м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інвестмент Проперті
до Публічного акціонерного товариства
про стягнення 5 230,60 грн., -
Суддя Морозов С.М.
За участю представників сторін:
від позивача: Боронило І.М. (представник
за довіреністю від 26.08.2014р.);
від відповідача: не з'явились.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інвестмент Проперті
Протектед» (надалі також - позивач)
звернулось до суду з позовом про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства «ХДІ Страхування» (надалі
також - відповідач) суми страхового
відшкодування в розмірі 5 230,60 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Нова», виплативши
страхове відшкодування власнику
автомобіля, пошкодженого при
дорожньо-транспортній пригоді, винним
у якій визнано водія іншого автомобіля,
отримав, в силу приписів статті 27
Закону України «Про страхування» та
статей 993, 1191 Цивільного кодексу
України в межах виплаченого
відшкодування, право зворотної вимоги
до відповідальної за збитки особи, якою
є відповідач як страховик цивільної
відповідальності винної у ДТП особи.
Враховуючи, що між Приватним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «Нова» та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Інвестмент Проперті Протектед»
укладено Договір про купівлю-продаж
боргових зобов'язань від 02.01.2014р., то у
позивача виникло право на звернення до
суду з даним позовом, у зв'язку з
невиконанням відповідачем свого
обов'язку щодо здійснення регресної
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.12.2014р. в справі було
порушено провадження суддею Морозовим
було призначено на 16.12.2014р. Окрім того,
направлено запит до М(Т)СБУ про
витребування доказів по справі.
В судове засідання 16.12.2014р. представник
відповідача не з'явився, про час та
місце судового засідання повідомлявся
належним чином, розгляд справи було
відкладено на 23.12.2014р.
В судове засідання 23.12.2014р. представник
від відповідача не з'явився, про час та
місце судового засідання повідомлений
належним чином, докази чого містяться в
матеріалах справи.
Судом також враховано, що відповідно до
п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що неявка представників
сторін не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі «Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України №1-5/45 від 25.01.2006р., у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
В судовому засіданні 23 грудня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
17.03.2008р. між Відкритим акціонерним
товариством «Страхова компанія «Нова»
(страховик) та Мурушкіним Олегом
Валеріовичем (надалі також -
страхувальник) було укладено Договір
добровільного страхування ризиків,
пов'язаних з експлуатацією
транспортних засобів №1949 (далі -
Договір страхування), згідно з умовами
якого та Додаткової угоди №4 від
15.03.2012р. до нього, позивач прийняв на
себе обов'язок по страхуванню
автомобіля «Nissan» реєстраційний номер
Згідно умов Договору страхування
позивач бере на себе зобов'язання
компенсувати страхувальнику збитки
внаслідок ДТП - пошкодження (знищення)
транспортного засобу внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.
Предметом договору є майнові інтереси
страхувальника, що не суперечать
закону, пов'язані з володінням,
користуванням та розпорядженням
транспортним засобом, вказаним в п. 1.
Додатковою угодою №4 від 13.03.2012р. до
Договору страхування сторони внесли
зміни до страхових сум.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
страхування» договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.
29.11.2011р. в м. Києві по вул. Шовковична, 7/28
сталась дорожньо-транспортна пригода
(далі ДТП), у якій Чубур Ірина
Анатоліїівна, керуючи автомобілем «Suzuki
Svift», реєстраційний номер АА 1889 НЕ не
врахувала дорожньої обстановки в
результаті чого здійснила зіткнення з
автомобілем «Nissan» реєстраційний номер
АА 3701 НВ, під керуванням Мурушкіна О.В.
в наслідок чого було пошкоджено
Автомобіль «Suzuki Svift», реєстраційний
номер АА 1889 НЕ на праві приватної
власності належить Чубур Ірині
Постановою Печерського районного суду
міста Києва від 14.12.2011р. Чубур І.А., за
здійснення вказаного ДТП, було визнано
винною у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
Згідно Акту огляду транспортного
засобу від 30.11.2011р. транспортний засіб
«Nissan» реєстраційний номер АА 3701 НВ,
Звіт про незалежну оцінку вартість
матеріального збитку завданого
власнику «Nissan» реєстраційний номер АА
3701 НВ в справі не складався.
В матеріалах справи міститься
наряд-замовлення ТОВ «АвтоАльянс»
№АН021967 від 04.07.2012р., відповідно до якого
відновлювальний ремонт транспортного
засобу «Nissan» реєстраційний номер АА 3701
НВ склав 5 629,60 грн.
Відповідно до складеного позивачем
Страхового акту (Попередній) №484 від
26.03.2012р. та розрахунку суми страхового
відшкодування до нього, сума
страхового відшкодування становить 1
407,40 грн. та відповідно до Страхового
акту (Остаточний) №1347 від 18.07.2012р. та
розрахунку суми страхового
відшкодування до нього, сума
страхового відшкодування становить 4
222,20 грн. В загальному підрахунку сума
страхового відшкодування становить 5
Враховуючи зазначене, позивач на
виконання умов Договору страхування
виплатив страхове відшкодування в сумі
5 6293,60 грн. Підтвердженням зазначеного є
наявність в матеріалах справи копії
платіжного доручення №2254 від 29.03.2012р.
на суму 1 407,40 грн. та копії платіжного
доручення №0005521 від 18.08.2012р. на суму 4
02.01.2014р. між Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія «Нова»
(продавець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інвестмент проперті
протектед» (покупець) укладено Договір
купівлі-продажі боргових зобов'язань,
відповідно до п. 3.1. якого продавець
продає (переуступає) позивачу права на
регресні вимоги, який включає в себе
регресні справи (перелік яких
міститься у Додатку 1 до цього
Договору), а позивач приймає такі
регресні вимоги та зобов'язується
сплатити на користь продавця
Відповідно до витягу з Додатку №1 до
Договору, що міститься в справі,
продавцем передано позивачу права на
регресні вимоги за Договором
страхування транспортного засобу
«Nissan» реєстраційний номер АА 3701 НВ.
Листом « 186-тек/14 від 15.10.2014р. позивач
повідомив відповідача про
відступлення ПАТ «СК «Нова» права
вимоги по вказаному вище регресу
Відповіді від відповідача на
зазначений лист позивачем отримано не
було, страхового відшкодування на
рахунок не виплачено, у зв'язку з чим
позивач звернувся до суду з даним
судом.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
Згідно ст. ст. 512 - 514 Цивільного кодексу
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Статею 516 Цивільного кодексу України
передбачено, що заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.
Таким чином, до позивача перейшло в
межах суми 5 629,60 грн. (сума виплаченого
страхового відшкодування) право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.
Так, частинами першою та другою статті
1187 ЦК України передбачено, що джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1
статті 1188 ЦК України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.
Вина фізичної особи Чубур І.А.
встановлена у судовому порядку, а
відповідальність особи, яка керує
транспортним засобом «Suzuki Svift»,
реєстраційний номер АА 1889 НЕ
застрахована відповідачем на підставі
Полісу №АА/3786498.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України збитками є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.
Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої
експертизи та оцінки дорожніх
транспортних засобів, затвердженої
спільним наказом Міністерства юстиції
України та Фонду державного майна
України №142/5/2092 від 24.11.2003р.,
відновлювальний ремонт - це комплекс
операцій щодо відновлення справності
або роботоздатності колісних
транспортних засобів чи його
складника(ів) та відновлення їхніх
ресурсів, а вартість відновлювального
ремонту дорожнього транспортного
засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це
грошові витрати, необхідні для
відновлення пошкодженого,
розукомплектованого колісних
транспортних засобів.
Системне тлумачення наведених вище
положень чинного законодавства дає
підстави вважати, що в разі пошкодження
транспортного засобу розмір шкоди,
завданої транспортному засобу, що
підлягає відшкодуванню страховиком,
визначається виходячи з оцінки
вартості витрат, які несе власник
пошкодженого транспортного засобу при
здійсненні його відновлювального
Звіт про незалежну оцінку вартість
матеріального збитку завданого
власнику «Nissan» реєстраційний номер АА
3701 НВ в справі не складався.
В той же час, як наголошує на тому Вищий
господарський суд України у своїх
постановах при розгляді справ даної
категорії, (постанови від 23.08.2011р. у
справі №42/92, від 07.08.2012р. у справі №2/22,
від 01.03.2011р. у справі №47/372) звіт про
оцінку транспортного засобу є лише
попереднім оціночним документом, в
якому зазначається про можливу, але не
кінцеву суму, що витрачена на
відновлення транспортного засобу.
Реальним же підтвердженням виплати
суми страхового відшкодування
страхувальнику, є саме платіжне
доручення.

На підставі Страхового акту
(Попередній) №484 від 26.03.2012р., Страхового
акту (Остаточний) №1347 від 18.07.2012р.,
платіжного доручення №2254 від 29.03.2012р.
та платіжного доручення №0005521 від
18.08.2012р. ПАТ «СК «Нова» виплатило
страхове відшкодування в сумі 5 629,60 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені
обставини, до позивача перейшло право
вимоги до відповідача, згідно зі ст. ст.
993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про
страхування» та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» та Договору купівлі-продажу
боргових зобов'язань від 02.01.2014р.

Відповідно до ст. 12.1. Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Відповідно до Полісу №АА/3786498 розмір
франшизи становить 399,00 грн., а ліміт
відповідальності по майну становить 50
000,00 грн., отже, з огляду на це, з
відповідача має бути стягнуто 5 230,30 грн.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
відсутності зобов'язання перед
позивачем щодо сплати суми страхового
відшкодування в порядку регресу в
розмірі 5 230,60 грн.

В постанові Верховного Суду України
від 12.03.2012р. №3-12гс12 у справі №53/128
наголошено, що норма статті 38 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачає наявність права у
страховика на пред'явлення регресного
позову, а не відсутність такого права.
Аналогічну правову позицію про те, що
до страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних витрат
переходить право регресу, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки, викладено у постанові
Верховного Суду України від 07.11.2011р. у
справі №3-118гс11.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: - чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються; -
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; - яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
вирішення спору. З огляду на вимоги
частини першої статті 4 ГПК
господарський суд у прийнятті судового
рішення керується (та відповідно
зазначає у ньому) не лише тими
законодавчими та/або
нормативно-правовими актами, що на них
посилалися сторони та інші учасники
процесу, а й тими, на які вони не
посилалися, але якими регулюються
спірні правовідносини у конкретній
справі (якщо це не змінює
матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи
подані докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд дійшов висновку, що
заявлені в справі №910/26850/14 позовні
вимоги підлягають задоволенню та
стягненню з відповідача на користь
позивача суми страхового
відшкодування в розмірі 5 230,60 грн.

Судовий збір позивача, відповідно до
положень статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «ХДІ Страхування» (, адреса: 03150, м. Київ, вул.
Червоноарміська, 102) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інвестмент Проперті
Протектед» (, адреса: 02660,
м. Київ, вул. М. Раскової, 11, офіс 2) суму
страхового відшкодування в порядку
регресу в розмірі 5 230,60 грн. (п'ять тисяч
двісті тридцять гривень 60 копійок) та
судовий збір у сумі 1 827,00 грн. (одна
тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00
копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 26.12.2014р.

Суддя
С.М.
Морозов