РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/15423/14 20.11.14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаетон-Груп"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Драйд фудз"
про примусове виконання обов'язку в натурі, стягнення 27 736,31 грн.

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Воробйова В.В. (дов. б/н від 01.03.2014 року)
від відповідача Стужук А.О. (дов. б/н від 15.09.2014 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 20 листопада 2014 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фаетон-Груп" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Драйд фудз" (надалі по тексту - відповідач) про примусове виконання обов'язку в натурі та стягнення 27 736,31 грн., в тому числі 13 991,23 грн., відшкодування вартості товару, 10 745,08 грн. відшкодування збитків за послуги зберігання.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Дистриб'юторським договором № 21012013 від 21.01.2013 року в частині отримання нереалізованого товару та повернення сплачених за нього грошових коштів. У зв'язку з не прийняттям відповідачем спірного товару позивач поніс збитки за послуги зберігання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2014 року порушено провадження у справі № 910/15423/14, розгляд справи призначено на 16.09.2014 року.

Розпорядженням заступника Голови Господарського суду міста Києва від 16.09.2014 року справу № 910/15423/14 передано для розгляду судді Пригуновій А.Б., у зв'язку з перебуванням судді Стасюка С.В. у відрядженні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2014 року суддя Пригунова А.Б. прийняла справу № 910/15423/14 до свого провадження, розгляд справи призначено на 23.10.2014 року.

Розпорядженням В.о. Голови Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 року справу № 910/15423/14 передано для розгляду судді Стасюку С.В., у зв'язку з його поверненням з відрядження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 року суддя Стасюк С.В. прийняв справу № 910/15423/14 до свого провадження, розгляд справи призначено відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 16.09.2014 року.

23.10.2014 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про витребування доказів. У поданому відзиві представник відповідача зазначає, що позивач не надав жодного доказу того, що ним вживалися всі необхідні заходи для реалізації спірного товару, вимога позивача щодо стягнення вартості товару є передчасною, оскільки у позивача немає підстав вважати, що відповідач буде ухилятися від повернення грошових коштів. Крім того, позивач не надав жодних доказів того, що ним здійснено оплату послуг зберігання.

Представник позивача в судове засідання 23.10.2014 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 16.09.2014 року не виконав, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

У судовому засіданні 23.10.2014 року представник відповідача надав документи, на виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав подане ним клопотання про витребування у позивача документів.

Відповідно до статті 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Враховуючи наведене, зважаючи на неможливість самостійного надання відповідачем зазначених доказів, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання відповідача та витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаетон-Груп" відповідних доказів.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 23.10.2014 року винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 20.11.2014 року.

20.11.2014 року представник позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надав додаткові документи по справі.

Представник позивача в судовому засіданні 20.11.2014 року надав усні пояснення по суті спору відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

В судовому засіданні 20.11.2014 року представник відповідача проти позову заперечив, надав усні пояснення по суті спору.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

21.01.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Драйд фудз" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фаетон-Груп" (дистриб'ютор) укладено Дистриб'юторський договір № 21012013 (надалі по тексту -Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору постачальник надає дистриб'ютору право купувати товари в постачальника для перепродажу товарів на території всім покупцям через торгівельну мережу, яка може включати в себе склади, оптові магазини (cash & carry) роздрібні магазини, інші канали, через які можна розповсюджувати та продавати товар на умовах, зазначених в даному договорі.

Згідно з пунктом 2.1. Договору поставка товару постачальником здійснюється у партіях відповідно до замовлення дистриб'ютора. Постачальник за власний рахунок поставляє товар на склад дистриб'ютора. Поставка товару здійснюється автомобільним транспортом постачальника (або автомобільним транспортом дистриб'ютора, або ж третьої сторони, однак в будь-якому випадку за рахунок постачальника), що погоджується сторонами та вказується в замовленні. Поставка товару здійснюється на умовах базису поставки DDP, визначеного Правилами Інкотермс 2010 до місця знаходження складу дистриб'ютора, що зазначається дистриб'ютором в замовленні.

Постачальник зобов'язується поставити товар згідно попередньо узгодженого замовлення дистриб'ютора (пункт 4.1.1. Договору).

Відповідно до пункту 4.1.7. Договору постачальник встановлює дистриб'юторську ціну, згідно умов торгівлі постачальника.

Пунктом 5.1. Договору передбачено умови оплати у вигляді відстрочки платежу 45 календарних днів від дати постачання.

Згідно з пунктом 3.1.17. Договору дистриб'ютор має право повернути товар постачальнику у наступних випадках:

- відповідно до пункту 3.1.5. Договору;

- поставки неякісного товару та/або повернення товару споживачами продукції;

- закінчення терміну реалізації (терміну придатності) товару;

- товар не реалізується або не користується попитом у споживачів;

- заборона продажу товару контролюючими органами;

- в інший випадках, за письмовим зверненням дистриб'ютора, які повинні бути розглянуті та задоволені постачальником.

Відповідно до пункту 4.1.9 Договору при неможливості реалізувати дистриб'ютором товар, який був поставлений по даному договору, постачальник зобов'язується прийняти весь нереалізований товар зі складу дистриб'ютора, протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання від дистриб'ютора письмової вимоги.

13.06.2014 року позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою № 12-06/14-Л від 12.06.2014 року. Позивач зазначив, що має намір повернути вже оплачений нереалізований товар на загальну суму 13 991,23 грн. постачальнику, асортимент, кількість та ціна товару, що підлягає поверненню, вказані в накладній на повернення постачальнику № 7 від 11.06.2014 року, накладній на повернення постачальнику № 8 від 11.06.2014 року.

Проте, відповіді на зазначену вимогу відповідач не надав.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором в частині отримання нереалізованого товару та повернення сплачених за нього грошових коштів в розмірі 13 991,23 грн. У зв'язку з не прийняттям відповідачем спірного товару позивач поніс збитки за послуги зберігання в розмірі 10 745,08 грн.

Відповідач проти позову заперечує та посилається на те, що позивач не надав жодного доказу того, що ним вживалися всі необхідні заходи для реалізації спірного товару, вимога позивача щодо стягнення вартості товару є передчасною, оскільки у позивача немає підстав вважати, що відповідач буде ухилятися від повернення грошових коштів. Крім того, позивач не надав жодних доказів того, що ним здійснено оплату послуг зберігання.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з пунктом 3.1.17. Договору дистриб'ютор має право повернути товар постачальнику у наступних випадках:

- відповідно до пункту 3.1.5. Договору;

- поставки неякісного товару та/або повернення товару споживачами продукції;

- закінчення терміну реалізації (терміну придатності) товару;

- товар не реалізується або не користується попитом у споживачів;

- заборона продажу товару контролюючими органами;

- в інший випадках, за письмовим зверненням дистриб'ютора, які повинні бути розглянуті та задоволені постачальником.

Відповідно до пункту 4.1.9 Договору при неможливості реалізувати дистриб'ютором товар, який був поставлений по даному договору, постачальник зобов'язується прийняти весь нереалізований товар зі складу дистриб'ютора, протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання від дистриб'ютора письмової вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що 13.06.2014 року позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою № 12-06/14-Л від 12.06.2014 року. Позивач зазначив, що має намір повернути вже оплачений нереалізований товар на загальну суму 13 991,23 грн. постачальнику, асортимент, кількість та ціна товару, що підлягає поверненню, вказані в накладній на повернення постачальнику № 7 від 11.06.2014 року, накладній на повернення постачальнику № 8 від 11.06.2014 року. На доказ направлення зазначеного листа позивач надав суду копію фіскального чеку № 2814 від 13.06.2014 року та опису вкладення в цінний лист.

Проте, відповіді на зазначену вимогу відповідач не надав, станом на день вирішення спору по суті відповідач не забрав нереалізований товар та не повернув оплату за нереалізований товар, що і є причиною спору.

В матеріалах справи наявні копії накладної на повернення постачальнику № 7 від 11.06.2014 року на суму 9 785,90 грн. та накладної на повернення постачальнику № 8 від 11.06.2014 року на суму 4 205,33 грн., які позивач підготував на повернення продукції відповідачу та направив разом з листом-вимогою № 12-06/14-Л від 12.06.2014 року.

В силу частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, судом встановлено факт порушення відповідачем свого обов'язку щодо належного виконання зобов'язань по договору, відповідно вимога позивача про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Драйд фудз" прийняти у Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаетон-Груп" нереалізовану продукцію на суму 13 991,23 грн. та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Драйд фудз" грошових коштів в розмірі 13 991,23 грн. за нереалізовану продукцію є обґрунтованою та підлягає задоволенню в заявленій сумі.

Доводи викладені у відзиві на позовну заяву спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та доказами зібраними судом.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 10 745,08 грн. збитків за Договором відповідального зберігання № 19-06/14 від 19.06.2014 року. Свої позовні вимоги в частині збитків позивач обґрунтовує тим, що у зв'язку з відмовою відповідача прийняти товар по Дистриб'юторському договору № 21012013 від 21.01.2013 року у позивача виникла необхідність передати неприйнятий товар на зберігання, що призвело до укладання Договору відповідального зберігання № 19-06/14 від 19.06.2014 року та оплата по якому позивачем заявлена як збитки.

У якості доказів оплати за послуги зберігання позивач надав суду копію рахунку-фактури № 11072014 від 21.07.2014 року на суму 10 745,08 грн., копію акту приймання-передачі товару на зберігання від 19.06.2014 року та копію Договору відповідального зберігання № 19-06/14 від 19.06.2014 року.

Згідно з частинами 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

На час стягнення збитків, на позивача покладається обов'язок довести суду згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань, причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Згідно загальної практики про визначення розміру збитків (шкоди) заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги:

А) вид (склад) збитків;

Б) наслідки порушення договірних зобов'язань.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем не доведено, що ним було понесені витрати на послуги зберігання (відсутні первинні докази оплати по Договору відповідального зберігання), відтак, не доведено, що він поніс втрати у зв'язку з невиконанням відповідачем Дистриб'юторського договору № 21012013 від 21.01.2013 року

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаетон-Груп" в частині стягнення з відповідача 10 745,08 грн. збитків за Договором відповідального зберігання № 19-06/14 від 19.06.2014 року. задоволенню не підлягають.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам, визначеному чинним законодавством.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Драйд фудз" (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 31, ідентифікаційний код 37046318) прийняти у Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаетон-Груп" (03680, м. Київ вул. Дмитрова, буд. 5-Б, кімната 08, ідентифікаційний код 36149299) продукцію: курятину в'ялену "Фієста" 25 грам - 13 штук, курятину в'ялену "Фієста" 50 грам - 22 штук, індичку в'ялену "Луїзіана" 25 грам - 136 штук, яловичину в'ялену "Чилі" 25 грам - 162 штук, яловичину в'ялену "Техаська" 25 грам - 153 штук, конину в'ялену "Улан-Баторг" 25 грам - 141 штук, свинину в'ялену "Октоберфест" 25 грам - 156 штук, свинину в'ялену "Октоберфест" 50 грам - 161 штук, яловичину в'ялену "Техаська" 50 грам - 154 штук, загальною вартістю 13 991 (тринадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто одна) грн. 23 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Драйд фудз" (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 31, ідентифікаційний код 37046318) з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаетон-Груп" (03680, м. Київ вул. Дмитрова, буд. 5-Б, кімната 08, ідентифікаційний код 36149299) 13 991 (тринадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто одну) грн. 23 коп. за нереалізовану продукцію, 2 251 (дві тисячі двісті п'ятдесят одну) грн. 38 коп. судового збору.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.11.2014 року

Суддя С.В. Стасюк