номер провадження справи 3/111/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2014 Справа № 908/4550/14

За позовом: Приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР" (65007, м. Одеса, вул. Водопровідна, 16, ідентифікаційний код 26209430)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "АЗОВЗАГАЛЬМАШ" (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівників, 1, ідентифікаційний код 13504334, засоби зв'язку: тел. (0629) 397-298, (0629) 397-234, факс: (0629) 530-209, електронна адреса: )

про стягнення 43 848, 97 грн.

Суддя Соловйов В.М.

при секретарі Бойко Н.А.

Представники:

від позивача: не з'явився (в судовому засіданні 23.12.2014р. Патяшин А.С., довіреність № 64 від 05.09.2014р.)

від відповідача: не з'явився (в судовому засіданні 23.12.2014р. Краснопьорова О.С., довіреність № 234/юро-122 від 01.12.2014р.)

ПрАТ "ВО "СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР" звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача ПуАТ "АЗОВЗАГАЛЬМАШ" про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений товар на підставі договору № 134XK/ПСН - 04862 від 26.12.2012р. в сумі 43 848, 97 грн.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 03.11.2014р. автоматизованою системою документообігу суду здійснено автоматичний розподіл та справу призначено для розгляду судді Соловйову В.М.

Позовні вимоги мотивовані обставинами, викладеними у позовній заяві, та обґрунтовані ст. 193, 199, 231, 232, 265 ГК України, ст. 15, 16, 21, 509, 525, 526, 546, 627 ЦК України.

Ухвалою від 04.11.2014р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/4550/14, справу до розгляду в засіданні суду призначено на 26.11.2014р. об 11 год. 00 хв.

Ухвалою від 26.11.2014р. розгляд справи відкладений на 23.12.2014р. об 11 год. 00 хв.

В судовому засіданні 23.12.2014р. оголошено перерву до 30.12.2014р. о 10 год. 00 хв.

В судовому засіданні 30.12.2014р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повідомлено, що повне рішення буде складено 05.01.2015р.

Під час розгляду справи учасники судового процесу вимогу про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявляли.

Представник позивача в судове засідання 30.12.2014р. не з'явився.

29.12.2014р. від представника позивача надійшли додаткові пояснення № 02/691 від 25.12.2014р.

В судовому засіданні 23.12.2014р. представник позивача підтримував позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві (а.с.4-7), та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за поставлений товар на підставі договору № 134 XK/ПСН - 04862 від 26.12.2012р. в сумі 43 848, 97 грн., з яких: 29 992, 00 грн. основний борг, 5 029, 65 грн. втрати від інфляції грошових коштів, 8 016, 32 грн. пені та 811,00 грн. - 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за на підставі договору № 134 ХК/ПСН-04862 від 26.12.2012р. між сторонами була підписана специфікація № 3 від 05.11.2013р. згідно умов якої позивач зобов'язався поставити та передати у власність відповідача канат ф 31-Г-В-Н-Р-170 ГОСТ 7667-80 кількістю 2500 м на загальну суму 111 000, 00 грн.

29.11.2014р. позивачем на адресу відповідача було відвантажено товар на загальну суму 111 000, 00 грн., що підтверджується накладною на відвантаження готової продукції № 13810 від 29.11.2013р.

Оплата товару по Специфікації № 3 мала здійснюватись в національній валюті України на поточний рахунок позивача в такому порядку: 30 % - авансовий платіж, 70 % - по факту виготовлення продукції.

В період з січня по травень 2014р. відповідач оплатив товар шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача на загальну суму 81 008, 00 грн.

Таким чином, станом на 24.10.2014р. за відповідачем рахується заборгованість за поставлений товар на суму 29 992, 00 грн.

У зв'язку із неналежним виконанням грошових зобов'язань відповідачу також нараховано пеню, 3 % річних та втрати від інфляції грошових коштів.

Представник відповідача в судове засідання 30.12.2014р. не з'явився.

Згідно відзиву на позовну заяву (а.с.35-36) відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що в Специфікації № 3 до договору № 134ХК/ПСН-04862 від 26.12.2012р. вказано, що оплата буде проводитись в наступному порядку: 30 % авансовий платіж, 70 % - за фактом виготовлення продукції.

Однак, сторонами не був узгоджений конкретний строк перерахування 30 % передоплати, внаслідок чого у позивача відсутнє право на отримання грошових коштів (30 % передоплати).

Вимога в порядку ст. 530 ЦК України до відповідача не поступала, відтак обов'язок по перерахуванню передоплати товару в розмірі 30 % згідно Специфікації № 3 не виник.

Крім того, п.4.2 Договору передбачає, що постачальник (позивач) разом із товаром товаротранспортну накладну, рахунок, видаткову накладну, сертифікат або паспорт якості.

Позивач не передав відповідачу пакет документів, визначений в п. 4.2 Договору, чим порушив умови договору та ч. 2 ст. 662 ГК України.

На думку відповідача, також позивач неправомірно нараховує пеню в розмірі 8 016,32 грн. від загальної вартості поставленого товару, оскільки ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" обмежує розмір пені від суми простроченого платежу.

29.12.2014р. від представника відповідача до суду надійшло клопотання про те, що відповідач підтримує відзив на позовну заяву та у зв'язку із неможливістю явки представника у зв'язку із простоєм підприємства, проведенням антитерористичної операції у Донецькій області, а також необхідністю надання додаткових доказів у даній справі, просить суд продовжити строк розгляду справи на 15 днів та відкласти розгляд справи на іншу дату.

Клопотання відповідача судом не задоволено з огляду на те, що з моменту порушення провадження у справі (04.11.2014р.) у відповідача було достатньо часу для вжиття заходів щодо захисту своїх інтересів в суді при розгляді справи № 908/4550/14 та надання необхідних доказів, в тому числі і за участі представника.

Крім того, заявляючи клопотання, відповідач не зазначив, які саме додаткові докази він має надати суду та яким чином вони можуть вплинути на результати розгляду справи.

Питання про визнання явки представника відповідача у засідання господарського суду обов'язковою, відповідно до п.7 ч.1 ст.65 ГПК України, судом не вирішувалось.

Також суд враховує, що відповідачем вже було викладено свою правову позицію у даній справі у відзиві на позовну заяву, який було подано до суду 24.11.2014р.

До того ж, надані позивачем матеріали свідчать про те, що неявка відповідача ніяким чином не перешкоджає вирішенню спору, отже справу розглянуто відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши в судовому засіданні 23.12.2014р. представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ПуАТ "АЗОВЗАГАЛЬМАШ" (Покупець) та ПрАТ "Виробниче об'єднання "СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР" (Постачальник) укладений договір № 134 ХК/ПСН-04862 від 26.12.2012р. (із змінами, внесеними протоколом розбіжностей від 01.02.2013р. та додатковою угодою № 1 від 25.12.2013р.).

Згідно пункту 1.1 Договору, Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити канати (в подальшому товар) у асортименті, кількості згідно специфікації № 1 (додаток № 1), яка є невід'ємною частиною даного договору.

Як зазначено в п. 1.2 Договору, зміни асортименту, номенклатури, кількості товару оформлюється шляхом підписання уповноваженими представниками сторін додаткових специфікацій.

Відповідно до п. 4.2 Договору, Постачальник зобов'язаний разом з Товаром або не пізніше 36-ти годин з моменту відвантаження Товару надати оригінали наступних документів: товарно - транспортну накладну, рахунок, видаткову накладну, сертифікат або паспорт якості. Податкова накладна, яка повинна бути зареєстрована у єдиному реєстрі податкових накладних, повинна бути надана на протязі 20 днів з моменту її виписки.

У Специфікації № 3 від 05.11.2013р. (додаток № 3 до договору № 134 ХК/ПСН-04862 від 26.12.2012р.) зазначено:

канат ф 13,5-Г-В-Н-Р-1770 ГОСТ 7668-80, у кількості 1 000 м., ціна за 1 м 9 620,00 грн. (без ПДВ), сума з ПДВ 11 544, 00 грн.;

канат ф 31-Г-В-Н-Р-1170 ГОСТ 7667-80, у кількості 2 500 м., ціна за 1 м 92 500,00 грн., сума з ПДВ 111 000, 00 грн.

Оплата Товару по даній специфікації буде здійснюватись у національній валюті України на поточний рахунок Постачальника у наступному порядку: 30 % авансовий платіж, 70 % по факту виготовлення. Після перерахування авансу в розмірі 30 % на розрахунковий рахунок Постачальника ціна перегляду не підлягає.

У всьому іншому, що не оговорено даною специфікацією, діють умови договору № 134 ХК/ПСН-04862 від 26.12.2012р.

На виконання умов Договору на підставі накладної № 13810 від 29.11.2013р. позивач передав відповідачу товар, а саме:

№ 13190 Канати СВ 31,00 (Г) Марка (В) 7667-80, довжиною 2 500 м. на загальну суму 111 000, 00 грн.

Доказами тримання зазначеного товару також є довіреність № 5417 від 01.12.2013р.

Відповідач неналежним чином виконав свої грошові зобов'язання за даним договором та здійснив лише часткову оплату на суму 81 008, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками (а.с. 89-108).

Згідно додаткових пояснень позивача від 25.12.2014р. № 02/691 зазначені суми були зараховані наступним чином:

за платіжним дорученням № 578969 від 20.01.2014р. на суму 30 000, 00 грн. (з них 2 936, 00 грн. зараховано в сплату боргів минулих періодів, а 27 064, 00 грн. в рахунок оплати товару по Специфікації № 3 від 05.11.2013р.);

за платіжним дорученням № 579270 від 22.01.2014р. на суму 5 944, 00 грн.;

за платіжним дорученням № 583071 від 18.03.2014р. на суму 5 000, 00 грн.;

за платіжним дорученням № 584223 від 02.04.2014р. на суму 5 000, 00 грн.;

за платіжним дорученням № 586141 від 24.04.2014р. на суму 10 000, 00 грн.;

за платіжним дорученням № 587391 від 23.05.2014р. на суму 28 000, 00 грн.

Інших доказів оплати суми боргу відповідачем перед позивачем за договором № 134 ХК/ПСН-04862 від 26.12.2012р. сторонами суду не надано.

Оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Підстави виникнення господарських зобов'язань визначені в ст. 174 ГК України.

Зокрема, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, є договір № 134 ХК/ПСН-04862 від 26.12.2012р., який за своїм змістом є договором поставки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 655 ЦК України визначає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Товар на суму 111 000, 00 грн. отриманий відповідачем, про що свідчить накладна № 13810 від 29.11.2013р. та довіреність № 5417 від 01.12.2013р.

Згідно Специфікації № 3 від 05.11.2013р. (додаток № 3 до договору № 134 ХК/ПСН-04862 від 26.12.2012р.) оплата товару по даній специфікації буде здійснюватись у наступному порядку: 30 % авансовий платіж, 70 % по факту виготовлення.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що позивач не передав зазначені у пункті 4.2 договору документи, у зв'язку із чим право позивача на оплату товару порушено не було.

Проте суд не погоджується із даною позицією відповідача з огляду на таке.

Дійсно, за приписами п. 4.2 Договору, Постачальник зобов'язаний разом з Товаром або не пізніше 36-ти годин з моменту відвантаження Товару надати оригінали товарно - транспортної накладної, рахунку, видаткової накладної, сертифікату або паспорту якості. Податкова накладна, яка повинна бути зареєстрована у єдиному реєстрі податкових накладних, повинна бути надана на протязі 20 днів з моменту її виписки.

Прийняття відповідачем товару за накладною № 13810 від 29.11.2013р. (а.с. 30) свідчить про дотримання Постачальником (позивачем) приписів п. 4.2 Договору щодо надання Покупцю (відповідачу) відповідних документів.

Господарський суд звертає увагу відповідача також на наступне.

Згідно ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Доказів того, що відповідач звертався до позивача з претензіями щодо неотримання документів, зазначених у п. 4.2 Договору, встановлював строк для їх передання, або про відмову від договору, до матеріалів справи сторонами не надано.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 202 ГК України унормовано, що господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина 1 статті 599 ЦК України).

Підстави для припинення зобов'язання за договором № 134 ХК/ПСН-04862 від 26.12.2012р., які визначено главою 50 ЦК України, відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

Враховуючи те, що ПуАТ "АЗОВЗАГАЛЬМАШ" не в повній мірі виконало свої грошові зобов'язання перед позивачем за договором № 134 ХК/ПСН-04862 від 26.12.2012р., вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 29 992, 00 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, 3 % річних та втрати від інфляції грошових коштів.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Частиною 1 ст. 230 ГК України до штрафних санкцій віднесено господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України одним з правових наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відповідних відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, задатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Приписами частини 6 вказаної статті унормовано, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законодавством або договором.

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань регулюються Законом України від 22.11.1996р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відтак, розмір неустойки, встановлений законом, не обмежує учасників договірних відносин щодо визначення розміру пені, а передбачає обмеження розміру пені, що підлягає стягненню.

Як зазначено в п. 10.1 договору № 134 ХК/ПСН-04862 від 26.12.2012р., у випадку порушення строків платежів або поставки, передбачених контрактом, сторона що попустила це зобов'язується виплатити іншій стороні пеню у розмірі 0,5 % від вартості поставки за кожен ден прострочення.

Господарський суд приймає до уваги, що у зобов'язальних правовідносинах, в яких договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт (наданням послуг) або з розстроченням оплати), неустойка (штраф, пеня), а також три проценти річних від простроченої суми та втрати від інфляції грошових коштів обчислюються окремо стосовно кожного з таких строків, починаючи з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем у позовній заяві (а.с. 6), господарський суд вважає правильним наступний розрахунок:

від суми боргу 111 000, 00 грн. за період з 30.11.2013р. по 29.05.2014р. (51 день прострочки) пеня складає 2 016, 25 грн.;

від суми боргу 83 936, 00 грн. за період з 20.01.2014р. по 21.01.2014р. (2 дні прострочки) пеня складає 59, 79 грн.;

від суми боргу 77 992, 00 грн. за період з 22.01.2014р. по 17.03.2014р. (55 днів прострочки) пеня складає 1 527, 79 грн.;

від суми боргу 72 992, 00 грн. за період з 18.03.2014р. по 01.04.2014р. (15 днів прострочки) пеня складає 389, 96 грн.;

від суми боргу 67 992, 00 грн. за період з 02.04.2014р. по 23.04.2014р. (22 дні прострочки) пеня складає 633, 35 грн.;

від суми боргу 57 992, 00 грн. за період з 24.04.2014р. по 22.05.2014р. (29 днів прострочки) пеня складає 875, 44 грн.

Таким чином, правомірним є нарахування відповідачу пені в розмірі 5 502, 58 грн.

У зв`язку із чим стягненню з відповідача підлягає 5 502, 58 грн. пені. В частині стягнення пені в розмірі 2 513, 74 грн. в задоволенні позову слід відмовити.

Господарський суд звертає увагу позивача на те, що пеня обчислюється у відповідних відсотках виключно від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання.

Даний висновок не суперечить приписам ч. 4 ст. 231 ГК України, якою передбачено можливість встановлення в договорі розміру санкцій у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Оскільки, згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, якими, крім пені, є також неустойка та штраф.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договором № 134 ХК/ПСН-04862 від 26.12.2012р. сторони інший розмір процентів не встановлювали.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, здійснений позивачем у позовній заяві (а.с. 7), господарський суд вважає правильним наступний розрахунок:

від суми боргу 111 000, 00 грн. за період з 30.11.2013р. по 29.05.2014р. (51 день прострочки) 3 % річних складає 465, 29 грн.;

від суми боргу 83 936, 00 грн. за період з 20.01.2014р. по 21.01.2014р. (2 дні прострочки) 3 % річних складає 13,80 грн.;

від суми боргу 77 992, 00 грн. за період з 22.01.2014р. по 17.03.2014р. (55 днів прострочки) 3 % річних складає 352, 57 грн.;

від суми боргу 72 992, 00 грн. за період з 18.03.2014р. по 01.04.2014р. (15 днів прострочки) 3 % річних складає 89,99 грн.;

від суми боргу 67 992, 00 грн. за період з 02.04.2014р. по 23.04.2014р. (22 дні прострочки) 3 % річних складає 122, 94 грн.;

від суми боргу 57 992, 00 грн. за період з 24.04.2014р. по 22.05.2014р. (29 днів прострочки) 3 % річних складає 138, 23 грн.

Згідно розрахунку суду загальна сума 3 % річних склала 1 182, 82 грн.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 811,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право: виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Оскільки відповідне клопотання в частині стягнення 3 % річних від позивача до господарського суду не надходило, суд задовольняє заявлену позивачем суму 3 % річних в розмірі 811, 00 грн., тобто в межах позовних вимог.

Також позивач просить стягнути з відповідача 5 029, 65 грн. втрат від інфляції грошових коштів.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до "Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" № 62-97р. від 03.04.1997р. Верховного Суду України, для визначення індексу за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою.

У випадку, коли відшкодуванню належить сума, яка складається з внесків, зроблених в різні періоди, кожний внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду, результати підсумовуються. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Тому умовно слід рахувати, що сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Перевіривши розрахунок суми втрат від інфляції грошових коштів, здійснений позивачем у позовній заяві (а.с. 6), господарський суд вважає правильним наступний розрахунок:

від суми боргу 111 000, 00 грн. за період з грудня 2013р. по січень 2014р. (індекс інфляції 100, 701) сума втрат від інфляції склала 778, 11 грн.

від суми боргу 77 992, 00 грн. за період з лютого 2014р. по березень 2014р. (індекс інфляції 102, 8132) сума втрат від інфляції склала 2 194, 07 грн.;

від суми боргу 67992, 00 грн. за квітень 2014р. (індекс інфляції 103, 3) сума втрат від інфляції склала 2 243, 74 грн.;

від суми боргу 57 992, 00 грн. за травень 2014р. (індекс інфляції 103,8) сума втрат від інфляції склала 2 203, 70 грн.

Згідно розрахунку суду загальна сума втрат від інфляції грошових коштів складає 7 419, 62 грн.

Оскільки клопотання відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України в частині стягнення втрат від інфляції грошових коштів від позивача до господарського суду не надходило, суд задовольняє заявлену позивачем суму втрат від інфляції в розмірі 5 029, 65 грн., тобто в межах позовних вимог.

Заява відповідача від 19.12.2014р. № 523/1053 про надання відстрочки виконання рішення суду у справі № 908/4550/14 на 1 рік не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.6 ч.1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Отже, пунктом 6 ч.1 ст.83 ГПК України передбачено право, а не обов'язок господарського суду при прийнятті рішення відстрочити або розстрочити його виконання.

В пункті 7.2 постанови від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" пленум Вищого господарського суду України надав господарським судам такі роз'яснення:

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття цих заходів, закон не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В обґрунтування клопотання про відстрочку судового рішення відповідач посилається на наступне:

наявність бюджетної заборгованість стосовно повернення на користь ПуАТ "АЗОВЗАГАЛЬМАШ" надмірно сплаченого податку на прибуток у розмірі 39 334 864, 55 грн.;

наявність бюджетної заборгованості на користь ПуАТ "АЗОВЗАГАЛЬМАШ" на податок на додану вартість в розмірі 22 775 085, 00 грн.;

наявність фінансово - економічних труднощів підприємства відповідача, що виникли у період з жовтня 2013р. та існують по даний момент.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підтвердження обставин, про які йдеться у клопотанні, відповідач надав документи (а.с. 48-69), які досліджені судом.

Господарський суд вважає, що заявником не наведені переконливі доводи щодо наявності саме тих виняткових конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення суду про стягнення суми боргу або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Крім того, заборгованість відповідача перед позивачем виникла ще у 2013р., проте відповідачем не було вжито жодних заходів, щодо її погашення.

За змістом ч. 1 ст. 229 Господарського кодексу України та ч. 1 ст.625 Цивільного кодексу України, за невиконання грошового зобов'язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов'язання. Тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання за будь-яких обставин.

Ухвалюючи судове рішення в цій частині суд також приймає до уваги категоричні заперечення позивача проти надання відповідачу відстрочки.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З заявленої до стягнення позивачем суми 43 848, 97грн. в частині 2 513, 74 грн. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Отже, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 41 335, 23 грн.

Таким чином, позивачу відмовлено в задоволенні 5,73 % позовних вимог.

Відтак, пропорційно задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 1 722, 31 грн. судового збору (94, 27 % від належних до сплати 1 827, 00 грн.).

Керуючись ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АЗОВЗАГАЛЬМАШ" (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівників, 1, ідентифікаційний код 13504334) на користь Приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР" (65007, м. Одеса, вул. Водопровідна, 16, ідентифікаційний код 26209430) 29 992 (двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто дві) грн. 00 коп. основного боргу, 5 502 (п'ять тисяч п'ятсот дві) грн. 58 коп. пені, 5 029 (п'ять тисяч двадцять дев'ять) грн. 65 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 811 (вісімсот одинадцять) грн. 00 коп. - 3 % річних від простроченої суми та 1 722 (одну тисячу сімсот двадцять дві) грн. 31 коп. витрат на судовий збір.

3. В частині стягнення 2 513 (дві тисячі п'ятсот тринадцять) грн. 74 коп. пені в задоволенні позову відмовити.

4. У зв'язку з тяжкими сімейними обставинами судді Соловйова В.М. повне рішення складено 17.01.2015р.

Суддя В.М. Соловйов