ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.12.14р. Справа № 904/7951/14
За позовом Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради", м. Дніпропетровськ

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альянс", м. Дніпропетровськ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним пункту договору

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: Данильчук С.А., дов. № 36 від 31.01.14р.;

від відповідача: Коржилов І.О., дов. № б/н від 03.06.14р.;

від третьої особи: Камінський О.Д., дов. №14-56 від 23.06.14р..

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить визнати п. 11.5 Договору добровільного страхування майна та добровільного страхування від вогневих ризиків стихійних явищ № 21.12420.03 від 01.09.13р., укладеного між позивачем та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Альянс" недійсним з дня укладання договору.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що при укладанні спірного договору в порушення ст. 16 Закону „Про страхування" відповідачем застосовано тариф на страхування від падіння на застраховане майно пілотованих, не пілотованих літальних об'єктів та їх уламків (п. 11.5 Договору) у розмірі 0,2% від страхової суми, який більше на 0,13 за максимально дозволеного, що в перекладі у грошовий еквівалент становить 21 072 грн. 05 коп. Даний факт встановлено позаплановою ревізією окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.07.2012р. по 31.12.2013р., здійсненою Державною фінансовою інспекцією у Дніпропетровській області, про що складено акт № 06-21/19 від 27.06.14р. Одночасно зазначає, що позивач був позбавлений можливості перевірити правильність застосування тарифу та не мав підстав для його зменшення, оскільки відповідачем, в порушення положень ст. 20 Закону „Про страхування", в момент укладання спірного Договору не були надані для ознайомлення позивачу Правила «Добровільного страхування майна»№ 21.07.06 та Правила «Добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ»№ 22.07.06. Наведене позивач вважає підставою для визнання п. 11.5 Договору недійсним на підставі ст. 203 ЦК України та ч. 3 ст. 215 ЦК України.

Справа розглядається за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області.

Відповідач позовні вимоги не визнав. У відзиві на позов зазначив, що відповідно до зазначеного в Договорі переліку ризиків, а саме п.11.5, було встановлено загальний розмір тарифу 1,49%, який був визначений та узгоджений сторонами у вигляді страхового платежу, який складає 241 518 грн. 09 коп., що відповідає положенням ст. 203 Цивільного Кодексу України та ст.. 982 Цивільного Кодексу України. Вказує, що відповідачем, відповідно до статті 16, 17 Закону України «Про страхування», п. 3 ч. 1 ст. 3 та ст.. 627, 203. 982 ЦК України було додержано вимоги щодо належного оформлення Договору з визначенням всіх істотних умов, що потребує діюче законодавство, у тому числі і ознайомлення з діючими Правилами страхування, що засвідчується згодою, у вигляді підпису генерального директора позивача та печатки підприємства про несення відповідальності за порушення Правил та діючого законодавства в п. 20.1 Договору. У зв'язку із чим вважає, що відсутні будь-які законні підстави для визнання вказаного пункту спірного Договору недійсним. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Третя особа, Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області, позовні вимоги підтримала та зазначила, що в результаті перевірки виявлено, що при укладанні договору від 01.09.2013 № 21.12420.03 страховиком застосовано тариф 0,2 від страхової суми, що більше на 0,13 за максимально дозволений. Внаслідок застосування при укладенні договору страхування тарифу у розмірі, що перевищує розмір розрахований актуарієм, ревізією встановлено завищення розміру страхового платежу, сплаченого ПрАТ «СК «Альянс» на суму 21 072 грн. 05 коп. (0,13% х 16 209 267,8 грн.), чим порушено вимоги ст. 16 Закону „Про страхування".

Відповідно до ст. 77 ГПК України, у судовому засіданні оголошувалися перерви з 30.10.2014р. по 06.11.2014р., з 27.11.2014р. по 18.12.2014р.

В порядку ст.85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2013р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альянс» (страховик) та Комунальним підприємством «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради» (страхувальник) укладений договір добровільного страхування майна та добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ № 21.12420.03 (надалі - Договір) предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечить закону і пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим майном, зазначеним у Додатку № 1 до Договору на загальну суму 16 209 267 грн. 80 коп. (п. 2, п.п.4.1 Договору).

Строк дії Договору з 00 годин 01.09.2013р. до 24 години 31.08.2014р., з врахуванням умов, зазначених в п. 7.2 цього Договору (п. 9 Договору).

Згідно п. 3 Договору страхування здійснюється на умовах цього Договору, Правил СК „Альянс" № 21.07.06 „Добровільного страхування майна" та № 22.07.06 „Добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ".

Загальна страхова сума за договором складає 16 209 267 грн. 80 коп. (п. 5 Договору).

Умовами п. 6 Договору визначений страховий тариф, що за вказаний період страхування складає 1,490% від загальної страхової суми, в тому числі за ризиками (тариф вказується щодо ризиків, зазначених у відповідному пункті цього Договору, та визначається у відсотках від загальної страхової суми):

п.11.1 (вогневі ризики: пожежа, удар блискавки, вибух газу, що застосовується в побутових цілях) - 0,25000;

п.11.2 (стихійні явища: землетрус, виверження вулкану, дії підземного вогню, буря, вихор, ураган, смерч, поверхнева злива, паводок, довготривалий снігопад, град, гірський обвал) - 0,24000;

п.11.3 (пошкодження застрахованого майна водою у результаті/впливу води, гарячої чи

холодної, що вилилася при призначенням із внутрішньої водопровідної системи будинкуабо його частин) - 0,20000;

п.11.4 (крадіжка зі зломом, пограбування в межах місця страхування, протиправні дії третіх осіб) - 0,20000;

п.11.5 (падіння на застраховане майно пілотованих, не пілотованих літальних об'єктів та їх уламків) - 0,20000;

п.11.6 (вибух) - 0,20000;

п.11.7 (механічні пошкодження) - 0,20000.

Згідно п. 7.1 Договору загальний страховий платіж визначається за згодою сторін та складає 241 518 грн. 09 коп., який повинен бути сплачений страхувальником не пізніше 31.10.2013 р. (п. 7.2 Договору).

На виконання умов Договору позивачем здійснена сплата страхового платежу у розмірі 241 518 грн. 09 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1280 від 30.10.2013р. (а.с. 16).

У період з 24.03.2014р. по 20.06.2014р. посадовими особами Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" за період з 01.07.2012р. по 31.12.2013р. Ревізію дотримання законодавства при використанні коштів КП «Дніпротеплоенерго» ДОР» на оплату вартості наданих послуг, вартість яких віднесено до загальновиробничих витрат, проведено по контрагенту приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альянс». В ході ревізії проведено зустрічну звірку в ПрАТ «СК «Альянс», за результатами якої складено довідку зустрічної звірки від 17.04.2014 № 06-20/28з. Зокрема, ревізією встановлено, що базовий страховий тариф на страхування від падіння на застраховане майно пілотованих, непілотованих літальних об'єктів та їх уламків становить 0,01 % від страхової суми. При застосуванні максимально-можливого коефіцієнта 7,0 розмір тарифу складе 0,07 % від страхової суми. Проте, при укладанні договору від 01.09.2013 № 21.12420.03 страховиком застосовано тариф 0,2 від страхової суми, що більше на 0,13 за максимально дозволений. Внаслідок застосування при укладенні договору страхування тарифу у розмірі, що перевищує розмір розрахований актуарієм, ревізією встановлено завищення розміру страхового платежу, сплаченого ПрАТ «СК «Альянс» на суму 21 072,05 грн (0,13% х 16 209 267,8 грн), чим порушено вимоги ст. 16 Закону „Про страхування".

За результатами перевірки складено акт № 06-21/19 від 27.06.14р.

Позивач просить визнати у судовому порядку п. 11.5 Договору добровільного страхування майна та добровільного страхування від вогневих ризиків стихійних явищ № 21.12420.03 від 01.09.13р. недійсним, як такий, що не відповідає вимогам закону, посилаючись на вказаний акт ревізії та приписи ст. ст. 16, 20 Закону України „Про страхування", ст.. ст.. 203, 215 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним (ст. 981 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 982 Цивільного кодексу України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором (ст. 983 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, сторонами при укладанні спірного Договору додержано всіх істотних умов згідно приписів діючого законодавства.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996р. (далі - Закон), страхові тарифи при добровільній формі страхування обчислюються страховиком актуарно (математично) на підставі відповідної статистики настання страхових випадків. Актуарними розрахунками можуть займатися особи, які мають відповідну кваліфікацію згідно з вимогами, встановленими Уповноваженим органом, яка підтверджується відповідним свідоцтвом.

Згідно з вимогами ст. 16 Закону договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Відповідно до вимог п. 2.5 Методики визначення звичайної ціни для страхового тарифу, затвердженої розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, розмір страхових тарифів за добровільними видами страхування, обчислений страховиком актуарно (математично), є складовою частиною правил страхування, які розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо та реєструються в Нацкомфінпослуг.

Умовами п. 3 Договору визначено, що страхування здійснюється на умовах цього Договору, Правил СК „Альянс" № 21.07.06 „Добровільного страхування майна" та № 22.07.06 „Добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ".

Так, Правила добровільного страхування наземного майна (іншого, ніж страхування залізничного, наземного, повітряного, водного транспорту та вантажів та багажу) № 21.07.06 затверджені 13.11.2009р. головою правління ПрАТ «СК «Альянс» та зареєстровані Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 04.02.2010, реєстраційний номер 1110032; Правила добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ № 22.07.06 затверджені 13.11.2009р. головою правління ПрАТ «СК «Альянс» та зареєстровані Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 04.02.2010, реєстраційний номер 1010083.

Базові страхові тарифи по страхуванню майна від вибуху, пошкодження водою, крадіжки зі зломом, падіння на застраховане майно пілотованих, непілотованих літальних об'єктів та їх уламків та ін. визначені таблицею 1 додатку № 10 Правил №21.07.06.

Цим же додатком визначено, що страховик може при визначенні розміру страхового платежу використовувати коефіцієнти до базових страхових тарифів, в залежності від умов конкретного Договору страхування та факторів ризику: оснащеності застрахованого помешкання, його вогнестійкості, технічних особливостей об'єкта, поверховості будинків, наявності засобів пожежогасіння, віддаленості від найближчого поста пожежної служби, аварійних і ремонтних служб, наявності засобів охорони, географічного положення та інших факторів, що впливають на ступінь страхового ризику. Розміри таких коефіцієнтів не можуть виходити за межі: 0,01-7,0.

Вищезазначений додаток підписано актуарієм Бойко В.Л.

Відповідно до зазначеної таблиці базовий страховий тариф на страхування від падіння на застраховане майно пілотованих, не пілотованих літальних об'єктів та їх уламків становить 0,01% від страхової суми. При застосуванні максимально-можливого коефіцієнта 7,0 розмір тарифу складе 0,07% від страхової суми.

Як зазначає позивач, в порушення Правил відповідачем завищено тариф за ризиком, передбаченим п. 11.5. Договору, що є наслідком завищення загального тарифу та суми страхового платежу.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказує, що розбивка у договорі по кожному окремому ризику була невірно прописана з технічної помилки оператора при внесенні договору в електронну базу даних, з якої потім роздруковувався договір. Тому встановлений тариф щодо страхового ризику „падіння на застраховане майно пілотованих, не пілотованих літальних об'єктів та їх уламків" був визначений автоматично і є технічною помилкою та вірним є розмір тарифу за вказаним ризиком - 0,01000, але вказана помилка не вплинула на загальний розмір страхового тарифу, визначеному п. 6 Договору, у зв'язку із чим відсутні правові підстави для визнання п. 11.5 Договору недійсним з дня укладання договору.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, в цілому тариф за Договором не суперечить правилам страхування ПрАТ «СК «Альянс» та умовам страхового ринку України, оскільки відповідно до Правил № 22.07.06 «Добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ» затверджені і підписані актуарієм наступні розміри страхових тарифів: від 0,15% до 0,35% з можливістю застосування коригувальних коефіцієнтів від 0,01 до 7,0. Тобто, мінімальний страховий тариф можливий - 0,0015% від страхової суми, максимальний страховий тариф можливий - 2.45% від страхової суми. Відповідно до Правил № 21.07.06. «Добровільного страхування майна» затверджені і підписані актуарієм наступні розміри страхових тарифів: від 0,01% до 3,91% з можливістю застосування коригувальних коефіцієнтів від 0,01 до7,0 - мінімальний страховий тариф можливий - 0,0001% від страхової суми, максимальний страховий тариф можливий - 27,37% від страхової суми.

Таким чином, страховий тариф згідно Договору розрахований вірно, а сплачений позивачем страховий платіж є сплатою за договір страхування згідно узгодженого тарифу.

Крім того, відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно наведеної правової норми, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).

Частина третя статті 215 ЦК України передбачає, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За умовами п. 16 Договору договір вважається недійсним з моменту його підписання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Крім цього, договір вважається недійсним і не підлягає виконанню у разі: а) коли він укладений після настання страхового випадку; б) коли предметом страхування є майно, що підлягає конфіскації на підставі судового вироку або рішення, що набуло законної сили. Договір страхування визнається недійсним у судовому порядку.

Згідно з п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до п. 2. 5. 1 вказаної постанови, слід мати на увазі, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Отже, для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об'єктивна неможливість настання правового результату, а також, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

Крім того у відповідності із п. 2.10 зазначеної постанови, в силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що оспорюваний правочин в частині суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін.

Одночасно, господарський суд відхиляє доводи позивача щодо порушення відповідачем норм ст. 20 Закону України „Про страхування" щодо ненадання в момент укладання спірного Договору для ознайомлення позивачу Правил, на підставі яких страховою компанією розрахований страховий тариф, оскільки вказане спростовується згодою у вигляді підпису генерального директора позивача та печатки підприємства про несення відповідальності за порушення Правил та діючого законодавства за умовами п. 20.1 Договору.

За встановлених обставин, посилання позивача на акт ревізії № 06-21/19 від 27.06.14р. є необґрунтованим, у зв'язку із чим господарський суд вважає, що спірний Договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та правові підстави для визнання п. 11.5 вказаного Договору недійсним відсутні.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами, та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Оскільки позивачем при зверненні до суду із даним позовом зайво сплачені 609 грн. 00 коп. судового збору, вказана сума підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України на підставі п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір" шляхом винесення судом відповідної ухвали.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 36, 43, 45, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повернути Комунальному підприємству "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Феодосіївська, б. 7, ) з Державного бюджету України зайво сплачену суму судового збору у розмірі 609 грн. 00 коп. (шістсот дев'ять грн. 00 коп.), перерахованого згідно платіжного доручення № 735 від 08.10.14р., яке знаходиться в матеріалах справи № 904/7951/14.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя І.А. Рудь
Повне рішення складено - 05.01.15р.