РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2014Справа №910/23081/14

За позовом Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Анталія плюс"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: Машківський В.А. (представник за довіреністю від 20.10.2014);

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 22 грудня 2014 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

22 жовтня 2014 року Публічне акціонерне товариство "Європейський газовий Банк" (надалі - Позивач) подало до канцелярії Господарського суду міста Києва позовну заяву вих. № 3103-8.1-20 від 21.10.2014 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Анталія плюс" (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 437-290611 від 29.06.2011 року на загальну суму 184 374,03 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 29.09.2014р. складає 2 380 046,18 грн. та 41 625 918,55 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем своїх обов'язків за кредитним договором № 437-290611 від 29.06.2011 року щодо сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого Позивач, в силу п. 6.1. вказаного правочину, набув право стягнути всю суму заборгованості з Відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2014 р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/23081/14. Розгляд справи призначено на 05.11.2014 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.14р. розгляд справи відкладено на 01.12.2014р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2014 року розгляд справи відкладено на 22.12.2014 року.

Розглянувши вимогу Позивача про накладення арешту на грошові кошти Відповідача, суд оцінює її як заяву щодо заходів забезпечення позову та відхиляє її, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити, передбачених статтею 67 цього Кодексу, заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з частиною 1 статті 67 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів щодо забезпечення позову", особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 Господарського процесуального кодексу України). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів щодо забезпечення позову").

При цьому доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, Позивач суду не надав.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Відповідачу.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

29 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» (надалі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Анталія Плюс» (далі - Позичальник) (разом - сторони), укладено кредитний договір № 437-290611 (далі - Договір або Кредитний договір, копія договору в справі), відповідно до п. 1.1. (із внесеними змінами) якого, Банк надає Позичальнику відновлювану мультивалютну відкличну кредитну лінію (надалі - кредит) з лімітом максимальної заборгованості 41 684 595,00 грн., що станом на 14.00 дня 16 червня 2014 року за курсом НБУ складає в доларовому еквіваленті 3 548 200,67 доларів США.

Під терміном «відновлювана мультивалютна кредитна лінія» розуміється кредитна лінія, яка дозволяє Позичальнику поетапно використовувати кредитні кошти (отримувати транші) в валюті яка вказана в цьому пункті, а в разі погашення кредиту або його частини - повторно отримати необхідну суму (транш) в межах відповідного ліміту і періоду дії кредитного договору в валюті, яка вказана в цьому пункті, та здійснювати погашення отриманих траншів в сумі та строки що вказано графіку погашення заборгованості (Додатку 2 до цього договору).

Банк та Позичальник домовились здійснити станом на 16.06.2014 року переоформлення поточного залишку суми боргу за кредитним договором доларах США із 3 300 000,00 доларів США до суми 39 105 000,00 грн. по ринковому курсу, що становить 11,85 грн. за один долар США.

Позивач стверджує, що у зв'язку із неналежним виконанням Відповідачем своїх обов'язків за Кредитним договором щодо сплати процентів за користування кредитом, з останнього підлягає стягненню 89 068,45 доларів США непогашеної строкової заборгованості по основній сумі кредиту, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 29.09.2014 року складає 1 149 766,18 грн. та 39 105 000,00 грн., 90 419,68 доларів США простроченої заборгованості по процентам, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 29.09.2014 року складає 1 167 208,93 грн. та 2 474 864,38 грн., 4 885,90 доларів США пені за несвоєчасну сплату процентів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 29.09.2014 року складає 63 071,07 грн. та 46 054,17 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи представлені сторонами документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України визначено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як установлено судом, 29 червня 2011р. між ПАТ «Європейський газовий банк» та ТОВ «Анталія Плюс», укладено кредитний договір № 437-290611, відповідно до п. 1.1. якого, Банк надає Позичальнику відновлювану мультивалютну відкличну кредитну лінію (надалі - кредит) з лімітом максимальної заборгованості 41 684 595,00 грн., що станом на 14.00 дня 16 червня 2014 року за курсом НБУ складає в доларовому еквіваленті 3 548 200,67 доларів США.

Під терміном «відновлювана мультивалютна кредитна лінія» розуміється кредитна лінія, яка дозволяє Позичальнику поетапно використовувати кредитні кошти (отримувати транші) в валюті яка вказана в цьому пункті, а в разі погашення кредиту або його частини - повторно отримати необхідну суму (транш) в межах відповідного ліміту і періоду дії кредитного договору в валюті, яка вказана в цьому пункті, та здійснювати погашення отриманих траншів в сумі та строки що вказано графіку погашення заборгованості (Додатку 2 до цього договору).

Банк та Позичальник домовились здійснити станом на 16.06.2014 року переоформлення поточного залишку суми боргу за кредитним договором доларах США із 3 300 000,00 доларів США до суми 39 105 000,00 грн. по ринковому курсу, що становить 11,85 грн. за один долар США.

Відповідно до банківських виписок по особовому рахунку Відповідача, наданих Позивачем, останній свої зобов'язання за Кредитним договором в частині надання кредитних коштів Відповідачу виконав належним чином (копії виписок долучені до матеріалів справи).

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої Наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 року № 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Отже, додані Банком до позовної заяви банківські виписки по особовому рахунку Позичальника є первинними документами, відтак, приймаються до уваги судом в якості належних та допустимих доказів в розумінні статті 33-34 Господарського процесуального кодексу.

Згідно з п. 1.2. Договору (із внесеними змінами), Кредит надається на строк до 24 березня 2015 року включно.

Згідно з пунктом 2.2. Договору, за користування кредитними коштами у межах встановленого в п. 1.2. строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі: 20% річних за кредитні кошти в доларах США; 30 % річних за кредитні кошти в національній валюті України.

Відповідно до п. 2.3. Кредитного договору, сплата процентів здійснюється з останнього банківського робочого дня звітного місяця по 25 число місяця, наступного за місяцем нарахування процентів, в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності до п. 1.2. Договору, в день дострокового погашення заборгованості або його частини, або в день дострокового розірвання Договору.

Відповідно до п. 2.2., Позичальнику було нараховано 90 419,68 доларів США відсотків, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 29.09.2014 року складає 1 167 208,93 грн. та 2 474 864,38 грн. до сплати, що підтверджується виписками з рахунку останнього (копії документів в справі).

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 24.10.2014р., від 05.11.2014р. та від 01.12.2014р. Відповідача було зобов'язано надати суду відзив на позов, докази на підтвердження відповідних заперечень, контррозрахунок суми заявленої до стягнення.

Всупереч вимогам вказаних ухвал контррозрахунку заявлених до стягнення сум Відповідач до суду не надав та не надіслав.

Як встановлено судом, Відповідач допустив порушення своїх зобов'язань за Кредитним договором щодо сплати відсотків за кредит, зворотнього останнім не доведено.

Відповідно до п. 6.1. Договору, у випадку порушення позичальником зобов'язань за Договором, Банк має право відмовитись від виконання своїх зобов'язань та/або вимагати дострокового виконання зобов'язань за цим Договором та/або розірвати цей Договір, при цьому Позичальник зобов'язаний відшкодувати Банку завдані збитки, погасити кредит, сплативши проценти та комісії, а також сплатити штрафні санкції, пеню та інші витрати, понесені банком за Договором.

З огляду на це, Позивач, відповідно до п. 6.1. Договору отримав право на дострокове повернення кредиту Відповідачем.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що доказів сплати процентів та повернення кредиту, станом на грудень 2014 року до суду Позичальником не надано, обґрунтованими є позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача простроченої заборгованості за Договором в розмірі 89 068,45 доларів США непогашеної строкової заборгованості по основній сумі кредиту, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 29.09.2014 року складає 1 149 766,18 грн. та 39 105 000,00 грн., 90 419,68 доларів США простроченої заборгованості по процентам, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 29.09.2014 року складає 1 167 208,93 грн. та 2 474 864,38 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частиною 1 статті 217 Господарського кодексу України встановлено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 6.2 Кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та комісій за користування кредитними коштами, Позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який стягується пеня за кожен день прострочки.

Розрахунок пені за прострочку сплати кредиту та відсотків, наданий Позивачем є арифметично вірним, у зв'язку з чим стягненню з Відповідача підлягає пеня за прострочення сплати процентів складає 4 885,90 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 29.09.2014 року складає 63 071,07 грн. та 46 054,17 грн.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 19 Інформаційного листа "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 29.06.2010р. № 01-08/369) від 01.07.2010р. чітко зазначено, що господарський суд може прийняти рішення про стягнення з відповідача суми заборгованості саме в іноземній валюті у спорах, пов'язаних із здійсненням валютних операцій у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 Цивільного кодексу України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

При цьому законом прямо не передбачено обов'язку господарського суду зазначати в резолютивній частині рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті еквівалент такої суми в гривнях.

Якщо ж у відповідних випадках позивач просить зазначити в резолютивній частині судового рішення зі спору, пов'язаного зі стягненням суми заборгованості в іноземній валюті, також і гривневий еквівалент (за офіційним курсом Національного банку України) або лише гривневий еквівалент, то суд з урахуванням конкретних обставин справи може задовольнити будь-яке з таких клопотань.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд повідомляє наступне.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що відповідно до пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Постановою Національного банку України від 16.07.2014 року № 424 прийнято рішення "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" до категорії несплатоспроможних".

Виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.07.2014 року № 57 розпочати з 17.07.2014 року процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

Частиною 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи те, що ціна позову становить 184 374,03 долари США, що еквівалентно 2 380 046,18 грн. та 41 625 918,55 грн., що в сумі складає 44 005 964,73 грн., стягненню з Відповідача в доход Державного бюджету України підлягає сума судового збору у розмірі 73 080,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АНТАЛІЯ ПЛЮС" (ідентифікаційний код 37444915, адреса: 04073, м. Київ, Московський проспект, будинок 16, офіс 406), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК" (ідентифікаційний код 34693790, адреса: 04073, м. Київ, проспект Московський, будинок 16), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: 184 374,03 доларів США (сто вісімдесят чотири тисячі триста сімдесят чотири долари 03 центів), що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 29.09.2014р. складає 2 380 046,18 грн. (два мільйони триста вісімдесят тисяч сорок шість гривень 18 копійок) та 41 625 918,55 грн. (сорок мільйонів шістсот двадцять п'ять тисяч дев'ятсот вісімнадцять гривень 55 копійок). Видати наказ.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АНТАЛІЯ ПЛЮС" (ідентифікаційний код 37444915, адреса: 04073, м. Київ, Московський проспект, будинок 16, офіс 406), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, до Державного бюджету України (одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (ГУ ДКСУ у м. Києві), Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (ГУ ДКСУ у м. Києві), , МФО 820019, р/р 3001, код платежу 22030001) судовий збір в розмірі 73 080,00 грн. (сімдесят три тисячі вісімдесят гривень). Видати наказ.

4. Копію даного рішення направити Відповідачу по справі № 910/23081/14.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення 10.02.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало