РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/22772/14 25.12.14

За позовом: Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" (пр-т Перемоги, 15-й кілометр, м. Київ, 03179)

в особі: Полтавської філії Українського державного центру радіочастот (вул. Володарського, 3, м. Полтава, 36011; Головпоштамт, а/с 70, м. Полтава, 36000)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ведекон" (вул. Б.Хмельницького, 51-Б, кімната 4, м. Київ, 01030; вул. П.Лумумби, 4/6, корпус "В", а/с 4, м. Київ, 01042)

про стягнення 96 092,89 грн.

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

від позивача: Колесник В.М. - юрисконсульт, дов. № 5-1/10635 від 21.10.14 р.

від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Український державний центр радіочастот" в особі Полтавської філії Українського державного центру радіочастот звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ведекон" про стягнення 96 092,89 грн., а саме: 85 493,28 грн. основної заборгованості, 7 314,96 грн. інфляційних втрат, 1 356,18 грн. процентів річних, 1 928,47 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач неналежним чином виконує умови укладеного між сторонами Договору № 228/63 на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів від 04.01.2009 р. в частині оплати виконаних позивачем робіт з радіочастотного моніторингу та забезпечення електромагнітної сумісності, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 85 493,28 грн., за наявності якої позивачем нараховано інфляційні втрати, проценти річних та пеню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2014 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/22772/14, розгляд справи призначено на 04.11.2014 р..

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 04.11.14 р. , 18.11.14 р. та 09.12.14 р. розгляд справи відкладався на 18.11.14 р. , 09.12.14 р. та 25.12.14 р. відповідно.

Ухвалою суду від 09.12.14 р. розгляд спору продовжено на 15 днів.

У судові засідання 04.11.14 р. та 18.11.14 р. представники сторін не з'явились.

У судове засідання 09.12.14 р. з'явився представник відповідача, представник позивача - не з'явився.

У судове засідання 25.12.14 р. з'явився представник позивача, представник відповідача - не з'явився.

Про поважні причини неявки представника відповідача суд не повідомлено.

Про дату, час і місце розгляду справи судом 25.12.14 р. відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою представника ТОВ «Ведекон» б/н від 09.12.14 р..

До початку судового засідання 10.11.2014 позивачем через канцелярію суду подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи № 09-05/4091 від 03.11.2014, в якому повідомлено щодо відсутності поштового повідомлення про вручення відповідачу рахунку № 3228 та акта № 14-15-3228 від 21.03.2014 у зв'язку з відправленням кореспонденції простою поштою. Також позивачем у даному клопотанні надано пояснення щодо наявності правовідносин між сторонами у справі по договору на виконання робіт з вимірювання параметрів РЕЗ, проведення первинного технічного контролю та перевірки відповідності параметрів випромінювання радіоелектронних засобів перед введенням їх в експлуатацію № БС-451-14 від 12.08.2014. Крім того позивачем зазначено, що між сторонами не укладалось додаткових угод до спірного договору, окрім доданих до позовної заяви та надано письмове підтвердження відсутності у провадженні господарських судів або інших органів, які в межах своєї компетенції вирішують господарські спори, справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, а також рішення цих органів з такого спору. Клопотання долучено судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 24.12.14 р. через канцелярію суду представником відповідача подано письмове клопотання № 23/12-юр від 23.12.14 р. про долучення документів до матеріалів справи. Клопотання судом задоволено, документи до матеріалів справи долучені.

Документи, витребувані ухвалами суду від 22.10.14 р., 04.11.14 р., 18.11.14 р. та 09.12.14 р. відповідачем надано суду не в повному обсязі.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання сторонами суду не надано.

Відповідно до 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судове засідання 25.12.14 р. обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судовому засіданні, відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, а також те, що представник позивача проти розгляду справи у відсутності уповноваженого представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарським процесуальним кодексом України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи неявку уповноважених представників сторін, судове засідання господарського суду по розгляду даної справи відповідно до ст. 81-1 ГПК України проведено без фіксації звукозаписувальними технічними засобами. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні повідомив суд, що права та обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представником позивача не заявлено.

В судовому засіданні 25.12.14 р. уповноважений представник позивача підтримав позовні вимоги,викладені в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

04 січня 2009 року між Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» в особі Полтавської філії Українського державного центру радіочастот (Виконавець за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕДЕКОН» (Замовник за договором, відповідач у справі), укладено Договір № 228/63 на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів (далі - Договір), відповідно до умов якого сторони погодили, що предметом договору є проведення робіт з радіочастотного моніторингу та забезпечення електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів Замовника, а саме: збирання, оброблення, збереження та аналіз даних про параметри випромінювання радіоелектронних засобів Замовника; здійснення заходів щодо забезпечення електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів згідно виданих дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів Замовника; здійснення заходів щодо виявлення та усунення дій джерел радіозавад роботі радіоелектронних засобів Замовника, на які видано дозволи на експлуатацію.

Відповідно до п.3.1 Договору перелік радіоелектронних засобів, що підлягають радіочастотному моніторингу (який визначається на підставі отриманих Замовником дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів) наведено у Додатках до Договору, які є невід'ємною частиною цього Договору.

За умовами п.п. 6.1 Договору цей Договір укладений строком на 1 календарний рік, набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін.

Договір вважається продовженим на кожен наступний період тривалістю 1 календарний рік, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення терміну його дії не надішле інші стороні письмові пропозиції щодо змін у договорі (п.6.3 Договору).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм § 1, 3 глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 ст. 843 Цивільного кодексу України визначено, що договором підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Згідно п.1.2 Договору його ціна визначається на підставі Додатків до Договору згідно виданих дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів та «Тарифів на роботи (послуги) ДП «УДЦР»…, затверджених у встановленому порядку.

Відповідно до пункту 3.2. Договору вартість робіт з радіочастотного моніторингу наведена у Додатку до Договору і визначається на підставі затверджених у встановленому порядку «Тарифів на роботи (послуги) Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», пов'язаних з користуванням радіочастотним ресурсом України та виділенням номерного ресурсу» виходячи із розміру оплати за один календарний місяць, яка не включає податок на додану вартість.

Так, ціна за роботи визначається відповідно до «Тарифів на роботи (послуги) Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», пов'язані з користуванням радіочастотним ресурсом України та виділенням номерного ресурсу» затверджених рішенням Національної комісії з питань регулювання зв'язку України від 11 грудня 2008 року №1256, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2008 року за № 1238/15929, а також наведена у додатках до Договору, які діють з січня 2009 р., з 25.01.14 р., з 10.02.14 р. та з 10.06.14 р..

Згідно ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

За приписами ч.1 ст.853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Отже, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Відповідно до п. 3.5. Договору виконання робіт підтверджується актом виконаних робіт, який Виконавець повинен надати Замовнику не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, а останній повинен підписати та надіслати Виконавцю не пізніше 15 числа наступного місяця. У разі відсутності акта виконаних робіт - виконання робіт підтверджується «Протоколами вимірювань», які здійснюються Виконавцем згідно відповідних нормативних актів, а саме Положення про радіочастотний моніторинг у смугах радіочастот загального користування затвердженого рішення Національної комісії з питань регулювання зв'язку України від 16.07.2009р. № 1599, зареєстрованого в Мін'юсті 07.07.2009р. № 741/16757.

Пунктом 4.8 Положення про радіочастотний моніторинг у смугах радіочастот загального користування, затвердженому рішенням Національної комісії з питань регулювання зв'язку України від 16.07.2009 року № 1599, у смугах радіочастот загального користування визначено, що результати технічного радіоконтролю документуються і відображаються в протоколах та/або спектрограмах інструментальної оцінки параметрів випромінювання РЕЗ (ВП), які формуються автоматизованими засобами технічного радіоконтролю.

Судом згідно наданих позивачем матеріалів встановлено та підтверджено представником останнього в судовому засіданні, що на виконання умов Договору Полтавською філією УДЦР за період з березня 2014 року по вересень 2014 року проведені роботи з радіочастотного моніторингу та забезпечення електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів на суму 98855,80 грн., що підтверджується Протоколами інструментальної оцінки параметрів випромінювання РЕЗ (ВП) за період з березня 2014 року по вересень 2014 року, а також підписаним уповноваженими представниками Замовника і Виконавця Актами про виконання робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ) за спірний період: №№ 14-15-3228 від 31.03.14 р., 14-15-4228 від 30.04.14 р., 14-15-5228 від 30.05.14 р., 14-15-6228 від 27.06.14 р., 14-15-7228 від 31.07.14 р., 14-15-8228 від 29.08.14 р., 14-15-9228 від 30.09.14 р., копії яких наявні в матеріалах справи.

Факт виконання робіт та їх обсяг за вказаними Актами та Протоколами згідно умов Договору № 228/63 на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів від 04.01.09 р. відповідачем не заперечувався.

Доказів пред'явлення відповідачем претензій щодо якості, обсягів, а також термінів виконання робіт до суду не надходило, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання Полтавською філією ДП УДЦР умов Договору з боку відповідача відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем виконані прийняті на себе зобов'язання по виконанню робіт, обумовлених Договором, у повному обсязі та з належною якістю, а відповідачем, в свою чергу, прийнято виконання цих робіт без будь - яких зауважень, що позбавляє останнього права посилання на невідповідність Актів умовам Договору та виявлені недоліки, як на умову звільнення від оплати виконаних робіт.

Також позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату виконаних робіт: № 3228 від 21.03.14 р., № 4228 від 25.04.14 р., № 5228 від 23.05.14 р., № 6228 від 23.06.14 р., № 7228 від 25.07.14 р., № 8228 від 26.08.14 р., № 9228 від 25.09.14 р., із зазначенням в них в якості підстави Договору № 228/63 на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів від 04.01.09 р..

Відповідно до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до п.3.4. Договору розрахунки між Виконавцем і Замовником за роботи з радіочастотного моніторингу проводяться шляхом перерахування суми, що виставлена в платіжному документі, на розрахунковий рахунок Виконавця не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання.

Судом встановлена наявність в матеріалах справи наданих позивачем на підтвердження направлення на адресу відповідача актів та рахунків копій витягів з журналу вихідної кореспонденції Полтавської філії Українського державного центру радіочастот. Крім того, отримання вказаних документів ТОВ «ВЕДЕКОН» підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних рекомендованих поштових відправлень. При цьому позивачем не надано суду доказів отримання відповідачем рахунку та акту про виконання робіт за березень 2014 р. з причини надсилання вказаних документів Товариству з обмеженою відповідальністю «Ведекон» простою поштою, про що позивачем зазначено в письмових поясненнях № 09-05/4091 від 03.11.14 р..

Оскільки відповідачем не надано суду доказів опротестування виставлених позивачем вищезазначених рахунків та актів про виконання робіт, тому суд доходить висновку, що вказані документи є такими, що підлягають оплаті.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідачем було здійснено оплату частини виконаних робіт в сумі 13362,48 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень № 2150 від 07.10.14 р. на суму 5000,00 грн., № 2011 від 19.09.14 р. на суму 3362,48 грн., № 1168 від 24.06.14 р. на суму 5000,00 грн. із призначеннями платежу «оплата за радіочастотний моніторинг та забезпечення ЕМС РЕЗ за березень 2014 р., рах. № 3228 від 21.03.14 р.». Отже, залишок несплаченої відповідачем заборгованості за виконані роботи 85493,28 грн..

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судових засіданнях, свої зобов'язання щодо перерахування коштів за виконані Полтавською філією УДЦР на суму 85493,28 грн. у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору, відповідач не виконав, в результаті чого у останнього станом на час звернення до суду утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у заявленому вище розмірі, яку позивач просив стягнути в позовній заяві.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських справах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 ГПК України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору № 228/63 на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів від 04.01.09 р. суду не надано.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань за Договором у встановлений строк, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості в повному обсязі відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимога позивача про стягнення з відповідача залишку основного боргу в сумі 85493,28 грн. за вказаним Договором підлягає задоволенню.

Окрім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.1 ст. 546, ст. 547 Цивільного кодексу виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст.548 Цивільного кодексу).

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.4.3 Договору у разі порушення Замовником п.3.4 Договору він сплачує на користь Виконавця пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки. Установлене статтею 3 названого Закону обмеження розміру пені не стосується неустойки, встановленої іншими законодавчими актами (пункт 2.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - Постанова № 14).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати за виконані роботи у строк, визначений умовами Договору, позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення пеню в сумі 1928,47 грн. за період з 26.06.14 р. по 30.09.14 р., проценти річних в сумі 1356,18 грн. за період з 21.03.14 р. по 30.09.14 р. та інфляційні нарахування в сумі 7314,96 грн. за період березень 2014 р. - вересень 2014 р., які він просив стягнути з відповідача відповідно до наданих розрахунків.

Згідно п.1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова № 14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Згідно п. 3 Постанови № 14 інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування в межах визначеного позивачем періоду заявленої до стягнення пені, процентів річних та інфляційних нарахувань судом встановлено, зокрема, що розмір пені в сумі 1928,47 грн., заявленої позивачем до стягнення в позовній заяві з урахуванням приписів Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного та господарського законодавства та є арифметично вірним, тому вказані вимоги позивача про стягнення пені в сумі 1928,47 грн. підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження фактичної дати отримання відповідачем рахунку та акту виконаних робіт за березень 2014 р., внаслідок чого, враховуючи умови п. 3.4 Договору щодо визначення строку оплати в залежності від дати отримання розрахункового документа Замовником, суд позбавлений можливості здійснити перерахунок заявлених позивачем до стягнення процентів річних та інфляційних нарахувань з метою визначення його правильності.

Отже, перерахунок заявлених до стягнення процентів річних та інфляційних нарахувань здійснюється судом без врахування нарахувань, здійснених позивачем за прострочку виконання зобов'язання за березень 2014 р..

Таким чином, розмір інфляційних нарахувань, перерахований судом у відповідності до умов Договору та положень законодавства, становить 2218,15 грн. за період червень 2014 р. - вересень 2014 р., а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, тому позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату виконаних робіт підлягають частковому задоволенню в сумі 2218,15 грн..

Розмір процентів річних, перерахований судом у відповідності до приписів чинного законодавства, становить 502,70 грн. та є меншим, ніж заявлено у позивача, тому позовні вимоги в частині стягнення процентів річних за несвоєчасну оплату виконаних робіт підлягають частковому задоволенню в сумі 502,70 грн..

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Суд зазначає, що з 01 листопада 2011 року правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення такого збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 2% ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" у 2014 році мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 грн., тобто за подання даного позову враховуючи розмір заявленої до стягнення суми позивачу необхідно було сплатити 1921,86 грн. судового збору.

Судом встановлено, що позивачем при подачі позову до суду платіжним дорученням № 1092 від 04.10.14 р. сплачено 2006,44 грн. судового збору, отже переплата складає 84,58 грн..

Згідно приписів ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду, зокрема, в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (п.1 ч.1 ст. 7). У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. Повернення надлишково сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Відповідно до п.5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.13 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається: - в ухвалі, якою здійснюється відмова у прийнятті або повернення заяви (скарги), за подання якої сплачується судовий збір, або - в резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом), або - в ухвалі про повернення сум судового збору, винесеній як окремий процесуальний документ (зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини першої статті 88 ГПК).

В усіх наведених випадках за необхідності відповідний процесуальний документ виготовляється у двох примірниках (оригіналах), один з яких залишається у матеріалах справи, а інший надсилається особі, яка сплатила судовий збір до державного бюджету України.

Законом не передбачено граничного строку повернення сплаченої суми судового збору.

За вказаних обставин суд вважає за необхідне повернути Державному підприємству "Український державний центр радіочастот" в особі Полтавської філії Українського державного центру радіочастот надлишково сплачену суму судового збору в розмірі 84,58 грн..

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, Законом України «Про судовий збір», ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "ВЕДЕКОН" (вул. Б.Хмельницького, 51-Б, кімната 4, м. Київ, 01030; вул. П.Лумумби, 4/6, корпус "В", а/с 4, м. Київ, 01042, код 32162049) на користь Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі Полтавської філії Українського державного центру радіочастот (36011, м. Полтава, вул. Володарського,3 ( Головпоштамт, а/с 70, м. Полтава, 36000) код 23549987) 85493,28 грн. боргу, 1928,47 грн. пені, 502,70 процентів річних, 2218,15 грн. інфляційних нарахувань, а також 1802,85 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Повернути Державному підприємству «Український державний центр радіочастот» в особі Полтавської філії Українського державного центру радіочастот (36011, м. Полтава, вул. Володарського, 3 ( Головпоштамт, а/с 70, м. Полтава, 36000) код 23549987) з Державного бюджету України суму 84,58 грн. надлишково сплаченого судового збору, перерахованого згідно платіжного доручення № 1092 від 02.10.14 р., яке знаходиться в матеріалах справи № 910/22772/14, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Повний текст рішення складений та підписаний 30 березня 2015 року.

Дане рішення є підставою для повернення надлишково сплаченого судового збору з Державного бюджету України.

Для вирішення питання про повернення судового збору позивач має звернутись до органів Державної казначейської служби України.

Суддя А.М.Селівон