м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія-Лізінг"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
1. Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу
Голубнича Ольга Василівна
2. Відділ примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області
про визнання виконавчого
напису нотаріуса таким, що не підлягає
та про його скасування
Суддя: Домнічева І.О
Представники сторін:
від позивача: не з'явились;
від відповідача: Орлова О.Г. - за
від третьої особи-1: не з'явились;
від третьої особи-2: не з'явились;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мрія-Лізинг"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Український лізинговий дім" про
визнання виконавчого напису нотаріуса
таким, що не підлягає виконанню та про
Одночасно з поданням позовної заяви
позивач подав заяву про забезпечення
позову, в якій просив суд зупинити
стягнення на підставі виконавчого
напису приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу Голубничої О.В. від 15.09.14р.
У відповідності до ст. 66 ГПК України,
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.
В пункті 3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №16 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" визначено, що умовою
застосування заходів до забезпечення
позову за вимогами майнового характеру
є достатньо обґрунтоване припущення,
що майно (в тому числі грошові суми,
цінні папери тощо), яке є у відповідача
на момент пред'явлення позову до нього,
може зникнути, зменшитись за кількістю
або погіршитись за якістю на момент
виконання рішення. Отже, найдоцільніше
вирішувати питання забезпечення
позову на стадії попередньої
підготовки справи до розгляду (стаття 65
Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
Разом з тим, позивачем не наведено
обставин які б свідчили про наявність
підстав для вжиття заходів до
забезпечення позову, суду не надано
жодних доказів того, що вказані заходи
до забезпечення позову можуть
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову, а невжиття заходів до
забезпечення позову якимось чином може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що 05.05.2014 року між ним та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Український
лізинговий фонд" укладено договір
фінансового лізингу №2827/05/14-В,
відповідно до умов якого позивачу
передано у користування (лізинг) низка
об'єктів рухомого майна (об'єктів
фінансового лізингу).
15.09.2014 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу Голубничою О.В. вчинений
виконавчий напис №1592, яким було
запропоновано вилучити і повернути
об'єкти лізингу від лізингоодержувача
на користь лізингодавця.
Позивач вважає, що виконавчий напис від
15.09.2014 реєстраційний номер 1592, є таким,
що не підлягає виконанню і має бути
скасованим, оскільки станом на дату
звернення до суду позивач не отримав
жодних повідомлень або письмових вимог
від відповідача про усунення порушення
Ухвалою від 14.10.2014 р. порушено
провадження у справі, залучено до
участі у розгляді справи у якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу Голубничу О.В. та
Відділ примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області, розгляд справи
призначено на 25.11.2014 р.
31.10.14р. через відділ діловодства
суду відповідачем подано відзив на
позовну заяву в якому проти позову
Ухвалою від 25.11.2014 р. розгляд справи
було відкладено на 16.12.2014 р.
16.12.14р. через відділ діловодства
суду позивачем подано клопотання про
відкладення розгляду справи та
додаткові пояснення по справі.
Ухвалою від 16.12.2014 р. розгляд справи
було відкладено на 23.12.2014 р.
Ухвалою від 23.12.14р. розгляд справи
відкладено на 25.12.14р.
25.12.14р. через відділ діловодства суду
позивачем подано клопотання про
відкладення розгляду справи, яке судом
не задоволено, оскільки суд обмежений у
строку розгляду спору відповідно до
В судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечив.
В судовому засіданні 25.12.14 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши наявні у справі матеріали,
заслухавши пояснення представника
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.05.2014 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Український
лізинговий фонд" (лізингодавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мрія-Лізинг"
(лізингоодержувач) укладено договір
фінансового лізингу №2827/05/14-В (далі -
Договір).

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що за
умовами договору лізингодавець
набуває у власність і передає на умовах
фінансового лізингу в платне володіння
і користування з правом викупу майно
(далі по тексту "предмет лізингу"),
найменування і характеристики якого
вказані в Специфікації (додаток №2 до
Договору), а лізингоодержувач
зобов'язується прийняти предмет
лізингу, оплачувати лізингові платежі,
зазначені в графіку внесення
лізингових платежів (додаток №1 до
Договору, далі - "графік платежів"), а
також інші платежі відповідно до умов
даного Договору.

Предметом лізингу є бувший у
використанні автобус ПАЗ 4234, детальний
опис згідно специфікації - додаток №2
до договору, 2012 року випуску, шасі №
Х1М4234Т0С0001531, двигун Д2459Е2747274,
реєстраційний № АА 3709 КК загальною
вартістю 237 456,86 грн. (п.3 Договору).

Відповідно до п.2.4 загальних умов
Договору, всі лізингові платежі
лізингоодержувач зобов'язаний
оплачувати не пізніше за дату,
встановлену для їх оплати відповідно
до графи 2 графіка платежів, в сумі,
зазначеній у графі 6 графіка платежів.

Датою здійснення лізингового платежу
вважається дата фактичного
надходження коштів на банківський
рахунок лізингодавця. Якщо в період між
датою лізингового платежу, згідно
Графіка платежів, і датою надходження
суми лізингового платежу, числове
значення курсу, застосованого згідно п.
2.6. Загальних умов збільшиться більш
ніж на 1 відсоток, лізингодавець має
право вимагати пропорційну доплату
такої суми. Доплачена сума
враховується як комісія лізингодавця
(п. 2.7 загальних умов Договору ).

Згідно з п. 2.9 загальних умов Договору,
при надходженні коштів (лізингових
платежів) від лізингоодержувача,
сторони погодили наступну черговість
виконання лізингоодержувачем своїх
грошових зобов'язань за Договором:
оплата сум штрафних санкцій (штраф,
пеня), які підлягають сплаті за
порушення зобов'язань за Договором;
оплата сум компенсації витрат,
понесених лізингодавцем та не
відшкодованих лізингоодержувачем;
оплата простроченої заборгованості з
нарахованої винагороди лізингодавця;
оплата простроченої заборгованості з
нарахованого лізингового платежу, що
відшкодовує вартість предмету лізингу;
оплата поточної заборгованості з
нарахованої винагороди лізингодавця;
оплата поточної заборгованості з
нарахованого лізингового платежу,
відшкодовує вартість Предмета лізингу.

Згідно з п. 3.4 загальних умов Договору,
приймання лізингоодержувачем
Предмета лізингу в лізинг оформлюється
шляхом підписання сторонами акту
прийому-передачі Предмета лізингу.
Одночасно з актом прийому-передачі
Предмета лізингу, лізингоодержувачу
передаються реєстраційна, технічна
документація, документи по
страхуванню, а також оформляється весь
необхідний для цілей бухгалтерського і
податкового обліку комплект
документів (видаткова накладна,
податкова накладна).

Пунктом 7.3 загальних умов Договору
передбачено, що лізингодавець має
право на свій розсуд стягувати з
лізингоодержувача прострочену
заборгованість у безсуперечному
порядку на підставі виконавчого напису
нотаріуса (у випадках, передбачених
чинним законодавством) та/або в
судовому порядку, визначеному чинним
законодавством України.

Дія Договору припиняється повним
виконанням сторонами його умов, а також
в інших випадках, передбачених
Договором та чинним законодавством (п.
11.1 загальних умов Договору).

Згідно з п.11.2.1 загальних умов Договору,
лізингодавець має право достроково в
односторонньому порядку розірвати цей
договір (відмовитися від цього
договору) та вилучити предмет лізингу у
випадках, коли лізингоодержувач: не
сплатив лізинговий платіж (частково
або повністю) і/або інший платіж,
передбачений договором, та
прострочення оплати становить більше 30
(тридцяти) днів з дня настання строку
платежу, встановленого графіком
платежів або загальними умовами.

Згідно з п. 11.3 загальних умов Договору,
у разі виникнення будь-якого з підстав,
передбачених п.п.11.2.1-11.2.8 цих загальних
умов, лізингодавець направляє
лізингоодержувачу повідомлення з
вимогою усунути існуючі порушення або
достроково викупити Предмет лізингу,
сплативши лізингодавцю суму викупу,
розраховану відповідно до ст. 8
загальних умов.

У разі, якщо протягом 20 календарних
днів від дати направлення
лізингоодержувачу повідомлення згідно
п. 11.3. загальних умов, лізингоодержувач
не усуне визначені в повідомленні
порушення або не викупить Предмет
лізингу, сплативши лізингодавцю суму
викупу згідно п. 8.5. загальних умов,
лізингодавець направляє на юридичну
адресу лізингоотримувача цінний лист з
описом вкладення або вручає нарочно
повідомлення про відмову від Договору
(його розірвання) і поверненні Предмета
лізингу із зазначенням терміну та
місця його передачі лізингодавцю.
Лізингоодержувач зобов'язаний за свій
кошт, протягом терміну, передбаченого в
повідомленні, повернути Предмет
лізингу лізингодавцю за адресою,
вказаною в повідомленні. При цьому у
разі відмови лізингоодержувача від
передачі (повернення) Предмета лізингу
лізингодавцю, лізингодавець має право
самостійно вилучити Предмет лізингу з
місця зберігання/знаходження або
ремонту без будь-яких дозволів
лізингоодержувача (у тому числі, але не
виключно, у беззаперечному порядку на
підставі виконавчого напису нотаріуса
або відповідного рішення суду) з
покладанням на лізингоодержувача
понесених витрат (п. 11.4 Загальних умов
Договору).

Дослідивши зміст укладеного між
позивачем та відповідачем договору,
суд дійшов висновку, що даний правочин
за своєю правовою природою є договором
фінансового лізингу.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 статті 292 ГК України
лізинг - це господарська діяльність,
спрямована на інвестування власних чи
залучених фінансових коштів, яка
полягає в наданні за договором лізингу
однією стороною (лізингодавцем) у
виключне користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів.

Згідно ч.1 статті 806 ЦК України за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про фінансовий лізинг" фінансовий
лізинг - це вид цивільно-правових
відносин, що виникають із договору
фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі
- договір лізингу) лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Відмова від договору лізингу є
вчиненою з моменту, коли інша сторона
довідалася або могла довідатися про
таку відмову (ч. 3 ст. 7 Закону України
"Про фінансовий лізинг").

Як вбачається з матеріалів справи, у
зв'язку з неналежним виконанням
Товариством обмеженою
відповідальністю "Мрія Лізинг" своїх
зобов'язань за Договором в частині
сплати лізингових платежів, 08.08.2014
відповідачем на адресу позивача
направлено лист-вимогу вих. №343-УПК від
31.07.2014 на суму 33 677,94 грн., в якому
зазначено, що сума заборгованості
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія-Лізинг" станом
на 31.07.2014 становить 28 715,96 грн. (чергові
платежі 07.06.2014 та 07.07.2014), а також,
попереджено про те, що якщо протягом 20
днів з дати направлення цієї вимоги, не
буде сплачено заборгованість або не
здійснено викуп, то Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Український лізинговий фонд" буде
змушене відмовитися від договору.

Вищезазначений лист-вимога
направлений позивачу 08.08.2014 на адресу,
вказану у Договорі, що підтверджується
описом вкладення у цінний лист та
фіскальним чеком №0953 від 08.08.2014.

Так, у зв'язку з незадоволенням
лізингоодержувачем вимог лізингодавця
відповідно до листа-вимоги (вих. №343-УПК
від 31.07.2014), відповідачем направлено
позивачу повідомлення про відмову
(розірвання) від Договору фінансового
лізингу №495-УПК від 02.09.2014, відповідно
до умов якого вимагав протягом 7 днів, з
моменту направлення даного
повідомлення, повернути предмет
лізингу, а також надати документи та
приналежності відповідно до акту
приймання-передачі. В протилежному
випадку, як зазначив відповідач, він
має право самостійно вилучити предмет
лізингу з місця зберігання/знаходження
без будь-яких дозволів
лізингоодержувача (в тому числі, але не
виключно, в безспірному порядку на
підставі виконавчого напису
нотаріуса).

Дане повідомлення направлене позивачу
03.09.2014, що підтверджується описом
вкладення у цінний лист та фіскальним
чеком №2789 від 03.09.2014.

За таких обставин, відповідач 12.09.2014
звернувся до приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу Голубничої О.В. із заявою б/н про
вчинення виконавчого напису.

15.09.2014 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу Голубничою О.В. вчинено
виконавчий напис № 1592 про повернення
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мрія-Лізинг" на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
лізинговий фонд" майно - автобус ПАЗ 4234,
2012 року випуску, вартістю 237 456,86 грн.,
що передане в користування на підставі
договору фінансового лізингу №2827/05/14-В
укладеного 05.05.2014 та підлягає
поверненню за невиплачені лізингові
платежі за період з 07 червня 2014 року по
12 вересня 2014 року у розмірі 59 038,01 грн.

Пунктом 4 частини 1 статті 10 Закону
України "Про фінансовий лізинг"
передбачено право лізингодавця
вимагати розірвання договору та
повернення предмета лізингу у
передбачених законом та договором
випадках.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону
України "Про фінансовий лізинг"
лізингодавець має право відмовитися
від договору лізингу та вимагати
повернення предмета лізингу від
лізингоодержувача у безспірному
порядку на підставі виконавчого напису
нотаріуса, якщо лізингоодержувач не
сплатив лізинговий платіж частково або
у повному обсязі та прострочення
сплати становить більше 30 днів.

З урахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що Договір
фінансового лізингу № 2827/05/14-В був
правомірно розірваний відповідачем в
односторонньому порядку з 03.09.2014.

Відповідно до статті 87 Закону України
"Про нотаріат" та п. 1.1 глави 16 розділу ІІ
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
від 22.02.2012 р. № 296/5 (далі - Порядок) для
стягнення грошових сум або
витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до статті 88 Закону України
"Про нотаріат" нотаріус вчиняє
виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями -не більше одного року.

Відповідно до п.п. 3.2, 3.5 Порядку
безспірність заборгованості
підтверджують документи, передбачені
Переліком документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

При вчиненні виконавчого напису
нотаріус повинен перевірити, чи подано
на обґрунтування стягнення документи,
зазначені у Переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №
1172.

У пункті 8 Переліку документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 червня 1999 року
№ 1172 наведений перелік документів
необхідний для одержання виконавчого
напису при повернені об'єкта лізингу,
до яких належать:

а) оригінал договору лізингу;

б) засвідчена лізингодавцем копія
рахунка, направленого
лізингоодержувачу, з відміткою про
несплату платежів після вручення
письмового повідомлення.

Тобто, нотаріус при вчиненні
виконавчого напису не перевіряє
безспірність заборгованості, не
встановлює права та обов'язки
учасників правовідносин, а лише
перевіряє наявність документів, за
якими стягнення проводиться у
безспірному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання зазначених вимог відповідач
надав нотаріусу наступні документи:

- відповідну заяву № б/н від 12.09.2014;

- оригінал та копію договору
фінансового лізингу №2827/05/14-В від
05.05.2014;

- копію листа-вимоги №343-УПК від 31.07.2014
та доказ його відправлення;

- повідомлення про відмову (розірвання)
від договору вих.№495-УПК від 02.09.2014 та
доказ його відправлення;

- довідку про стан взаєморозрахунків
станом на 12.09.2014;

- завірені копії неоплачених рахунків.

Таким чином, відповідно до вимог
чинного законодавства, на час вчинення
оскаржуваного виконавчого напису
відповідачем було надано приватному
нотаріусу - Голубничій О.В. всі
документи, які вимагає чинне
законодавство та які були доказом
безспірності заборгованості за
прострочення виконання позивачем
зобов'язання за договором фінансового
№2827/05/14-В від 05.05.2014.

Обов'язковість надання інших
документів для вчинення виконавчого
напису про повернення об'єкту лізингу
законодавством не передбачено, а
відтак у нотаріуса були відсутні
підстави для відмови у вчинені спірної
нотаріальної дії.

Таким чином, суд встановив, що
заборгованість позивача перед
відповідачем на час вчинення
виконавчого напису була безспірною, та
нотаріус діяв у межах норм чинного
законодавства України.

Враховуючи вищевказане, вимоги
позивача про визнання виконавчого
напису № 1592 від 15.09.2014 таким, що не
підлягає виконанню, визнаються судом
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Крім того, суд зазначає, що посилання
позивача на підпункт 2.3 пункту 2 глави 16
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
№296/5 від 22.02.2012 року, в якому визначено,
що вчинення виконавчого напису в разі
порушення основного зобов'язання та
(або) умов іпотечного договору
здійснюється нотаріусом після спливу
тридцяти днів з моменту надісланих
іпотекодержателем повідомлень -
письмової вимоги про усунення порушень
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, є
неправомірним, оскільки стосуються
договору іпотеки та основного
зобов'язання, що ним забезпечується, та
не має жодного відношення до відносин,
що виникають в результаті укладення
договору фінансового лізингу.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
спірний виконавчий напис був вчинений
приватним нотаріусом Голубничою
Ольгою Василівною правомірно,
відповідно до вказаних вище норм
чинного законодавства України та
Договору, а тому в задоволенні позову
ТОВ "Мрія-Лізинг" про визнання
виконавчого напису вчиненого 15.09.2014 р.
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу
Голубничою Ольгою Василівною та
зареєстрованого за № 1592, таким, що не
підлягає виконанню, необхідно
відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення
позову відмовити.

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.12.14р.

Суддя
І.О.Домнічева