ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р.Справа № 916/1722/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Мишкіної М.А.,

Будішевської Л.О.

при секретарі - Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників:

Від прокурора: Лянна О.А.

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Бакало Ю.С.

Від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в. м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Х-Ойл»

на рішення господарського суду
Одеської області

від 24 вересня 2014р.

у справі № 916/1722/13

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Х-Ойл»

до: Державного підприємства «Морський
торговельний порт «Южний»

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійні вимоги на предмет спору, на
стороні відповідача: Державного
підприємства „Адміністрація морських
портів України" в особі Южненської
філії Державного підприємства
„Адміністрація морських портів
України";

за участю Чорноморської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері Одеської області

про витребування майна з чужого
незаконного володіння

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Х-Ойл» звернулося до
господарського суду Одеської області з
позовом до Державного підприємства
«Морський торговельний порт «Южний»
про витребування у відповідача
обладнання контейнерного типу з
приймання льяльних та нафтовміщуючих
вод та трьох ємностей.

В обґрунтування пред'явлених вимог
позивач посилався на те, що йому на
праві власності належить обладнання
контейнерного типу з приймання
льяльних та нафтовміщуючих вод та три
ємності (контейнери), які у 2006-2007 р.р.
були завезені, змонтовані та розміщені
на території порту за згодою
відповідача. Проте, з 2011 року
відповідач став заперечувати факт
належності вказаного майна позивачу,
здійснює самочинне володіння і
користування майном та стверджує, що це
майно є його власністю. Вказуючи, що
відповідач незаконно, без відповідної
правової підстави заволодів належним
позивачу майном, оскільки не є та
ніколи не був його власником, і
документи, що підтверджують виникнення
права власності на спірне майно у
відповідача відсутні, позивач на
підставі ст. ст. 319, 321, 328, 387, 1212 ЦК
України просив задовольнити позов.

Державне підприємство «Морський
торговельний порт «Южний» не визнало
позов посилаючись на те, що спірне
майно - станція очищення льяльних та
замазучених вод, площею 21,7 кв.м. літ. «
15-Г» та три ємності за літерами „15-и" ,
„15-ї" та „15-й" у складі цілісного
майнового комплексу належить на праві
власності Державі Україна в особі
Міністерства транспорту та зв'язку
України і перебуває в господарському
віданні ДП «Морський торговельний порт
«Южний» на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від
27.03.2009р. № 1371, виданого на підставі
рішення виконавчого комітету
Южненської міської ради від 26.03.2009р. №
1698. Зазначені об'єкти знаходяться на
земельній ділянці, що належить на праві
постійного користування ДП „Морський
торговельний порт „Южний" на підставі
Державного акту серії ЯЯ №205850 від
10.06.2009р. та використовуються у
статутній діяльності відповідача.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 22.07.2013р. залучено до участі
у справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору, на стороні відповідача Державне
підприємство „Адміністрація морських
портів України" в особі Южненської
філії Державного підприємства
„Адміністрація морських портів
України".

Рішенням господарського суду Одеської
області від 24 вересня 2014 року (суддя -
Горячук Н.О.) у позові відмовлено у
повному обсязі з мотивів
необґрунтованості та недоведеності
позовних вимог.

В апеляційній скарзі ТОВ «Х-Ойл»
просить зазначене рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга з урахуванням її
змісту обґрунтована неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, невідповідністю викладених
у рішенні висновків обставинам справи
та порушенням норм матеріального і
процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП
„Морський торговельний порт „Южний"
заперечує проти її задоволення
посилаючись на безпідставність
викладених у ній доводів і просить
оскаржуване рішення місцевого суду
залишити без змін, вважаючи його
законним і обґрунтованим.

Про день, час і місце розгляду
апеляційної скарги усі учасники
судового процесу заздалегідь були
повідомлені належним чином, проте
позивач і третя особа двічі не
скористалися наданим законом правом на
участь своїх представників в засіданні
суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечення на неї, вислухавши
пояснення прокурора та представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом даного спору є вимога ТОВ
«Х-Ойл» до відповідача Державного
підприємства «Морський торговельний
порт «Южний» про витребування
обладнання контейнерного типу з
приймання льяльних та нафтовміщуючих
вод та трьох ємностей.

Судовий захист права власності та
майнових інтересів власників - осіб,
названих у ст. 1 ГПК України,
здійснюється шляхом розгляду справ,
зокрема, за позовами про витребування
майна з чужого незаконного володіння.

Так, власник майна має право звернутися
до суду з вимогою про захист права
власності шляхом витребування свого
майна від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним, згідно з статтею 387 ЦК
України (віндикаційний позов).

Предметом віндикаційного позову
становить вимога неволодіючого майном
власника до незаконно володіючого цим
майном не власника про повернення
індивідуально-визначеного майна з
чужого незаконного володіння.

Предметом доказування у справах за
такими позовами становлять обставини,
які підтверджують правомірність вимог
позивача про повернення йому майна з
чужого незаконного володіння, як - то
факти, що підтверджують його право
власності або інше суб'єктивне право
титульного володільця на витребуване
майно, факт вибуття майна з володіння
позивача, наявність майна в натурі у
незаконному володіння відповідача,
відсутність у відповідача правових
підстав для володіння майном. Власник
вправі витребувати своє майно від
особи, в якої воно фактично знаходиться
у незаконному володінні. Тобто, в першу
чергу, на підтвердження наявності у
позивача суб'єктивного матеріального
права на витребування майна з чужого
незаконного володіння, він повинен
надати суду відповідні належні докази,
що підтверджують його право на вказане
майно.

При цьому, майно (у даному випадку
окрема річ) повинно мати індивідуально
- визначені ознаки, за якими суд може
визнати за власником право власності
на цю річ та вказати у резолютивній
частині судового рішення (при
задоволенні позову) найменування
майна, що підлягає передачі, і місце
його знаходження (що передбачено
вимогами ст. 84 ГПК України щодо змісту
судового рішення). Із вказаного слідує,
що позивач повинен визначити у своїй
позовній заяві саме майно, яке
примусово повинно бути вилучено у
відповідача, визначивши його родові чи
індивідуальні ознаки, кількість, вагу,
вартість тощо, а також обов'язково
місце його знаходження.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Таким чином, із приписів даної правової
норми випливає, що обставини на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
господарського спору встановлюються
господарським судом на підставі
фактичних даних, якими є докази.

За загальними правилами судового
процесу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судової о процесу
(ст. 33 ГПК України).

Згідно з ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
доказі, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частиною 1 ст. 36 ГПК України
передбачено, що письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що
доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості.

Обов'язок доказування визначається
предметом спору. За загальним правилом
тягар доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач свої вимоги про витребування
обладнання контейнерного типу з
приймання льяльних та нафтовміщуючих
вод та трьох ємностей із чужого
незаконного володіння обґрунтовує тим,
що у лютому 2006 року відповідач погодив
йому розміщення на території порту
вказаного обладнання, у зв'язку з чим
він уклав з ТОВ НПО «Кримська
технологічна компанія» договір № 8/6
від 14.03.2006р. на виконання та монтаж
станція очистки льяльних та баластних
вод в контейнерному виконанні та завіз
на територію відповідача три ємності
(контейнери), який придбав у ТОВ
«Іллічівський судноремонтний завод»,
що підтверджується копією листа від
14.02.2006р., наказом - накладною та
приймально - здавальним актом № 79930 від
19.10.2006р., податковою накладною № 1 від
13.10.2006р., паспортами на контейнер - склад
та сталевий зварний резервуар,
накладною № 14 від 01.06.2006р. та платіжними
документами. На виконання вказаного
договору виконавець виготовив спірне
обладнання, здійснив його монтаж та
налаштування, що підтверджується актом
№ 2 від 07.07.2007р. та 27.08.2007 року комплекс з
очищення замазучених та льяльних вод
було прийнято в експлуатацію, що
підтверджується відповідним актом
комісії. Протягом п'яти років позивач
користувався належним йому
обладнанням та сплачував відповідачу
кошти за утримання території, проте з
2011 року останній став заперечувати
факт належності вказаного майна
позивачу, здійснює володіння і
користування майном та стверджує, що це
майно є його власністю, що
підтверджується листом від 05.12.2012р.
Позивач вважає, що відповідач
незаконно, без відповідної правової
підстави заволодів належним йому
майном, оскільки не є та ніколи не був
його власником, і документи, що
підтверджують виникнення права
власності на спірне майно, у
відповідача відсутні.

Однак, заявлені позивачем вимоги самі
по собі мають невизначених характер,
оскільки позивачем не вказано
індивідуально - визначені ознаки,
кількість спірного майна та місце його
знаходження.

Разом з тим, судом першої інстанції
установлено, і це підтверджується
матеріалами справи, що згідно з
свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно № 1371 від 27.03.2009 року,
виданим виконавчим комітетом
Южненської міської ради Одеської
області на підставі власного рішення
від 26.03.2009р. № 1698, спірне майно - станція
очищення льяльних вод, загальною
площею 21,7 кв.м. літера 15-«Г» та три
ємності під літерами 15-«и», 15-«ї» та
15-«й» у складі цілісного майнового
комплексу Державного підприємства
«Морський торговельний порт «Южний»
належить на праві власності Державі
Україна в особі Міністерства
транспорту та зв'язку України і
перебувало в господарському віданні ДП
«Морський торговельний порт «Южний».

Належних доказів, які б свідчили про те,
що вказане рішення виконавчого
комітету Южненської міської ради
Одеської області від 26.03.2009р. № 1698
визнано недійсним повністю чи частково
або скасовано в матеріалах справи не
міститься.

Зазначений цілісний майновий комплекс
знаходиться на земельній ділянці
загальною площею 6,1678 га, що належить на
праві постійного користування ДП
«Морський торговельний порт «Южний» на
підставі Державного акту серії ЯЯ №
205850 від 10.06.2009р.

У зв'язку з реформою, що проводилася у
морській (портовій) галузі, на
виконання вимог Закону України «Про
морські порти України», що набрав
чинності з 13.06.2013р., розпорядження
Кабінету Міністрів України «Про
погодження пропозиції щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту» від 04.03.2013р. №
133-р, наказу Міністерства
інфраструктури України «Про заходи
щодо реорганізації державних
підприємств морського транспорту та
утворення Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» від 19.03.2013р. № 163 було
проведено реорганізацію державних
підприємств - морських портів шляхом
виділу стратегічних об'єктів портової
інфраструктури, іншого майна, прав та
обов'язків стосовно них, відповідно до
розподільчих балансів та утворено
Державне підприємство „Адміністрація
морських портів України".

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України
«Про морські порти України» державні
стратегічні об'єкти портової
інфраструктури та інше державне майно,
закріплене за адміністрацією морських
портів України, належать їй на праві
господарського відання. Адміністрація
морських портів України володіє,
користується та розпоряджається
закріпленим за нею державним майном з
урахуванням його цільового
призначення, а також обмежень
правомочностей щодо розпорядження
таким майном, визначених цим Законом,
іншими законодавчими актами, її
статутом.

Отже, в результаті проведеної реформи
стратегічні об'єкти портової
інфраструктури та інше майно були
передані від портів до Державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» для виконання
покладених на останнє державою
функцій, про що були складені акти
приймання - передачі майна, майнових
прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно з актом приймання - передачі
майна, майнових прав та обов'язків від
13.06.2013р., затвердженого Міністерством
інфраструктури України, спірне майно -
станція очищення льяльних вод - інв. №
65028, ємність - інв. № 65029, ємність - інв.
№ 65030, ємність - інв. № 65031 у складі
інших об'єктів відповідачем було
передано на баланс Державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України».

Колегія суддів враховує, що відповідно
до ст. 13 Конституції України та ст. 386
Цивільного кодексу України держава
забезпечує рівний захист усіх
суб'єктів права власності.

Статтею 41 Конституції України
регламентовано, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, і
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності.

При цьому, колегія суддів бере до уваги,
що правові підстави набуття права
власності визначено у гл. 24 Цивільного
кодексу України.

Згідно положень ч. 1 ст. 328 Цивільного
кодексу України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Частиною 2 зазначеної
статті встановлено, що право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

За змістом положень ст. 321 вказаного
Кодексу право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено факт, що станом на момент
вирішення даного спору спірне майно є
державною власністю та перебуває у
господарському віданні і на балансі
Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України».

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ТОВ «Х-Ойл»
щодо витребування майна із чужого
незаконного володіння, оскільки
позивачем не доведено його право
власності на спірне майно, факт вибуття
цього майна з його володіння і
наявність майна у незаконному
володінні відповідача.

З урахуванням наведених правових
положень та встановлених обставин
даної справи, колегія суддів вважає
доводи викладені скаржником в
апеляційній скарзі необґрунтованими,
оскільки вони спростовуються
зібраними по справі доказами та не
відповідають вимогам закону, що
регулює спірні правовідносини. За
таких обставин колегія суддів не
знаходить законних підстав для повного
чи часткового задоволення вимог
апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції було повно та
всебічно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, надано їм належну
правову оцінку та винесено рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, що дає підстави
для залишення його без змін.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України,
колегія суддів -,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Одеської області від 24 вересня 2014 року
у справі № 916/1722/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Х-Ойл» -
без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повна постанова складена 26.12.2014р.

Головуючий суддя:
Бєляновський В.В.

Судді:
Мишкіна М.А.

Будішевська Л.О.