РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/22729/14 18.12.14

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

вул. Артема, 40, м. Київ, 04053; вул. Артема, 52-А, оф. 147, м. Київ, 04053

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

вул. Дегтярівська, 33-Б, 2 під'їзд, м. Київ, 03057

про відшкодування 5855,49 грн. шкоди в порядку регресу

Суддя А.М.Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Байправ М.С. - представник, дов. № 599 від 23.05.2013 р.

Від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" про відшкодування в порядку регресу 5855,49 грн., виплачених страховиком в якості страхового відшкодування страхувальнику на підставі Генерального договору страхування транспортного засобу № GA/USB/050832 від 17.11.11 р., внаслідок настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, винною у скоєнні якої є особа, цивільно-правова відповідальність котрої застрахована відповідачем.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві № 157/3/2012 від 15.10.14 р. позивач посилається на те, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна", виплативши відповідно до умов Генерального договору страхування транспортного засобу № GA/USB/050832 від 17.11.11 р. страхове відшкодування власнику автомобіля внаслідок настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, винною у скоєнні якої є особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідачем, набуто в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України в межах виплаченого відшкодування право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2014 р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/22729/14, розгляд справи призначено на 06.11.2014 р..

Ухвалами суду від 06.11.14 р. та 25.11.14 р. розгляд справи відкладався на 25.11.14 р. та 18.12.14 р. відповідно.

В судові засідання 06.11.14 р. та 18.12.14 р. з'явився уповноважений представник позивача. В судове засідання 25.11.14 р. представник позивача не з'явився.

Уповноважений представник відповідача в судові засідання 06.11.14 р., 25.11.14 р. та 18.12.14 р. не з'явився.

Про дату, час і місце проведення судових засідань відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 630, 408, 060.

Про поважні причини неявки представника відповідача в судові засідання суд не повідомлено.

До початку судового засідання 06.11.14 р. через канцелярію суду позивачем подано письмове пояснення № 157/3/2012 від 06.11.2014 про відсутність у провадженні господарського суду або іншого органу, який у межах своєї компетенції вирішує господарський спір, справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, а також рішення цих органів з такого спору. Письмові пояснення долучені судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 18.12.14 р. через канцелярію суду на виконання вимог ухвали суду від 06.11.14 р. надійшов лист Моторного (транспортного) страхового бюро України № 2/7-28/31784 від 19.11.14 р. з інформацією з єдиної централізованої бази МТСБУ щодо полісу № АА/2476840. Вказаний лист долучено судом до матеріалів справи.

Від відповідача заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судових засідань 06.11.14 р., 25.11.14 р. та 18.12.14 р. до суду не надходило.

Документи, витребувані ухвалами суду від 23.10.14 р., 06.11.14 р. та 25.11.14 р. відповідачем суду не надані, позивачем надані суду не в повному обсязі.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання сторонами суду не надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань відповідача на час розгляду справи, а також те, що представник позивача проти розгляду справи у відсутності уповноваженого представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи відсутність на час проведення судового засідання клопотань представника позивача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні повідомив суд, що права та обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представником позивача не заявлено.

В судовому засіданні 18.12.14 р. уповноважений представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивачем доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу п.6 ч.4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

17 листопада 2011 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (страховик за Договором) та Білеуш Лілією Анатоліївною (страхувальник за Договором) було укладено Генеральний договір страхування транспортного засобу № GA/USB/050832, предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечить законодавству, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки Chevrolet реєстраційний номер АМ9975АМ, 2007 року випуску (далі - Договір).

Розмір страхової суми становить 70000,00 грн., франшиза становить 0,5% від страхової суми (п. 7 додатку до Договору). Строк дії договору зазначений з 17 листопада 2011 р. по 17 листопада 2012 р. (п. 9 додатку до Договору).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Законом України "Про страхування".

Як передбачено ст.16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Страховим випадком згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» визначена подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно первинної довідки ДАІ та розгорнутої довідки ДАІ про ДТП (№ 16840 від 12.12.11 р.), копії яких наявні в матеріалах справи, 17 листопада 2011 року по вул. Ватутіна, 100, в м. Житомир відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого транспортного засобу Chevrolet реєстраційний номер АМ9975АМ під керуванням власника Білеуш Лілії Анатоліївни, транспортного засобу Хюндай державний номер АМ6877АТ під керуванням Трончук Г.М. та транспортного засобу DAEWOO LANOS державний номер АВ5215АТ під керуванням власника Борковського Віктора Станіславовича, внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 23.11.11 р. по справі встановлено порушення гр. Борковським В.С. п. 13.1 Правил дорожнього руху України, останнього визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв'язку з чим притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді усного зауваження.

Як вбачається із Генерального договору страхування транспортного засобу № GA/USB/050832 від 17.11.11 р., дана подія визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

17 листопада 2011 р. страхувальник звернувся до ПАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за Договором на рахунок СТО ПАТ «Житомир - Авто» для здійснення ремонту.

За змістом п. 3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування" до обов'язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч.16 ст.9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч.1 ст.25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до умов п. 8 Договору страхувальником додатково відшкодовуються витрати на отримання документів в межах 1000,00 грн..

Відповідно до рахунку - фактури ПАТ «Житомир-Авто» № СЧ-0003953 від 18.11.11 р. з виконання ремонтних робіт автомобіля Chevrolet державний номер АМ9975АМ на замовлення гр. Білеуш Л.А., копія якого наявна в матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем транспортного засобу Chevrolet державний номер АМ9975АМ складає 6055,49 грн. (з урахуванням ПДВ). Крім того, згідно акту виконаних робіт вказаної СТО № ЗА-0045463 від 18.11.11 р. витрати на здійснення калькуляції становлять 150,00 грн..

Як свідчать матеріали справи, Приватним акціонерним товариством "СК "ПЗУ Україна" складено та підписано страховий акт № UA003/L01/01 від 12.12.11 р. по Генеральному договору страхування транспортного засобу № GA/USB/050832 від 17.11.11р., відповідно до якого вищевказана ДТП кваліфікована згідно Договору як страховий випадок та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 5855,49 грн. (6055,49 грн.+150,00 грн.-350,00 грн. франшизи).

ПАТ "СК "ПЗУ України", виконуючи свої зобов'язання за Генеральним договором страхування транспортного засобу № GA/USB/050832 від 17.11.11 р., на підставі страхового акту UA003/L01/01 від 12.12.11 р., рахунку СТО ПАТ «Житомир-Авто» на надання послуг з ремонту автомобіля Chevrolet реєстраційний номер АМ9975АМ власника Білеуш Л.А. та заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування від 17.11.11 р. здійснено на рахунок виконавця ремонтних робіт - СТО ПАТ «Житомир-Авто» виплату страхового відшкодування в розмірі 5855,49 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 13015 від 14.12.11 р..

Заперечень щодо розміру та факту виплати страхового відшкодування за Генеральним договором страхування транспортного засобу № GA/USB/050832 від 17.11.11 р. відповідачем суду не надано.

Як вбачається із матеріалів справи, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання ПАТ "СК "ПЗУ Україна" умов Генерального договору страхування транспортного засобу № GA/USB/050832 від 17.11.11 р. відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» умов Генерального договору страхування транспортного засобу № GA/USB/050832 від 17.11.11 р., а саме виплати страхового відшкодування в сумі 5855,49 грн. у зв'язку із настанням страхового випадку страхувальнику - гр.. Білеуш Л.А. шляхом перерахування вартості ремонту належного страхувальнику застрахованого автомобіля Chevrolet реєстраційний номер АМ9975АМ на розрахунковий рахунок СТО, яка здійснювала ремонт вказаного транспортного засобу.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Одним із видів обов'язкового страхування, згідно п.9 ч. 1 ст.7 "Про страхування", є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі ст.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.6 вищевказаного Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Як свідчать матеріали справи, на момент вчинення зазначеної вище ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу DAEWOO LANOS державний номер АВ5215АТ гр. Борковського В.С., вина якої у скоєнні ДТП підтверджується матеріалами справи, була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон» згідно Полісу № АА/2476840 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо страхування належного гр. Борковському В.С. транспортного засобу DAEWOO LANOS державний номер АВ5215АТ, який був чинний на момент скоєння ДТП.

Згідно вказаного Полісу ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну становить 50000,00 грн., франшиза - 0,00 грн..

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу Украйни передбачено, що завдання майнової (матеріальної ) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З огляду на вищевикладене, до ПАТ "СК "ПЗУ Україна", як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Генеральним договором страхування транспортного засобу № GA/USB/050832 від 17.11.11 р., в межах виплаченої суми перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, 5855,49 грн. страхового відшкодування.

Позивач звернувся до відповідача із заявою № 157/3/2012-02/ИР від 16.02.12 р. про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 5855,49 грн., отримання якої ПАТ «СК «Еталон» 27.02.12 р. підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 477.

Зазначена заява залишена відповідачем без відповіді і задоволення.

В силу ст.12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Крім того, відповідно до ч. 36.6. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування."

Отже, оскільки як вбачається із Полісу АА/2476840, франшиза за полісом страхування становить 0,00 грн., отже розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним Полісом № АА/2476840 в розмірі 50000,00 грн. за спірним страховим випадком, правомірно на розмір франшизи не зменшувався, і складає 5855,49 грн..

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, свої зобов'язання щодо відшкодування ПАТ «СК «ПЗУ Україна» в порядку регресу 5855,49 грн. всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з частиною 22.1 якої при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Вищого господарського суду України від 23.08.2011р. у справі № 42/92, від 07.08.2012р. у справі № 2/22, від 01.03.2011р. у справі № 47/372 звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

З урахуванням наявності полісу № АА/2476840 відповідача, договірних зобов'язань між винною у скоєнні ДТП особою та страховою компанією відповідача, відповідальною особою є саме ПАТ «Страхова компанія «Еталон», до якого правомірно заявлено позов.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу. При цьому відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження виконання зобов'язання, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Генерального договору страхування транспортного засобу № GA/USB/050832 від 17.11.11 р. та Полісу № АА/2476840 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів суду не надано.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати позивачу в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу підлягає задоволенню.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, ст. 354 Господарського кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (вул. Дегтярівська, 33-Б, 2 під'їзд, м. Київ, 03057, код 20080515) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (вул. Артема, 40, м. Київ, 04053, код 20782312) 5855 (п'ять тисяч вісімсот п'ятдесят п'ят) грн. 49 коп. страхового відшкодування в порядку регресу та 1827 (тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складений та підписаний 31 січня 2015 року.

Суддя А.М.Селівон