РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/15885/14 11.12.14

За позовом Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Київприлад"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОНІС"
про стягнення 11 505,16 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Закатюра І.О. (дов. № 236/вп/68 від 12.08.2014 року)
від відповідача Руденок Л.М. (дов. б/н від 08.01.2014 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 11 грудня 2014 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Державне підприємство "Виробниче об'єднання "Київприлад" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОНІС" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 88 221,31 грн., з яких, 85 272,22 грн. основної заборгованості, 1 281,15 грн. пені, 202,29 грн. три проценти річних, 1 465,65 грн. інфляційних нарахувань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2014 року порушено провадження у справі № 910/15885/14, розгляд справи призначено на 18.09.2014 року.

Через відділ діловодства Господарського суду міста Києва 18.09.2014 року від позивач надійшли додаткові документи по справі та заява про зменшення позовних вимог. відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 59 849,65 грн. основної заборгованості, 1 281,15 грн. пені, 197,91 грн. три проценти річних, 1 465,65 грн. інфляційних нарахувань.

Розпорядженням заступника Голови Господарського суду міста Києва від 18.09.2014 року справу № 910/15885/14 передано для розгляду судді Пригуновій А.Б., у зв'язку з перебуванням судді Стасюка С.В. у відрядженні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2014 року суддя Пригунова А.Б. прийняла справу № 910/15885/14 до свого провадження, розгляд справи призначено на 28.10.2014 року.

Розпорядженням В.о. Голови Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 року справу № 910/15885/14 передано для розгляду судді Стасюку С.В., у зв'язку з його поверненням з відрядження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 року суддя Стасюк С.В. прийняв справу № 910/15885/14 до свого провадження, розгляд справи призначено відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 18.09.2014 року.

Представник відповідача в судове засідання 28.10.2014 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 18.09.2014 року не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2014 року розгляд справи було відкладено на 20.11.2014 року, у зв'язку з неявкою відповідача та необхідністю подання додаткових доказів у справі.

19.11.2014 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі за змістом яких останній зменшив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача 31 523,68 грн. основної заборгованості, 5 276,74 грн. пені, 687,16 грн. три проценти річних, 5 541,26 грн. інфляційних нарахувань.

У судовому засіданні 20.11.2014 року представник позивача подав клопотання про продовження строків розгляду спору.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.11.2014 року подав письмовий відзив на позов в якому зазначив про те, що станом на день розгляду даної справи сума основного боргу у даній справі сплачена відповідачем у повному обсязі, на підтвердження чого до відзиву долучено копії платіжних доручень.

Розглянувши подане позивачем 20.11.2014 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 2011.2014 року строк розгляду спору у даній справі продовжено на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 11.12.2014 року.

10.12.2014 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі за змістом яких останній зменшив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача 5 276,74 грн. пені, 687,16 грн. три проценти річних, 5 541,26 грн. інфляційних нарахувань.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Подана позивачем заява про зменшення позовних вимог приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахуванням заяви поданої 10.12.2014 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва.

У судовому засіданні 11.12.2014 року представник позивача підтримав позов із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 10.12.2014 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.12.2014 року не заперечив проти позову.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

30.10.2009 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОНІС" (орендар), укладено Договір оренди № 4191 нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі по тексту - Договір оренди).

Відповідно до пунктів 1.1. - 1.3. Договору оренди, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення (далі - Майно) площею 175,50 кв. м, розміщене за адресою: м. Київ, вул. Генерала Тупікова, 17, частина першого поверху (площе. 57,10 кв.м.) та підвал (площею 418,40 кв.м.) чотирьохповерхової будівлі, що перебуває на балансі державного підприємства "Виробниче об'єднання "Київприлад" (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31 березня 2009 року і становить 2945870,00 грн. Майно передається в оренду з метою розміщення студії, адміністративних та технічних служб телевізійної організації. Стан майна на момент укладення договору, визначається в акті приймання-передавання за узгодженим висновком балансоутримувача і орендаря.

Пунктами 2.1. - 2.4. Договору оренди сторони погодили, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами цього Договору та акта приймання-передавання майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди. Передача майна в оренду здійснюється за вартістю, визначеною у звіті про незалежну оцінку, складеному за Методикою оцінки. Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання покладається на орендодавця.

Згідно з пунктами 3.1., 3.3. Договору оренди, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786 (зі змінами) (далі - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - квітень 2009 року 37154,79 грн. Керуючись п. 20, п. 32 Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 13 жовтня 2004 року № 2149 та Протоколом №2 від 16.10.2009 pоку, розмір орендної плати встановлюється на умовах запропонованих орендарем - 37154,79 грн. без ПДВ за базовий місяць (квітень 2009 року). Орендна плата за перший місяць оренди жовтень 2009 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень місяці 2009 року. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30 % щомісяця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж (пункт 3.6. Договору оренди).

Також, 30.10.2009 року між Державним підприємством "Виробниче об'єднання "Київприлад" (балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОНІС" (Орендар) укладено договір № 113 надання платних послуг орендарю (надалі по тексту - Договір надання послуг), за умовами якого балансоутримувач надає, а орендар оплачує надані йому комунальні та інші послуги згідно Додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Платежі за надані послуги перераховуються орендарем на розрахунковий рахунок балансоутримувача не пізніше 10 числа наступного місяця, після отримання орендарем рахунку-фактури від балансоутримувача (пункт 1.2. Договору надання послуг).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором оренди та Договором надання послуг, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОНІС" виникла заборгованість на загальну суму 85 272,22 грн., з яких, 80 656,62 грн. заборгованості за Договором оренди та 4 615,60 грн. заборгованості за Договором надання послуг.

Зважаючи на вищенаведене, позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 10.12.2014 року просить суд стягнути з відповідача 5 276,74 грн. пені, 687,16 грн. три проценти річних, 5 541,26 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідач у судовому засіданні 11.12.2014 року не заперечив проти позову.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами частини 1 статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини оренди та надання послуг.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець), зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОНІС" свої зобов'язання за Договором оренди та Договору надання послуг в частині сплати орендних платежів та комунальних послуг належним чином і у встановлені строки не виконував, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 85 272,22 грн., яка сплачена під час судового розгляду справи.

Пунктом 3.7. Договору оренди встановлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Зважаючи на вищенаведене, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення з відповідача штрафних санкцій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 5 276,74 грн. є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права вимагати від відповідача сплати останнім 3% річних за порушення грошового зобов'язання від простроченої суми, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних на загальну суму 687,16 грн.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Дослідивши розрахунок збитків від інфляції, наданий позивачем, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань на суму 5 541,26 грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене, позовні вимоги Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Київприлад" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в розмірі, визначеному чинним законодавством.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОНІС" (03058, м. Київ, вул. Генерала Тупікова, 17; ) на користь Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Київприлад" (03680, м. Київ, вул. Гарматна, буд. 2; ) 5 276 (п'ять тисяч двісті сімдесят шість) грн. 74 коп. пені, 687 (шістсот вісімдесят сім) грн. 16 коп. три проценти річних, 5 541 (п'ять тисяч п'ятсот сорок одну) грн. 26 коп. інфляційних втрат, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.12.2014 року

Суддя С.В. Стасюк