ «ЛІН БЕККЕР» (далі-поручитель) укладено договір поруки №10-0604/101к/П-03 умовами якого передбачено, що поручитель поручається перед банком за виконання ТОВ «Фоззі Фуд» зобов'язань, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

24.09.2010 року між ПАТ «ВТБ Банк» (далі - кредитор) та ТОВ «Фоззі Фуд» (далі - позичальник) уклали договір №10 про внесення змін до договору про надання мультивалютної невідновлювальної відкличної кредитної лінії №10-0604/101к від 28.03.2006 року, відповідно до п. 1 договору сторони досягли згоди внести зміни до договору поруки, шляхом його викладення в новій редакції, а саме: банк на умовах даного договору зобов'язується надати позичальнику кредит в сумі 3 035 905 дол. 00 центів, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит не пізніше 11.07.2014 року, а також сплатити плату за кредит та виконати інші зобов'язання у повному обсязі на умовах та в строки, визначені даним договором.

В подальшому сторонами укладались договори №13 від 30.11.2011 року, №14 від 13.04.2012 року, №17 від 21.11.2013 року про внесення змін до кредитного договору №10-0604/101к від 28.03.2006 року, відповідно до яких сторони досягли згоди внести зміни до кредитного договору шляхом викладення його тексту, зокрема, в наступній редакції:

«Відповідно до п. 4.3.13 статті 4.3. розділу 4 договору протягом строку дії цього договору без попереднього письмового погодження з банком позичальник зобов'язаний та зобов'язується забезпечити виконання АТ "Сільпо Рітейл", ТОВ "Фоззі-Фуд", ТОВ "Лін Беккер" угоди:

4.3.13.1. не надавати кредити та/або гарантії третім особам та/або не виступати поручителем/майновим поручителем/гарантом за зобов'язанням третіх осіб в сумі, що перевищує еквівалент 1 000 000,00 доларів США (один мільйон доларів США 00 центів) на одну юридичну особу протягом календарного року, за виключенням:….».

Предметом спору даній справі є визнання недійсним саме підпункту 4.3.13.1 пункту 4.3.13 статті 4.3 розділу 4 кредитного договору.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що даний пункт договору не покладає зобов'язання на позивача, а лише встановлює певні зобов'язання для позичальника, яким є ТОВ "Фоззі-Фуд". Також оскаржуваним рішенням встановлено, що даний пункт договору не порушує права позивача.

Проте, колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 11 Цивільного кодексу передбачені підстави виникнення цивільних прав і обов'язків та вказується, що цивільні права та обов'язки виникають, зокрема, із договорів та інших правочинів.

Так, позивач (ТОВ «ЛІН БЕККЕР») не є учасником договору № 17 від 21.11.2013 року про внесення змін до кредитного договору № 10-0604/101к від 28.03.2006 року, не підписував його, а тому цей договір не може породжувати для нього прав і обов'язків.

В ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України закріплені положення про те, що кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, визнання недійсними господарських угод.

За змістом ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно підпункту 4.3.13.1 пункту 4.3.13 статті 4.3 розділу 4 договору про надання мультивалютної відновлювальної відкличної лінії в редакції договору №17 позичальник має забезпечити виконання третіми особами, зокрема, ТОВ «ЛІН БЕККЕР» умов щодо ненадання кредитів та/або гарантій третім особам та/або не виступати поручителем/майновим поручителем/гарантом за зобов'язанням третіх осіб в сумі, що перевищує еквівалент 1 000 000,00 грн. доларів США на одну юридичну особу протягом календарного року.

Отже, із наведеного слідує, що вказаний пункт договору в контексті прав позивача суперечить положенням ст.ст.43, 44 ГК України, в яких закріплено принципи свободи підприємницької діяльності.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 43 ГК України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов цього договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Таким чином, включення певних зобов'язань в договір для позивача, який цей договір не укладав і не підписував, фактично обмежують його цивільну дієздатність.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

В силу наведених положень законодавства визнанню недійсним підлягає, зокрема, господарське зобов'язання, вчинене учасниками господарських відносин з порушенням хоч би одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності). Вказані положення обмежують укладення так званих "позастатутних правочинів".

Господарська компетенція як сукупність господарських прав та обов'язків, встановлених чинним законодавством для певного виду господарських організацій, виникає у господарській організації з моменту її офіційного створення і є видовою, тобто аналогічною для господарських організацій певного виду.

Для з'ясування питання наявності або відсутності у суб'єкта господарювання права, необхідного для укладення відповідного правочину, слід враховувати, що правосуб'єктність будь-якої юридичної особи є спеціальною, оскільки визначається встановленими цілями її діяльності відповідно до закону та/або установчих документів даної юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Фоззі-Фуд" не надало судам доказів того, що статутні та установчі документи, на підставі яких ним здійснюється господарська діяльність, або певні положення законодавства, або належним чином оформлені договірні відносини надають йому повноваження на укладення угод, які б породжували права та обв'язки для третіх осіб (зокрема, для позивача) або надають право вимагати від третіх осіб не вчиняти певні, не заборонені законом дії.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання недійсним підпункту 4.3.13.1 пункту 4.3.13 статті 4.3. розділу 4 договору про надання мультивалютної невідновлювальної відкличної кредитної лінії №10-0604/101к від 28.03.2006 року.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 28.07.2014 року у справі №910/21647/13 та від 28.04.2014 року у справі №910/20959/13.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ч. 2 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково та прийняти нове рішення.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2014 року у справі №910/13495/14 підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції розподіляє судові витрати.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІН БЕККЕР» на рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2014 року у справі №910/13495/14 задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2014 року у справі №910/13495/14 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, визнати недійсним підпункт 4.3.13.1 пункту 4.3.13 статті 4.3. розділу 4 договору про надання мультивалютної невідновлювальної відкличної кредитної лінії №10-0604/101к від 28.03.2006 року.

4. Стягнути солідарно з публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (01004, м. Київ, бул. Т.Шевченка/вул. Пушкінська, буд. 8/26) та товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (08132, Київська область, м. Вишневе, вул. Промислова, 5) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІН БЕККЕР» (02090, м. Київ, вул. Бутлерова, буд. 1) 1 218,00 грн. та 609,00 грн. судового збору.

5. Доручити господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

6. Справу №910/13495/14 повернути до господарського суду міста Києва.

7. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

8. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич