ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
235-24-26_______________________________________________________________
________________________________________________________________________
______________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"16" грудня 2014 р.
Справа № 911/4816/14

за позовом дочірнього
підприємства «М'ясопереробний
комплекс «Росана» товариства з
обмеженою відповідальністю
«Росан-Агро», м. Рогатин
Івано-Франківської області

до відповідача товариства з
обмеженою відповідальністю «Віталіс»,
с. Гаврилівка Вишгородського району

про стягнення 597 234,16 грн.

Суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача: Макара Г.В.,
уповноважена, довіреність від 04.11.2014р.
б/н;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - дочірнє підприємство
«М'ясопереробний комплекс «Росана»
товариства з обмеженою
відповідальністю «Росан-Агро», м.
Рогатин Івано-Франківської області
звернувся до господарського суду
Київської області з позовом від 31.10.2014р.
до відповідача - товариства з обмеженою
відповідальністю «Віталіс», с.
Гаврилівка Вишгородського району
Київської області, в якому просить суд
стягнути з відповідача 597234,16 грн.
заборгованості за типовим договором
поставки від 06.06.2014р. № 06/06/14, в тому
числі: 396078,67 грн. основного боргу, 198039,33
грн. штрафу, 3116,16 грн. процентів річних,
та покласти на відповідача судові
витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач згідно умов договору здійснив
поставку відповідачу товару всього на
суму 430883,57 грн. Відповідач отриманий
товар оплатив частково, у звязку з чим у
відповідача утворився основний борг в
сумі 396078,67 грн. У зв'язку із
простроченням грошового зобов'язання
позивач просить суд стягнути з
відповідача також передбачений
договором штраф у розмірі 50% від
вартості неоплаченої продукції, та
відповідно до ст. 625 ЦК України проценти
річних.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 12.11.2014р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі №911/4816/14 та
призначено справу до розгляду.

Крім того, позивач подав суду заяву про
забезпечення позову від 28.11.2014р., № 124/11,
в якій просив суд в порядку ст.ст.66, 67
ГПК України вжити заходів до
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на грошові кошти відповідача в
межах ціни позову та судових витрат та
заборони відповідачу відкривати нові
поточні рахунки. Ухвалою від 02.12.2014р.
суд відмовив в задоволенні заяви
позивача про забезпечення позову.

Ухвалою від 02.12.2014р. розгляд справи було
відкладено на 16.12.2014р.

Позивач в порядку ст. 22 ГПК України
подав доповнення до позовної заяви та
уточнення позовних вимог від 28.11.2014р., в
яких стверджує, що поставив
відповідачу товар вартістю 709468,87 грн.,
який був оплачений всього на суму 313390,20
грн. За таких обставин, позивач просить
суд стягнути з відповідача основний
борг в розмірі 396078,67 грн., відповідно до
умов договору штраф в сумі 198039,34 грн., та
відповідно до ст. 625 ЦК України 28519,19 грн.
інфляційних втрат та 5164,10 грн.
процентів річних, розрахованих за
період з 24.06.2014р. по 28.11.2014р. а всього -
627801,30 грн. Дані доповнення та уточнення
від 28.11.2014р. оплачені судовим збором
(платіжне доручення від 28.11.2014р. № 3666 на
суму 611,04 грн. залучено до матеріалів
справи) та направлені відповідачу
листом з описом (копія опису вкладення
в лист та фіскального чеку «Укрпошти»
залучені до матеріалів справи).

Розглянувши подані доповнення до
позовної заяви та уточнення позовних
вимог від 28.11.2014р., суд встановив
наступне.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Статтею 22 ГПК України не передбачено
права позивача на подання заяв
(клопотань) про про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем
має бути додержано правил вчинення
відповідної процесуальної дії, а
недотримання ним таких правил тягне за
собою процесуальні наслідки,
передбачені ГПК України.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише
розмір вимог майнового характеру. Якщо
в заяві позивача йдеться про
збільшення розміру немайнових вимог
(наприклад, про визнання недійсним ще
одного акта крім того, стосовно якого
відповідну вимогу вже заявлено), то
фактично також йдеться про подання
іншого позову.

Зазначена позиція викладена в пункті
3.11 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р.
№18 «Про деякі питання практики
застосування
господарсько-процесуального кодексу
України судами першої інстанції».

Суд, приймаючи рішення, розглядає спір
у справі в межах предмету позову на
підставах, які визначає позивач на
власний розсуд згідно частини 1 ст. 12,
ст. 20 ЦК України. Під предметом позову
розуміється певна матеріально-правова
вимога позивача до відповідача,
стосовно якої позивач просить прийняти
судове рішення. Підставу позову
становлять обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги щодо захисту
права та охоронюваного законом
інтересу. Відтак, зміна предмета позову
означає зміну вимоги, з якою позивач
звернувся до відповідача, а зміна
підстав позову - це зміна обставин, на
яких ґрунтується вимога позивача.
Одночасна зміна і предмета, і підстав
позову не допускається.

За таких обставин, заявляючи у
доповненнях до позовної заяви та
уточненнях позовних вимог від
28.11.2014р.про стягнення з відповідача
інфляційних втрат в сумі 28519,19 грн., що
не було заявлено в первісному позові,
позивач фактично змінює предмет
позову, що за змістом ст. 22 ГПК України
може бути реалізовано позивачем лише
до початку розгляду справи по суті.
Враховуючи, що вказані доповнення до
позовної заяви та уточнення позовних
вимог від 28.11.2014р. позивачем подані до
початку розгляду справи по суті, суд в
порядку ст. 22 ГПК України приймає до
розгляду зазначені доповнення до
позовної заяви та уточнення позовних
вимог від 28.11.2014р., які за правовим
змістом є заявою про зміну предмету
позову.

За таких обставин, справа
розглядається в редакції позовних
вимог про стягнення з відповідача на
користь позивача основного боргу в
розмірі 396078,67 грн., штрафу в сумі 198039,34
грн., інфляційних втрат в сумі 28519,19 грн.,
процентів річних в сумі 5164,10 грн.,
розрахованих за період з 24.06.2014р. по
28.11.2014р. а всього - 627801,30 грн. та судового
збору.

Відповідач в судові засідання 02.12.2014р.
та 16.12.2014р. не з'явився, відзив на позов
та витребувані судом документи не
подав, про причини нез'явлення суд
належним чином не повідомив, хоча про
дату, час та місце проведення судових
засідань був повідомлений судом
належним чином, про що свідчать
залучені до матеріалів справи
повідомлення про вручення поштових
відправлень, якими суд направляв
відповідачу на адресу, зазначену у
позовній заяві, яка відповідає даним
залученого до матеріалів справи
Спеціального витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців копії ухвал
від 12.11.2014р. та від 02.12.2014р.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі
питання практики застосування
господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно
до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК
України, справа розглянута за наявними
матеріалами.

Розглянувши позов дочірнього
підприємства «М'ясопереробний
комплекс «Росана» товариства з
обмеженою відповідальністю
«Росан-Агро», м. Рогатин
Івано-Франківської області (далі по
тексту - ДП «МК «Росана») до відповідача
- товариства з обмеженою
відповідальністю «Віталіс», с.
Гаврилівка Вишгородського району
Київської області (далі по тексту ТОВ
«Віталіс»), всебічно та повно вивчивши
наявні у матеріалах справи докази,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини першої ст. 11 ЦК
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства,
зокрема, з правочинів.
Майново-господарські зобов'язання між
суб'єктами господарювання виникають на
підставі договорів (стаття 179 ГК
України) і сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначені умов договору (стаття 627 ЦК
України).

06.06.2014р. між ТОВ «Віталіс» (покупець) та
ДП «МК «Росана» (продавець) було
укладено типовий договір поставки
№06/06/14 (далі - Договір), згідно якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупця, а покупець -
прийняти та оплатити м'ясні вироби
(продукцію) в асортименті, згідно
прайс-листа продавця. Відповідно до
умов Договору:

- Продукція поставляється
окремими партіями, що відображається в
товарній накладній. Перехід права
власності відбувається в момент
підписання товарної накладної (пункти
2.2, 2.3, 3.3 Договору);

- Оплата за кожну партію
здійснюється з відстроченням платежу 14
календарних днів з моменту поставки
(пункт 5.1 Договору);

- За неоплату або несвоєчасну
оплату покупець на вибір продавця
сплачує останньому пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, або
штраф в розмірі 50% від вартості
неоплаченої продукції (пункт 5.3
Договору);

- Договір набуває чинності з
моменту підписання та діє до 31.12.2014р.
(пункт 9.1 Договору)

Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
поставки. Згідно положень статті 712 ЦК
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлі-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

На виконання умов Договору позивачем
поставлено, а відповідачем прийнято
продукцію на загальну суму 709468,87 грн.,
що підтверджується залученими до
матеріалів справи підписаними обома
сторонами та скріпленими печатками
обох сторін видатковими накладними,
оригінали яких судом було досліджено в
судовому засіданні а саме:

від 09.06.2014р. № АВ-МЯ/00007539/14 на суму 84 189,00
грн.;

від 12.06.2014р. № АВ-МЯ/00007703/14 на суму 64201,20
грн.;

від 19.06.2014р. № АВ-МЯ/00008058/14 на суму 502,27
грн.;

від 19.06.2014р. № АВ-МЯ/00008059/14 на суму 83932,80
грн.;

від 24.06.2014р. № АВ-МЯ/00008234/14 на суму 125 428,80
грн.;

від 24.06.2014р. № АВ-МЯ/00008237/14 на суму 2 511,68
грн.;

від 26.06.2014р. № АВ-МЯ/00008416/14 на суму 4 902,78
грн.;

від 26.06.2014р. № АВ-МЯ/00008425/14 на суму 85 251,60
грн.

від 03.07.2014р. № АВ-МЯ/00008795/14 на суму 126 613,20
грн.;

від 03.07.2014р. № АВ-МЯ/00008796/14 на суму 1 752,35
грн.;

від 08.07.2014р. № АВ-МЯ/00009046/14 на суму 126 445,20
грн.;

від 08.07.2014р. № АВ-МЯ/00009048/14 на суму 3 737,99
грн.

Відповідно до пункту 5.1 договору
відповідач мав оплатити отриманий
товар з відстрочкою платежу 14
календарних днів з моменту поставки.
Згідно до частини 1 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать залучені до матеріалів
справи банківські виписки, відповідач
оплатив позивачу грошові кошти в
загальній сумі 313 390,20 грн., а саме
сплатив:

01.07.1014р. суму 100 000,00 грн.;

08.07.2014р.суму 48 390,20 грн.;

14.07.2014р. суму 20 000,00 грн.;

18.07.2014р. суму 25 000,00 грн.;

23.07.2014р. суму 25 000,00 грн.;

19.08.2014р. суму 10 000,00 грн.;

27.08.2014р. суму 20 000,00 грн.;

29.08.2014р. суму 10 000,00 грн.;

04.09.2014р. суму 10 000,00 грн.;

16.09.2014р. суму 15 000,00 грн.;

03.10.2014р. суму 10 000,00 грн.;

22.10.2014р. суму 10 000,00 грн.;

28.10.2014р. суму 10 000,00 грн.

Призначення платежу в кожному з
платіжних доручень значиться «за
м'ясопродукцію згідно договору 06/06-14
від 06.06.2014р.» без зазначення конкретної
накладної, яка оплачується даним
платежем.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Згідно з
частиною 2 ст. 614 ЦК України відсутність
своєї вини доводить особа, яка порушила
зобов'язання. Суд ухвалами від 12.11.2014р.
та від 02.12.2014р. витребовував у
відповідача документи, що
підтверджують сплату відповідачем
грошових коштів за договором.
Відповідач відзив на позов та
витребувані судом документи не подав,
доказів оплати коштів за отриманий від
позивача товар в більшому розмірі, ніж
доводить суду позивач, не представив,
відповідно доводи позивача не
спростував.

За таких обставин, сума основного боргу
відповідача перед позивачем, строк
оплати якої настав, складає 709 468,87 грн.
(поставка) - 313 390,20 грн. (оплата) = 396 078,67
грн.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого порушеного немайнового
або майнового права та інтересу.

За таких обставин, вимога позивача про
стягнення з відповідача суми основного
боргу підлягає задоволенню повністю в
сумі 396 078,67 грн.

У зв'язку із простроченням основного
грошового зобов'язання позивач також
просить суд стягнути з відповідача
штраф, передбачений пунктом 7.2
Договору, в розмірі 50% від вартості
неоплаченої продукції, тобто в сумі
198039,34 грн.

Статтею 230 ГК України визначено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, які учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі неналежного виконання
господарського зобов'язання. Цією ж
статтею визначено види штрафних
санкцій - неустойка, штраф, пеня. При
цьому порядок нарахування та розмір
санкцій, які можуть бути встановлені
договором, встановлені частиною 4 ст. 231
ГК України: у відсотковому відношенні
до суми невиконаної частини
зобов'язання, в певній визначеній
грошовій сумі, у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів.

Зазначене кореспондується з
положеннями ст. 549 ЦК України,
відповідно до яких неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання, при цьому штрафом є
неустойка, що обчислюється від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Враховуючи встановлення судом факту
порушення відповідачем свого
грошового зобов'язання щодо вчасної
оплати товару в сумі 396 078,67 грн., вимога
позивача про стягнення з відповідача
передбаченого договором штрафу 50% від
вартості неоплаченої продукції в сумі
198039,34 грн. є обґрунтованою, законною та
підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку із простроченням
грошового зобов'язання позивач просить
суд стягнути з відповідача інфляційні
втрати в сумі 28519,19 грн. та проценти
річних в сумі 5164,10 грн., розраховані за
період з 24.06.2014р. по 28.11.2014р. щодо
зазначених вимог суд зазначає
наступне.

Положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» (з
посиланням на постанову Вищого
господарського суду України від
05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного
суду України «Рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ
від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума
боргу з урахуванням індексу інфляції
повинна розраховуватися, виходячи з
індексу інфляції за кожен місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якійсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція). Передбачене
законом право кредитора вимагати
сплати боргу з урахуванням індексу
інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові. Зазначену позицію
також підтримує і Верховний Суд
України (постанова Верховного суду
України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Оскільки 3% річних та інфляційні не є
штрафними санкціями, то обмеження
нарахування процентів річних та
інфляційних терміном 6 місяців
відповідно до ст. 232 ГК України не
застосовується.

Відповідно до пункту 1.12 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» з
огляду на вимоги частини першої статті
47 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК) господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.

За таких обставин, виходячи з
наступного розрахунку:

Дата та сума поставкиДата
оплатиФактично сплачено, грн.Основний
борг, грнПеріод прострочення3% річних,
грн.Інфляційні втрати, грн.09.06.14 - 84189,00
грн.23.06.14 84189,0024.06 - 25.06.1413,84012.06.14 - 64201,20
грн.26.06.14 148390,2026.06 - 30.06.1460,980
01.07.14100000,0048390,2001.07 - 02.07.147,95019.06.14 - 502,27
грн. та 83932,80 грн.03.07.14 132825,2703.07 - 07.07.1454,590
08.07.1448390,2084435,0708.07.146,94024.06.14 - 125428,80 грн. та
2511,68 грн.09.07.14 212375,5509.07 - 10.07.1434,91026.06.14 -
4902,78 грн. та 85251,60 грн.11.07.14 302529,9311.07 -
13.07.1474,600 14.07.1420000,00282529,9314.07 -
16.07.1469,661130,1203.07.14 - 126613,20 грн. та 1752,35
грн.17.07.14 410895,4817.07.1433,770 18.07.1425000,00385895,4818.07 -
21.07.14126,87008.07.2014 - 126445,20 грн. та 3737,99
грн.22.07.14 516078,6722.07.1442,420 23.07.1425000,00491078,6723.07 -
18.08.141089,793928,63 19.08.1410000,00481078,6719.08 - 26.08.14316,330
27.08.1420000,00461078,6727.08 - 28.08.1475,790
29.08.1410000,00451078,6729.08 - 03.09.14222,450
04.09.1410000,00441078,6704.09 - 15.09.14435,040
16.09.1415000,00426078,6716.09 - 02.10.14595,340
03.10.1410000,00416078,6703.10 - 21.10.14649,779985,89
22.10.1410000,00406078,6722.10 - 27.10.14200,260
28.10.1410000,00396078,6728.10 - 28.11.141041,747525,49всього
709468,87 грн. 313390,20396078,67 5153,0422570,13судом
встановлено, що з відповідача на
користь позивача за заявлений
позивачем період належать до стягнення
проценти річних в сумі 5153,04 грн. та
інфляційні втрати в сумі 22570,13 грн.

За таких обставин, повно та ґрунтовно
дослідивши наявні у справі докази,
перевіривши на відповідність закону та
дійсним обставинам справи розрахунки
заборгованості, суд вважає вимоги
позивача обґрунтованими, законними та
такими, що підлягають задоволенню
частково. Суд приймає рішення про
стягнення з відповідача - товариства з
обмеженою відповідальністю «Віталіс»
на користь позивача - дочірнього
підприємства «М'ясопереробний
комплекс «Росана» товариства з
обмеженою відповідальністю
«Росан-Агро» заборгованості в розмірі
621841,18 грн., яка складається з 396078,67 грн.
основного боргу, 198039,34 грн. штрафу, 5153,04
грн. процентів річних та 22570,13 грн.
інфляційних втрат. Відповідно до
статті 49 ГПК України, суд покладає на
відповідача сплату судового збору до
державного бюджету пропорційно
задоволеним вимогам.

Виходячи із збільшеного розміру
позовних вимог про стягнення з
відповідача 627801,30 грн., позовна заява
мала бути оплачена судовим збором в
сумі 12556,03 грн. (2% від суми позовних
вимог). Крім того, відповідно до частини
2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»
у разі якщо позовну заяву подано після
подання заяви про вжиття запобіжних
заходів чи заяви про забезпечення
доказів або позову, розмір судового
збору зменшується на розмір судового
збору, сплаченого за подання заяви про
вжиття запобіжних заходів чи заяви про
забезпечення доказів або позову.

Як вбачається з доданих до матеріалів
справи платіжних доручень від 31.10.2014р.
№2968 на суму 11945.00 грн., від 24.11.2014р. № 2970
на суму 1827,00 грн., від 28.11.2014р. № 3666 на
суму 611,04 грн., позивач сплатив судовий
збір в сумі 14383,04 грн. Відповідно до
пункту 1 частини 1 ст. 7 Закону України
«Про судовий збір» сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду у разі зменшення розміру позовних
вимог або внесення судового збору в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом. За таких обставин зайве
сплачений судовий збір в сумі 1827,00 грн.
підлягає поверненню позивачу з
державного бюджету, шляхом винесення в
порядку ст.7 Закону України "Про судовий
збір" відповідної ухвали.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 22, 33, 49, 69, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов дочірнього підприємства
«М'ясопереробний комплекс «Росана»
товариства з обмеженою
відповідальністю «Росан-Агро»
задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю «Віталіс»
(07350, Київська обл., с. Гаврилівка
Вишгородського району, вул. Садова, буд.
1, кв.8, ідентифікаційний код 36832911)

на користь дочірнього підприємства
«М'ясопереробний комплекс «Росана»
товариства з обмеженою
відповідальністю «Росан-Агро» (77000,
Івано-Франківська обл., Рогатинський
район, м. Рогатин, вул. Галицька, буд. 128,
ідентифікаційний код 30086815)

396078,67 грн. (триста дев'яносто шість
тисяч сімдесят вісім гривень шістдесят
сім копійок) основного боргу,

198039,34 грн. (сто дев'яносто вісім тисяч
тридцять дев'ять гривень тридцять
чотири копійки ) штрафу;

5153,04 грн. (п'ять тисяч сто п'ятдесят три
гривні чотири копійки) процентів
річних;

22570,13 грн. (двадцять дві тисячі п'ятсот
сімдесят гривень тринадцять копійок)
інфляційних втрат;

12436,83 грн. (дванадцять тисяч чотириста
тридцять шість гривень вісімдесят три
копійки) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 ГПК України.

Суддя
О.В. Конюх

Повний текст рішення підписано 31.12.2014р.