ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"26" грудня 2014 р.
Справа № 911/5522/14

Суддя В.М. Антонова розглянувши
позовну заяву і подані до неї документи

за позовом Прокурора
Володимирського району Київської
області в інтересах держави

до Головного управління
Держкомземагенства у Київській
області

про визнання недійсним
наказів Головного управління
Держкомземагенства у Київській
області

встановив:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
№2017вих.14 від 03.11.2014 (вх. №5728/14 від 23.12.2014)
Прокурора Володимирського району
Київської області в інтересах держави
до Головного управління
Держкомземагенства у Київській
області (далі-відповідач) про визнання
недійсним наказів Головного
управління Держкомземагенства у
Київській області.

Дослідивши матеріали позовної заяви,
суд дійшов висновку, що зазначена
позовна заява не може бути прийнята
судом до провадження, оскільки вона не
підлягає розгляду в господарських
судах України.

Відповідно до приписів частини третьої
статті 22 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» місцеві
господарські суди розглядають справи у
спорах, що виникають з господарських
правовідносин, а також інші справи,
віднесені процесуальним законом до їх
підсудності, в свою чергу відповідно до
вимог ст.ст. 1, 41, 12 Господарського
процесуального кодексу України
господарські суди розглядають справи в
порядку позовного провадження, коли
склад учасників спору відповідає
приписам ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України, а
правовідносини, з яких виник спір,
мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є
правовідносини господарськими, слід
виходити з визначень, наведених у
статті 3 Господарського кодексу
України.

Господарський спір підвідомчий
господарському суду, зокрема, за таких
умов: участь у спорі суб'єкта
господарювання; наявність між
сторонами, по-перше, господарських
відносин, врегульованих Цивільним
кодексом України, Господарським
кодексом України, іншими актами
господарського і цивільного
законодавства, і, по-друге, спору про
право, що виникає з відповідних
відносин; наявність у законі норми, що
прямо передбачала б вирішення спору
господарським судом; відсутність у
законі норми, що прямо передбачала б
вирішення такого спору судом іншої
юрисдикції.

Відповідно до приписів статті 12
Господарського процесуального кодексу
України, господарськими судами
підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при
укладенні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім:

- спорів про приватизацію державного
житлового фонду;

- спорів, що виникають при погодженні
стандартів та технічних умов;

- спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін;

- спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів;

- інших спорів, вирішення яких
відповідно до законів України та
міжнародних договорів України
віднесено до відання інших органів.

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних
відносин у спорах між господарським
товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі
учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього
товариства, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на
цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із
земельних відносин, в яких беруть
участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесені до компетенції
адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами
до боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України;

8) справи за заявами про затвердження
планів санації боржника до порушення
справи про банкрутство.

Положеннями статті 2 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що господарський суд може
порушувати справу за позовними заявами
прокурорів, які звертаються до
господарського суду в інтересах
держави.

Проте, виходячи зі змісту п. 6 частини
першої статті 12 Господарського
процесуального кодексу України
питання про те, чи підвідомча
господарському суду справа у спорі, що
виник із земельних правовідносин,
повинно вирішуватись залежно від того,
який характер мають спірні
правовідносини, тобто чи є вони
приватноправовими чи
публічно-правовими, та чи відповідає
склад сторін у справі статті 1
Господарського процесуального кодексу
України.

Господарським судам не підвідомчі
справи у спорах, що виникають з
публічно-правових відносин, у яких
держава та територіальні громади через
свої органи беруть участь з метою
реалізації владних повноважень, а
також справи, пов'язані з оскарженням
правових актів, спрямованих на
здійснення повноважень управління у
земельних відносинах.

Відповідно до ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
на правовідносини, що виникають у
зв'язку з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму поширюється юрисдикція
адміністративних судів. Юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Пунктом 7 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що суб'єктом
владних повноважень є орган державної
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

З позовних матеріалів вбачається, що
позивач - прокурор Володарського
району Київської області звернувся з
позовом в інтересах держави до
відповідача - Головного управління
Держземагенства у Київській області, у
якому просить суд визнати недійсними і
скасувати наказ Головного управління
Держземагенства у Київській області
№ КИ/:09:006/00008421 від 05.11.2013 про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки 12,6750 га, наказ Головного
управління Держземагенства у
Київській області № КИ/:09:006/00011676
від 27.12.2013 про затвердження
документації із землеустрою та
передачі в оренду земельної ділянки
площею 12,6750 га. та визнати недійсним
договір оренди земельної ділянки, який
укладено 31.03.2014, згідно наказу
Головного управління Держземагенства
у Київській області №КИ/:09:006/00011676
від 27.12.2013 начальником відділу
Держземагенства у Володарському
районі з фізичною особою Данилюком М.Б.

Отже, позов подано з метою визнання
недійсними і скасування наказів
Головного управління Держземагенства
у Київській області та визнання
укладених на підставі наказу договорів
оренди землі недійсними, що є
оскарженням рішень (актів) суб'єкта
владних повноважень.

Враховуючи вищезазначене, судом
встановлено, що даний спір не
підвідомчий господарському суду,
оскільки останній виник з
публічно-правових відносин, у яких бере
участь Головне управління
Держземагенства у Київській області з
метою реалізації владних повноважень,
а також, з огляду на те, що даний спір
пов'язаний з оскарженням правових
актів, спрямованих на здійснення
повноважень управління у земельних
відносинах, а вимога прокурора про
визнання договору оренди земельної
ділянки є лише похідною, відтак розгляд
даної справи за участю суб'єкта владних
повноважень належить до компетенції
адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 16.10.2014 у справі № 914/648/14.

Таким чином, позов прокурора
Володарського району Київської
області в інтересах держави до
Головного управління Держземагенства
у Київській області про визнання
недійсними і скасування наказів
Головного управління Держземагенства
у Київській області та визнання
недійсним договору оренди землі не
підлягає розгляду в господарських
судах України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62
Господарського процесуального кодексу
України суд відмовляє у прийнятті
позовної заяви, якщо заява не підлягає
розгляду в господарських судах
України.

З огляду на вищезазначене, суд вважає
за необхідне відмовити прокурору
Володарського району Київської
області у прийнятті позовної заяви
№2017вих.14 від 03.11.2014 (вх. №5728/14 від 23.12.2014).

Враховуючи вищенаведене та керуючись
п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Відмовити прокурору Володарського
району Київської області у прийнятті
позовної заяви.

Суддя
В.М. Антонова