ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2014 р.
Справа № 914/3751/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПМК-14", м. Львів

до відповідача: Державного
підприємства "Львіввугілля" в особі
відокремленого підрозділу Шахта
"Червоноградська", м. Червоноград
Львівської області

про стягнення 148 201, 09 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: Шандра Ю.Ф. - директор

від відповідача: Смеричанський
С.С. - представник

Зміст ст.22 ГПК України представникам
сторін роз'яснено.

Розглядається справа за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПМК-14" до Державного
підприємства "Львіввугілля" в особі
відокремленого підрозділу Шахта
"Червоноградська" про стягнення 148 201, 09
грн.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 23.10.2014 року
порушено провадження у справі та
призначено до розгляду в судовому
засіданні на 10.11.2014 року.

В судових засіданнях оголошувалися
перерви.

Представник позивача в судових
засіданнях позовні вимоги підтримав,
просив їх задоволити з підстав
наведених у позовній заяві та усних
поясненнях.

Представник відповідача в судових
засіданнях позовні вимоги визнав
частково в частині основного боргу, в
іншій частині позовних вимог просив
відмовити у їх задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив наступне:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ПМК-14" (надалі -
позивач) звернулося в господарський
суд з позовом до Державного
підприємства "Львіввугілля" в особі
відокремленого підрозділу Шахта
"Червоноградська" (надалі - відповідач)
про стягнення 148 201, 09 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує на те, що 29.01.2013 р. та 01.03.2013 р. між
ним (виконавцем) та відповідачем
(замовником) укладено договори № 2901-13
та 0103-13 на виконання
ремонтно-відновлювальних робіт (надалі
- договори).

Відповідно до п 1.1 договорів, замовник
доручає, а виконавець приймає на себе
обов'язок виконати і здати роботу, яка
передбачена п. 1.2. вказаних договорів.
Замовник зобов'язався прийняти
виконану роботу і оплатити її.

Пунктом 1.2 договорів передбачено, що
виконавець зобов'язується виконати
ремонтно-відновлювальні роботи
електричного двигуна типу: «Україна
12-4/4» 800 кВт/1500 об.хв., 6 кВ 1 шт. (договір
від 01.03.2013 р.) та електричних двигунів
типу: ВАО 560 LA4 800кВт/1488 об.хв., інв № б/в -
1 шт. та ВАО2 560 LA4 800кВт/1490 об.хв., інв №
15665 - 1 шт. (договір від 29.01.2013 р.)

Відповідно до п. 4.1 договорів, оплата
послуг проводиться у національній
грошовій одиниці України - гривнях, на
розрахунковий рахунок позивача: - 30%
вартості робіт - попередня оплата на
підставі виставленого позивачем
рахунку; - 70% вартості робіт -
оплачується на протязі п'яти робочих
днів після підписання акту
приймання-передачі виконаних робіт.

На виконання своїх зобов'язань за
вказаними договорами, позивач надав
відповідачу послуги з ремонту
електродвигунів, що підтверджується
актами здачі-приймання робіт (наданих
послуг) від 01.02.2013 р. № ОУ-0000009 на суму 15
059, 27 грн., від 06.02.2013 р. № ОУ-0000010 на суму 18
104, 16 грн., від 21.03.2013 р. № ОУ-0000021 на суму
78 851, 06 грн.

Відповідач свої зобов'язання перед
позивачем щодо оплати за наданні ним
послуги виконав частково, сплативши на
користь позивача суму в розмірі 20 000, 00
грн. в рахунок оплати згідно акту
здачі-приймання робіт від 21.03.2013 р. №
ОУ-0000021, внаслідок чого у відповідача
виникла заборгованість в загальному
розмірі 92 014, 49 грн.

Позивач неодноразово звертався до
відповідача з претензіями про
погашення заборгованості, які залишені
останнім без відповіді та задоволення.

Таким чином на час розгляду справи,
сума основного боргу становить 92 014, 49
грн., яку позивач просить стягнути з
відповідача на свою користь.

Крім стягнення основного боргу,
позивач просить стягнути з
відповідача, відповідно до умов
договору, пеню в розмірі 21 840, 26 грн. та
відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних
в розмірі 4 361, 27 грн., інфляційні втрати
в розмірі 15 708, 16 грн., а також збитки
завдані внаслідок підвищення цін на
матеріали в розмірі 13 110, 26 грн.

У відзиві на позовну заяву представник
відповідача позовні вимоги в частині
нарахування пені, 3% річних, інфляційних
втрат та збитків заперечив, просив
відмовити у їх задоволенні, оскільки
позивач надав відповідачу послуги без
врахування встановлених договорами
умов щодо попередньої оплати, тому
неможливо визначити термін з якого
повинні нараховуватися 3% річних та
інфляційні втрати.

Щодо пені, то відповідач зазначає, що
позивачем порушено термін щодо її
нарахування та стягнення. Вимоги про
стягнення збитків завданих внаслідок
підвищення цін на матеріали в розмірі 13
110, 26 грн., на думку представника
відповідача, також є безпідставними,
оскільки не підтверджені жодними
доказами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають до часткового задоволення з
наступних мотивів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст.
193 Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 901 (глава 63) ЦК України,
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Згідно приписів ст. 903 вказаного
Кодексу, якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, 29.01.2013 р. та 01.03.2013
р. між сторонами укладено договори №
2901-13 та 0103-13 на виконання
ремонтно-відновлювальних робіт.

Відповідно до п 1.1 договорів замовник
доручає, а виконавець приймає на себе
обов'язок виконати і здати роботу, яка
передбачена п. 1.2. вказаних договорів.
Замовник зобов'язаний прийняти
виконану роботу і оплатити її.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.1 договорів, оплата
послуг проводиться у національній
грошовій одиниці України - гривнях, на
розрахунковий рахунок позивача: - 30%
вартості робіт - попередня оплата на
підставі виставленого позивачем
рахунку; - 70% вартості робіт -
оплачується на протязі п'яти робочих
днів після підписання акту
приймання-передачі виконаних робіт.

Незважаючи на відсутність
попередньої оплати з боку відповідача,
позивач, на виконання своїх зобов'язань
за вказаними договорами, надав
відповідачу послуги з ремонту
електродвигунів, що підтверджується
актами здачі-приймання робіт (наданих
послуг) від 01.02.2013 р. № ОУ-0000009 на суму 15
059, 27 грн., від 06.02.2013 р. № ОУ-0000010 на суму 18
104, 16 грн., від 21.03.2013 р. № ОУ-0000021 на суму
78 851, 06 грн.

Приписами ст. 610 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідач свої зобов'язання перед
позивачем щодо оплати за наданні
послуги виконав частково, сплативши на
користь позивача суму в розмірі 20 000, 00
грн., внаслідок чого у відповідача
виникла заборгованість в розмірі 92 014,
49 грн. Таким чином, вказана сума
основної заборгованості підлягає
стягненню.

Щодо стягнення пені в розмірі 21 840, 26
грн., нарахованої позивачем на підставі
п. 4.6 договорів, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Оскільки позивачем в розрахунку пені,
не враховано вимоги ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України щодо
обмеження строку нарахування пені
шестимісячним терміном, тому
задоволенню підлягають позовні вимоги
про стягнення пені в розмірі 7 053, 62 грн.
Одночасно, доводи представника
відповідача про порушення позивачем
вимог Господарського кодексу України
щодо строків нарахування пені суд не
може розцінювати як заяву про
застосування позовної давності в
частині позовних вимог про стягнення
пені.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

На підставі вищенаведеної норми
позивачем було нараховано відповідачу
інфляційні втрати в розмірі 15 708, 16 грн.
та 3 % річних в розмірі 4 361, 27 грн.

В частині позовних вимог про
стягнення з відповідача 3 % річних в
розмірі 4 361, 27 грн., суд вважає, що вони
розраховані вірно, тому позовні вимоги
в цій частині підлягають до
задоволення. В той же час, при
розрахунку інфляційних втрат,
позивачем допущено помилки пов'язані
із подвійним врахування коефіцієнту
інфляції за червень 2013 року, тому
стягненню з відповідача на користь
позивача підлягають інфляційні втрати
в розмірі 15 324, 96 грн.

Статтею 623 ЦК України встановлено, що
боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки.

Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, які особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); 2) доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Зважаючи на те, що позивачем не
представлено жодних доказів на
підтвердження позовних вимог в частині
стягнення збитків пов'язаних з
підвищенням цін на матеріали, що
використовувалися позивачем при
наданні послуг з ремонту обладнання
відповідача, в результаті чого
позивачем понесені збитки, суд не
вбачає правових підстав для
задоволення позовних вимог в частині
стягнення збитків в розмірі 13 110, 26 грн.

Щодо клопотання представника
відповідача про відстрочку виконання
рішення на один рік у зв'язку зі значною
заборгованістю відповідача, суд не
вбачає достатніх підстав для його
задоволення, оскільки відповідачем не
представлено жодних доказів, які б
свідчили, зважаючи на значний розмір
загальної кредиторської
заборгованості відповідача, про
можливість виконання відповідачем
рішення після спливу терміну
відстрочки.

Оскільки спір виник внаслідок
неправомірних дій відповідача, судові
витрати покладаються на нього
пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
33, 49, 82-85 ГПК України, суд,-

в и р і ш и в :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства
"Львіввугілля" в особі відокремленого
підрозділу Шахта "Червоноградська" (80100,
м. Червоноград Львівської області, вул.
Промислова, 27, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПМК-14» (79024, м. Львів,
вул. Бескидська, 46, ) суму
у розмірі 121 125, 55 грн., з них :

- 92 014, 49 грн. - основного боргу;

- 7 053, 62 грн. - пені;

- 4 361, 27 грн. - 3% річних;

- 15 324, 96 грн. - інфляційних втрат;

- 2 371, 21 грн. - судового збору.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК
України

Повне рішення складено 29.12.2014 року.

Суддя
Манюк П.Т.