ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2014
Справа № 917/2386/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "ПК
Індустрія", пров. Сімферопольський, буд.
6, літ. "Д-1", м. Харків, 61052

до Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод",
вул. І.Приходька, буд. 141, м. Кременчук,
Полтавська обл., 39621

про стягнення 86 180,32 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від позивача не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися.

25.12.2014 р. у судовому засіданні
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення, залучено її до
матеріалів справи та повідомлено про
термін виготовлення повного тексту
судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна
заява Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "ПК
Індустрія" про стягнення з Публічного
акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод" 86
180,32 грн. заборгованості, що виникла
внаслідок неналежного виконання
останнім умов укладеного між сторонами
13.12.2013 р. договору поставки товару №
0685-СН, з яких : 66 103,60 грн. основний борг, 8
188,74 грн. пеня, 1 138,18 грн. 3% річних та 10 749,80
грн. інфляційні втрати.

Позивач представництво у судове
засідання 25.12.2014 р. не забезпечив, явка
представників останнього у судове
засідання обов'язковою не визнавалася.

Відповідач представництво у судове
засідання вдруге не забезпечив, вимоги
суду не виконав, причин щодо цього суду
не повідомив. Останній відповідно до
пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в
господарських судах України та пп. 3.9.1
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" був належним чином та
завчасно повідомлений про дату, час і
місце проведення судових засідань, а
також про покладені на нього обов'язки,
про що свідчать матеріали справи.

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах
справи доказів для розгляду спору по
суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ратифікована Законом України від
17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на
розгляд його справи упродовж розумного
строку, суд не оцінює вказані
обставини як підставу для подальшого
відкладення розгляду справи. Спір
розглядається за наявними матеріалами
відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача у
минулому судовому засіданні, оцінивши
надані докази, суд,

встановив:

13.12.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "ПК
Індустрія" (постачальник) та Публічним
акціонерним товариством
"Кременчуцький сталеливарний завод"
(покупець) було укладено Договір
поставки № 0685-СН (а.с. 15-18, далі - Договір
поставки № 0685-СН), за умовами якого
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "ПК
Індустрія" (постачальник)
зобов'язувалося в порядку та на умовах,
визначених цим Договором, поставити і
передати у власність покупцю
визначений цим договором товар, а
Публічне акціонерне товариство
"Кременчуцький сталеливарний завод"
(покупець) зобов'язувалося прийняти цей
товар та своєчасно здійснювати його
оплату.

При цьому сторони узгодили, зокрема,
наступне:

- найменування, одиниця виміру,
загальна кількість товару, що підлягає
поставці за цим Договором, ціна за
одиницю товару, його часткове
співвідношення (асортимент,
номенклатура), визначаються
специфікацією - (ями) (надалі іменується
"специфікація"), що є додатками до цього
Договору (п. 1.2 Договору поставки №
0685-СН);

- специфікація № 1 викладена у п. 1.3
Договору поставки № 0685-СН;

- загальна ціна товару за цим Договором
становить 15 439,24 грн., в тому числі ПДВ
(п. 1.4 Договору поставки № 0685-СН);

- поставка товару за цим Договором
здійснюється у такі строки : 14
календарних днів з дати заявки Покупця
на замовлення товару. Датою поставки
вважається дата підписання видаткової
накладної або дата на
товарно-транспортній накладній
перевізника або дата календарного
штемпеля залізничної накладної чи
квитанції про приймання вантажу (п. 2.1
та п. 2.4 Договору поставки № 0685-СН);

- розрахунки за товар здійснюються
протягом 60-ти кaлeндaрниx днів з дати
поставки. Оплата здійснюється шляхом
переказу Покупцем грошових коштів на
розрахунковий рахунок Постачальника,
що визначений у цьому Договорі (п. 6.1, п.
6.2 Договору поставки № 0685-СН);

- товар приймається Покупцем згідно
видаткової накладної. Відвантаження
товару Покупцю здійснюється після
пред'явлення останнім довіреності на
право отримання товарно-матеріальних
цінностей (п. 9.2 Договору поставки №
0685-СН);

- у випадку порушення Покупцем строку
розрахунку за поставлений товар
останній сплачує на користь
Постачальника неустойку у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла під час порушення грошового
зобов'язання від суми заборгованості
за кожний день прострочення (п. 10.6
Договору поставки № 0685-СН);

- цей Договір вважається укладеним і
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами та скріплення
печатками Сторін. Строк цього Договору
починає свій перебіг у момент,
визначений у п. 13.1 цього Договору
закінчується 31 грудня 2014 р. (п. 13.1, п. 13.2
Договору поставки № 0685-СН).

До вказаного Договору поставки № 0685-СН
між сторонами було укладено Додаткові
угоди, згідно яких сторони вносили
зміни до п. 1.4 Договору та специфікації,
а саме :

- Додаткова угода № 1 від 25.12.2013 р.,
згідно якої сторони узгодили, що
загальна сума Договору становить 34 917,40
грн., а також доповнили договір
специфікацією № 2 (а.с. 19);

- Додаткова угода № 2 від 31.01.2014 р.,
згідно якої сторони узгодили, що
загальна сума Договору становить 66 103,60
грн., а також доповнили договір
специфікацією № 3 (а.с. 20).

За даними позивача, на виконання умов
Договору поставки № 0685-СН з
урахуванням додаткових угоди ним було
поставлено відповідачеві товар на
загальну суму 66 103,60 грн.. Зокрема, факт
виконання позивачем договірних
зобов'язань з поставки товару
відповідачеві за Договором поставки №
0685-СН з урахуванням додаткових угоди на
загальну суму 66 103,60 грн.
підтверджується видатковою накладною
№ 1601005 від 16.01.2014 р. на суму 15 439,24 грн.
(а.с. 21), видатковою накладною № 1601007 від
16.01.2014 р. на суму 19 478,16 грн. (а.с. 26),
видатковою накладною № 2002001 від 20.02.2014
р. на суму 31 186,20 грн. (а.с. 29). Дані
первинні документи підписані
представниками сторін та скріплені
печаткою позивача, судом оглянуто
оригінали останніх та встановлено, що
залучені до позовної заяви копії
відповідають оригіналам.

Факт отримання представником
відповідача товару від позивача за
вказаними видатковими накладними
підтверджується довіреністю №
від 14.01.2014 р. (а.с. 22-23) та довіреністю
№ від 17.02.2014 р. (а.с. 30-31).

За даними позивача на момент
пред'явлення позову до суду в порушення
умов Договору поставки № 0685-СН
відповідач вартість товару не оплати,
заборгованість останнього складає 66
103,60 грн..

З огляду на невиконання відповідачем
зобов'язань щодо оплати товару,
вважаючи свої права порушеними,
позивач звернувся до суду з даним
позовом з вимогою про стягнення з
відповідача 86 180,32 грн. заборгованості,
що виникла внаслідок неналежного
виконання останнім умов укладеного між
сторонами 13.12.2013 р. договору поставки
товару № 0685-СН, з яких : 66 103,60 грн.
основний борг, 8 188,74 грн. пеня, 1 138,18 грн.
3% річних та 10 749,80 грн. інфляційні
втрати.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного
між сторонами Договору поставки №
0685-СН, кореспондуючи права та обов'язки
його сторін, суд дійшов висновку, що
оцінка правомірності заявлених вимог
має здійснюватись з урахуванням
приписів законодавства, які
регламентують правовідносини з
договору поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу (ст. 663 Цивільного Кодексу
України). Покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. У разі прострочення оплати
товару продавець має право вимагати
оплати товару (ст. 692 Цивільного
Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. У
відповідності до вимог ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається. Статтею
193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом. Згідно
ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України та ст. 202 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється, зокрема,
виконанням, проведеним належним чином.
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконав
зобов'язання за Договором поставки №
0685-СН, поставивши відповідачеві товар
за вказаними вище видатковими
накладними на загальну суму 66 103,60 грн..
В свою чергу, відповідач в порушення
прийнятих на себе зобов'язань за
вказаним Договором поставки № 0685-СН та
приписів ст. 692 Цивільного кодексу
України не оплатив вартість
поставленого за вказаними видатковими
накладними товару у визначені
Договором поставки № 0685-СН строки,
заборгованість останнього на момент
пред'явлення даного позову до суду та
розгляду справи у суді складає 66 103,60
грн.. Дана обставина відповідачем не
спростована.

Отже, з аналізу наведених норм права та
поданих доказів, суд дійшов висновку
про те, що позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 66 103,60 грн.
основного боргу підтверджені
документально та нормами
матеріального права, відповідачем не
спростовані, а тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку позовних вимог
щодо стягнення з відповідача 1 138,18 грн.
3% річних, суд прийшов до висновку, що
розмір вимог позивача в цій частині є
вірним (перерахунок здійснено за
допомогою калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
"Ліга:Еліт 8.1.5" та залучено до
матеріалів справи).

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку позовних вимог
щодо стягнення з відповідача 10 749,80 грн.
інфляційних втрат, суд прийшов до
висновку, що розмір вимог позивача в
цій частині є вірним частково в сумі 9
092,17,17 (перерахунок здійснено за
допомогою калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
"Ліга:Еліт 8.1.5" та залучено до
матеріалів справи).

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Одним із видів
забезпечення виконання зобов'язань
відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного
кодексу України та ст. 199
Господарського кодексу України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України. Відповідно до
ст. 230 Господарського кодексу України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231
Господарського кодексу України
визначено, що у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. Штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором (п. 6 ст. 231
Господарського кодексу України).

У п. 10.6 Договору поставки № 0685-СН
сторони узгодили, що у випадку
порушення покупцем строку розрахунку
за поставлений товар останній сплачує
на користь постачальника неустойку у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла під час порушення
грошового зобов'язання від суми
заборгованості за кожний день
прострочення.

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку в частині
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача 8 188,74 грн. пені, суд прийшов
до висновку, що заявлений розмір пені
частково відповідає вимогам
Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України та
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" в сумі 7 058,67 грн., оскільки
позивачем при здійсненні розрахунку
позовних вимог в цій частині не
враховано приписи п. 6 ст. 232
Господарського Кодексу України щодо
припинення нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (розрахунок суми пені
здійснено за допомогою калькулятору
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Допустимих доказів в спростування
вищевикладеного чи інших
обґрунтованих заперечень по суті спору
відповідач суду не надав.

За викладеного, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 66 103,60 грн.
основного боргу, 7 058,67 грн. пені, 1 138,18
грн. 3% річних та 9 092,17 грн. інфляційних
втрат підтверджені документально та
нормами матеріального права,
відповідачем не спростовані, а тому
підлягають задоволенню. В частині
вимог щодо стягнення з відповідача
1 130,07 грн. пені та 1 657,63 грн.
інфляційних втрат позов задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
понесені позивачем при пред'явленні
даного позову судові витрати з оплати
судового збору та з оплати послуг
адвоката покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

При визначенні розміру витрат,
пов'язаних з оплатою послуг адвоката,
суд виходив з наступного.

Згідно з частиною першою статті 44 ГПК
України судові витрати складаються з
судового збору, сум, що підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, призначеної господарським
судом, витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Витрати,
що підлягають сплаті за послуги
адвоката, визначаються в порядку,
встановленому Законом України "Про
адвокатуру" (ч. 3 ст. 48 ГПК України). В
розумінні даних статей судовими
витратами є лише оплата тих послуг, які
надаються адвокатами, що відповідають
вимогам статті 2 Закону та здійснюють
свою діяльність у організаційних
формах, зазначених у статті 4 цього
Закону. Відповідно до ст. 12 Закону
України "Про адвокатуру" (в редакції,
чинній на час винесення рішення) оплата
праці адвоката здійснюється на
підставі угоди між громадянином чи
юридичною особою і адвокатським
об'єднанням чи адвокатом.

Як вбачається з матеріалів справи,
23.10.2014 р. між позивачем та адвокатом
Черепахою Р.М укладено договір № 01/2014
про надання правової допомоги, в
матеріалах справи наявний ордер серії
ХВ № 191000001, платіжне доручення № 684 від
27.10.2014 р. з призначенням платежу - за
адвокатські послуги згідно рахунку №
001 від 24.10.2014 р. в сумі 4 500,00 грн. та
рахунок № 001 від 24.10.2014 р.. Вказані
документи підтверджують факт надання
відповідних послуг адвокатом
відповідачу у зв'язку зі спором, який
виник з позивачем.

На підставі аналізу обсягу необхідних
та фактичних зусиль для вирішення
спору сторін у даній справі, виходячи з
вимог розумності та справедливості,
врахувавши обставини справи, якість
підготовки позовних матеріалів, ціну
позову, тривалість розгляду справи,
мотиви прийняття даного рішення та
приписи ст. 33 Правил адвокатської етики
суд дійшов висновку, що витрати
відповідача на оплату послуг адвоката
підлягають відшкодуванню останньому
за рахунок позивача пропорційно
розміру задоволених позовних вимог за
загальним правилом.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Кременчуцький
сталеливарний завод"
(вул. І.Приходька, буд. 141, м. Кременчук,
Полтавська обл., 39621), ідентифікаційний
код юридичної особи 05756783, р/р 4679 в
ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 305299 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "ПК
Індустрія" (пров. Сімферопольський, буд.
6, літ. "Д-1", м. Харків, 61052),
ідентифікаційний код юридичної особи
38773958, р/р в ПАТ "Мегабанк", МФО 351329
: 66 103,60 грн. основного боргу, 7 058,67 грн.
пені, 1 138,18 грн. 3% річних, 9 092,17 грн.
інфляційних втрат, 1 767,99 грн. витрат по
сплаті судового збору та 4 354,65 грн.
адвокатський витрат.

Видати наказ з набранням цим рішенням
законної сили.

3. В частині позовних вимог Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "ПК Індустрія" про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод" 1
130,07 грн. пені та 1 657,63 грн. інфляційних
втрат у позові відмовити.

Повне рішення складене 29.12.2014 р..

СУДДЯ

О.В.КІВШИК

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. Рішення може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня прийняття рішення, а у разі якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
- з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією.