ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 грудня 2014 р.
Справа № 918/1530/14

Господарський суд Рівненської області
в складі судді Войтюка В.Р. розглянувши
матеріали справи за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю "Приват
Лізинг" до Приватного підприємства
"Агро-Експрес-Сервіс" про стягнення в
сумі 211 422 грн. 55 коп., з яких 48 978 грн.
20коп.- 3% річних, 162 444 грн. 35 коп. - збитків
заподіяних несвоєчасним виконанням
зобов'язання.

В засіданні приймали участь
представники:

позивача : Василюк М. М. ордер №56050 від
07.07.2014 р.;

відповідача : Бордюженко М.М. дов. від
19.09.2014р., Муха В.І. дов. від 19.09.2014р.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Приват Лізинг"
звернулось до господарського суду з
позовом до Приватного підприємства
"Агро-Експрес-Сервіс" про стягнення
заборгованості в сумі 211 422 грн. 55 коп., з
яких 48 978 грн. 20 коп. - 3% річних на
підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період
з 26.10.2011р. по 05.12.2012р. та 162 444 грн. 35 коп. -
заподіяних збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
умов договору поставки
сільськогосподарської техніки на
умовах розстрочення платежів № 2410/ХМ
від 12.10.2010р. Наголошує, що позовні
вимоги підтверджені наявними в
матеріалах справи доказами, а саме:
договором поставки
сільськогосподарської техніки на
умовах розстрочення платежів № 2410/ХМ
від 12.10.2010р., актом приймання - передачі
сільськогосподарської техніки від
15.10.2010р.

20.11.2014 року на адресу суду від
представника позивача надійшли
додаткові пояснення у яких зазначає, що
ТзОВ "Приват Лізинг" користується
залученими грошовими коштами та
сплачує відсотки. Звертає увагу суду на
те, що розрахунок збитків ТзОВ "Приват
Лізинг" здійснювало, як середній
показник відсоткової ставки у
відповідності до кредитних договорів
на момент прострочення платежу.

В судовому засіданні представник
позивача підтримує позовні вимоги.

Представники відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечують.
Також представником відповідача
подано відзив на позов в якому
зазначає, що остаточний розрахунок за
відсотками проводиться разом з
останнім платежем за договором. Вважає,
що позивачем не доведено понесення
збитків у вигляді упущеної вигоди.
Наголошує, що позивачем не вказано
причинно - наслідкового зв'язку збитків
та правовідносин сторін, річні не
підлягають стягненню у зв`язку з не
переданням документів на техніку.
Заявив клопотання про застосування
строку давності.

Судом установлено, що 12 жовтня 2010 р. ТОВ
"Приват Лізинг" (Позивач, Постачальник)
та ПП "Агро-Експрес-Сервіс" (Відповідач,
Покупець) укладено договір поставки
сільськогосподарської техніки на
умовах розстрочення платежів № 2410/ХМ
(далі - Договір поставки).

Відповідно до пункту 1.1 Договору
поставки Постачальник зобов'язався
передати Покупцеві продукцію
виробничо-технічного призначення
(бурякозбиральний комбайн HOLMER TERRA DOS Т2,
2007 р.в.), далі - товар, а Покупець -
прийняти товар і оплатити його ціну,
відсотки, що нараховані на
розстрочений платіж, в строк, та у
відповідності до пунктів 2.2, 2.4, 2.5, 3.4
Договору поставки. Кінцевий строк
оплати товару, та нарахованих
відсотків на розстрочений платіж - 25
жовтня 2011 р.

15 жовтня 2010 р. відповідно до Акту
приймання-передачі
сільськогосподарської техніки до
Договору поставки Постачальник
передав (без права відчуження), а
Покупець отримав товар та копію
свідоцтва про реєстрацію товару, та
почав використовувати Товар у власній
господарській діяльності з метою
отримання прибутку.

У відповідності з підпунктом 2.5.2.
пункту 2.5. Договору поставки, на
кінцевий платіж згідно підпункту 2.4.4.
пункту 2.4. Договору поставки,
Постачальник нараховує, а Покупець
cплачує проценти на розстрочений
платіж, починаючи з 01 вереcня 2011 року.
Розмір процентів які Покупець сплачує
на користь Постачальника за придбання
товару у розстрочку, встановлюється в
розмірі 25 (двадцять п'ять) відсотків
річних від неоплаченої вартості товару
на момент платежу. Проценти
нараховуються на несплачений залишок
ціни товару, сума якого визначається
відповідно до положень пункту 2.2.
Договору поставки для визначення суми
до сплати.

ТОВ "Приват Лізинг" своєчасно та
належним чином, у спосіб який
передбачений Договором, виконало свої
зобов'язання за Договором поставки №
2410/ХМ, жодних претензій з боку Покупця
на адресу Постачальника не надходило,
щодо виконанням зобов'язань Позивачем.

Пунктом 3.4 Договору Поставки
передбаченого, що Покупець
зобов'язаний провести оплату за Товар в
порядку передбаченому умовами
договору та сплатити проценти,
нараховані на розстрочені платежі
відповідно до умов цього договору.

Пунктом 7.2 укладеного договору
передбачено, що покупець ПП
"Агро-Експрес-Сервіс" відшкодовує
збитки, завдані Постачальнику
невиконанням або неналежним
виконанням грошових зобов'язань.
Сторони встановлюють розмір збитків
Постачальника в твердій грошовій сумі
в залежності від строків (тривалості)
порушення зобов'язання покупцем: 10
(десять) процентів неоплаченої суми за
перший (повний чи неповний) місяць із
наступним збільшенням цієї суми на 10
(десять) процентів за кожний повний чи
неповний місяць прострочення. Збитки
відшкодовуються в повній сумі понад
неустойку (штраф).

Відповідачем належним чином не
виконано зобов'язання щодо сплати
кінцевого платежу в розмірі 47, 14 % в сумі
1871467,06 грн. та оплати нарахованих
відсотків на розстрочений платіж, в
строк який обумовлено договором - до
25.10.2011 року, та відсотків, які
нараховані на прострочений платіж
(відсотків, як плату, за фактичне
користування утримуваними грошовими
коштами Позивача) до 05.12.2012 року, чим
порушено вимоги пункту 3.4 договору
Поставки № 2410/ХМ та норми чинного
законодавства, внаслідок чого
відповідач ПП "Агро-Експрес-Сервіс" -
прострочив виконання зобов'язання за
договором поставки № 2410/ХМ, затримуючи
оплату Товару.

Прострочення відповідача виникла
внаслідок того, що після 01.09.2011 року та
до 25.10.2011 року відповідач не здійснював
оплату кінцевого платежу розміром 47,14 %
в сумі 1871467,05 грн. у відповідності до
п.2.4.4 Договору поставки, в строк та на
умовах визначених Договором поставки
(до 25.10.2011 року) та ухилявся від оплати
відсотків за фактичне користування
утримуваними грошовими коштами
відповідача, внаслідок чого і
відповідач допустив прострочення, та
прострочив виконання зобов'язання за
договором.

Фактично, відповідач закінчив
здійснювати оплату кінцевого платежу,
що передбачений п.2.4.4 Договору поставки
№ 2410/ХМ - 05.12.2012 року, однак - не здійснив
оплату відсотків за фактичне
користування утримуваними коштами.

Прострочена сума кінцевого платежу за
договором поставки, яку повинен
оплатити відповідач станом на 26.10.2011
року становила 1 871 466,05 грн., однак
зазначену суму відповідач оплатив
05.12.2012 року., при цьому ухилившись від
сплати відсотків, за фактичне
користування утримуваними грошовими
коштами відповідача, що
підтверджується постановою Вищого
господарського суду України від 16.09.2014
року у справі №918/1211/13.

Крім того, заборгованість з оплати
відсотків, як плату позивачу, за
фактичне користування утримуваними
грошовими коштами позивача, відповідач
ПП "Агро-Експрес-Сервіс" на момент
подачі позову, позивачу оплачені - не
були.

Постановою Вищого господарського суду
України від 16.09.2014 року у справі №
918/1211/13 стягнуто з відповідача ПП
"Агро-Експрес-Сервіс" на користь ТОВ
"Приват Лізинг" 70500,47 грн. процентів за
користування чужими коштами за період
з 01.09.2011 року по 25.10.2011 року.

Крім того, Рівненським апеляційним
господарським судом у відповідності до
поставою у справі № 918/1211/13 від 29.07.2014
року, яка змінена в частині стягнення
постановою Вищого господарського суду
України від 16.09.2014 року, встановлено, що
відповідач ПП "Агро-Експрес-Сервіс" за
Договором поставки № 2410/ХМ по сплаті
кінцевого платежу в строк визначений
договором, ухилився від оплати та
допустив прострочення.

Зазначений висновок Рівненського
апеляційного господарського суду
викладений в постанові від 29.07.2014 року
підтверджується постановою Вищого
господарського суду України від 16.09.2014
року.

Стягуючи відсотки що нараховані на
розстрочений платіж за період з 01.09.2011
року по 25.10.2011 року Вищий господарський
суд України зазначив, що відповідач ПП
"Агро-Експрес-Сервіс" не сплативши суму
заборгованості у кінцевий строк, що
передбачений договором, прострочив
зобов'язання, а у разі прострочення
платежу настає відповідальність,
встановлена договором або законом.

Відповідно до ст.35 ГПК України
вбачається, що обставини, встановлені
рішенням суду у господарській справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Тобто факт прострочення ПП
"Агро-Експрес-Сервіс" за зобов'язаннями,
які випливають з договору поставки №
2410/ХМ, що укладений між позивачем та
відповідачем - є встановленими, з
відповідними правовими наслідками, та
подальшому доказуванню - не підлягає.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 п.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.526 ЦК України, ст. 193 ГК
України суб'єкти господарювання
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору та вимог актів цивільного
законодавства. За ст.629 ЦК України
договір є обов'язковим до виконання
сторонами.

Відповідно до ст.220 ГК України Боржник,
який прострочив виконання
господарського зобов'язання,
відповідає перед кредитором
(кредиторами) за збитки, завдані
простроченням, і за неможливість
виконання, що випадково виникла після
прострочення.

З наведеного чітко вбачається, що
порушення боржником - ПП
"Агро-Експрес-Сервіс" виконання
зобов'язань за договором, тобто його
неналежне виконання, прострочення
боржника ПП "Агро-Експрес-Сервіс"
встановлює відповідні правові
наслідки, серед яких право кредитора
вимагати сплати боржником 3 % річних .

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу та трьох
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України). При цьому чинне законодавство
не пов'язує припинення грошового
зобов'язання з наявністю судового
рішення про стягнення боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції та трьох процентів річних від
простроченої суми чи відкриттям
виконавчого провадження з примусового
виконання такого рішення (див.
постанови Верховного Суду України від
04.07.2011 № 13/210/10 та від 12.09.2011 № 6/433-42/183 і
постанову Вищого господарського суду
України від 16.03.2011 № 11/109);

Відповідно до п.1.3 Постанови Пленуму
ВГС України № 14 від 17.12.2013 року «Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність
порушення грошових зобов'язань»
вбачається, що з урахуванням приписів
статті 549, частини другої статті 625 ЦК
України та статті 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
правовими наслідками порушення
грошового зобов'язання, тобто
зобов'язання сплатити гроші, є
обов'язок сплатити не лише суму
основного боргу, а й неустойку (якщо її
стягнення передбачене договором або
актами законодавства), інфляційні
нарахування, що обраховуються як
різниця добутку суми основного боргу
на індекс (індекси) інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу.

З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК
України вміщено в розділі 1 книги 5
цього Кодексу - "Загальні положення про
зобов'язання", ця стаття застосовується
до всіх грошових зобов'язань, якщо інше
не передбачено спеціальними нормами,
які регулюють відносини, пов'язані з
виникненням, зміною чи припиненням
окремих видів зобов'язань.

Відповідно до розділу 4, 6 Постанови
Пленуму ВГС України № 14 від 17.12.2013 року
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність порушення грошових
зобов'язань» вбачається, що плата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

До вимог про стягнення сум процентів,
передбачених статтею 625 ЦК України,
застосовується загальна позовна
давність (стаття 257 названого Кодексу).

Положення ж частини другої статті 625 ЦК
України в частині сплати процентів
річних застосовуються за наявності
порушення грошового зобов'язання. Тому,
зокрема, якщо в законі або в укладеному
сторонами договорі передбачено розмір
процентів за користування чужими
коштами (стаття 536 ЦК України), то це не
позбавляє кредитора права звернутися
до боржника з позовом про стягнення як
зазначених процентів, так і трьох
процентів річних (якщо інший їх розмір
не передбачено договором або Законом) -
за наявності порушення боржником
грошового зобов'язання.

У зв'язку з цим, відповідач ПП
"Агро-Експрес-Сервіс" прострочив
виконання зобов'язань, тому з
останнього підлягає до стягнення 3%
річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України,
згідно з розрахунку (додаток № 3 до
позовної заяви) в сумі 48 978,20 грн.

Як зазначає позивач в додаткових
поясненнях від 04 грудня 2014 року, суть
заявлених до стягнення збитків на суму
162444,35 грн. полягає в втратах ТОВ «Приват
Лізинг», яке зазнало останнє протягом
протиправного користування
відповідачем утримуваними грошовими
коштами ТОВ «Приват Лізинг» протягом
строку з 26.10.2011 року по 05.12.2012р. Вважає,
що зазначені втрати полягають у тому,
що ТОВ «Приват Лізинг» протягом
користування ПП "Агро-Експрес-Сервіс"
утримуваними грошовими коштами
позивача понад строк визначений
договором зазнало втрат у вигляді
оплати відсотків за укладеними
кредитними договорами між ПАТ «Приват
Банк» та ТОВ «Приват Лізинг». При цьому
розрахунок збитків проводить шляхом
обрахунку середнього відсоткової
ставки за залученими кредитами у ПАТ КБ
«Приватбанк» за період 2010-2012 роки із
розрахунку пропорційності до
простроченої суми зобов'язання по
договору поставки
сільськогосподарської техніки на
умовах розстрочення платежів № 2410/ХМ
від 12.10.2010р.

Висновки позивача про наявність
підстав для позовних вимог про
стягнення з відповідача упущеної
вигоди у розмірі середньої процентної
ставки по кредитним зобов'язанням
перед ПАТ КБ «Приватбанк» нарахованої
на суму простроченої суми
заборгованості по договору поставки у
зв'язку із несвоєчасним розрахунком
позивача із ПАТ КБ «Приватбанк»
відповідачем суд вважає
необґрунтованим, з огляду на наступне.

За приписами статті 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків в результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України збитками вважаються,
зокрема, доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Неодержаний прибуток (не отриманий
доход, упущена вигода) - це рахункова
величина втрати очікуваного приросту в
майні, що базується на документах, які
беззастережно підтверджують реальну
можливість отримання потерпілим
суб'єктом господарювання грошових сум
(чи інших цінностей), якби учасник
відносин у сфері господарювання не
допустив би правопорушення.

Пред'явлення вимоги про відшкодування
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
покладає на кредитора обов'язок
довести, що ці доходи (вигода) є не
абстрактними, а такими, що дійсно були б
отримані кредитором в разі належного
виконання боржником своїх обов'язків.

Відповідно до статті 623 цього ж Кодексу
боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки. Розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором. При цьому, розмір збитків
має бути підтверджений документально.

Згідно з приписами статті 224
Господарського кодексу України
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
стороною, втрата або пошкодження її
майна, а також неодержані нею доходи,
які б управнена сторона одержала у разі
належного виконання зобов'язання або
додержання правил здійснення
господарської діяльності другою
стороною.

Відповідно до статті 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені особою, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток,
втрачена вигода, на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною. Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: 1) протиправної
поведінки; 2) збитків; 3) причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
боржника та збитками; 4) вини. За
відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає (ст. 1166 Цивільного кодексу
України). Така ж правова позиція
викладена в постанові Верховного Суду
України від 20.06.2011 у справі № 2/121-30/118.

Отже, при вирішенні даного спору на
позивача покладається обов'язок
довести розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, факт
порушення відповідачем його обов'язку
та причинний зв'язок між цим порушенням
і збитками.

За приписами статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд, у визначеному законом порядку,
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Згідно матеріалів справи, вбачається,
що з наданих позивачем доказів,
зокрема, Інформаційної справки №001 від
20.10.2014р., платіжних доручень, кредитних
договорів із ПАТ КБ «Приватбанк», не
вбачається, що 162444,35 грн. сплачені
позивачем за кредитними договорами як
проценти чи/та штрафні санкції, є
завданими йому прямими збитками
внаслідок протиправної поведінки саме
позивача, пов'язані із предметом
договору поставки
сільськогосподарської техніки. Як
наслідок, позивачем не доведено
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками і вини.

При цьому позивач кваліфікує як збитки
несплачені відповідачем грошові кошти
за користування кредитами, що не є
збитками, в тому числі упущеною
вигодою, у розумінні статті 22
Цивільного кодексу України; між
сторонами виникли зобов'язальні
правовідносини на підставі укладеного
між ними договору і дії сторін щодо
невиконання певних обов'язків не є
прямими збитками, а можуть завдавати
шкоди, або призводити до неотримання
доходів лише в причинно-наслідковому
зв'язку з іншими обставинами, як то
неотримання позивачем доходу
внаслідок таких дій за іншими
договорами, укладеними з іншими
суб'єктами господарювання.

Для застосування такої міри
цивільно-правової відповідальності, як
відшкодування збитків, необхідною є
наявність всіх чотирьох елементів
складу цивільного правопорушення, а
саме: протиправна поведінка боржника,
яка проявляється у невиконанні або
неналежному виконанні ним
зобов'язання; наявність збитків;
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та завданими збитками, що
означає, що збитки мають бути наслідком
саме даного порушення боржником
зобов'язання, а не якихось інших
обставин, зокрема дій самого кредитора
або третіх осіб; вина боржника.

При цьому слід зауважити, що
правовідносини щодо оплати процентів
по кредитним зобов'язанням між ТОВ
«Приват Лізинг» та ПАТ КБ «Приватбанк»
та правовідносини між позивачем і
відповідачем щодо погашення
заборгованості за договором поставки
випливають з двох різних, хоч і
частково пов'язаних між собою
обставинами укладення, правочинів, які
визначають абсолютно різні не
пов'язані між собою зобов'язання сторін
таких правочинів. Позивач взяв на себе
зобов'язання з виплати процентів по
кредитам згідно з кредитними
договорами для забезпечення свої
господарської діяльності, а не за
договором поставки
сільськогосподарської техніки на
умовах розстрочення платежів №2410,
укладеним з відповідачем 12.10.2010р.

Крім того, позивач стверджує, що
кредитний договір № П070Е/С укладений
між ТОВ «ПриватЛізинг» та ПАТ КБ
«Приватбанк» 20.08.2007 року, який мав
безпосереднє відношення до поставки
сільськогосподарської техніки в
рамках договору поставки
сільськогосподарської техніки на
умовах розстрочення платежів №2410 від
12.10.2010р. укладеного між ТОВ «Приват
Лізинг» та ПП "Агро-Експрес-Сервіс"
погашений на початку 2010 року.
Зобов'язання по вказаному кредитному
договорі були відображені виключно в
іноземній валюті - Євро (тіло кредиту,
відсотки, штрафні санкції).

Кредитний договір № П218Г/С укладений
між ТОВ «Приват Лізинг» та ПАТ КБ
«Приватбанк» 20.01.2010 року не містить
покликань як на кредитний договір №
П070Е/С від 20.08.2007 року так і на
безпосередньо договір поставки
сільськогосподарської техніки на
умовах розстрочення платежів №2410 від
12.10.2010р. Цільовим призначенням даного
договору згідно п. А.2. є «поповнення
обігових коштів» в гривнях.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про відсутність
причинно-наслідкового зв'язку між
зобов'язаннями відповідача в межах
договору поставки
сільськогосподарської техніки на
умовах розстрочення платежів №2410/ХМ
від 12.10.2010р. та зобов'язаннями позивача
в межах ряду кредитних договорів
(прострочку по яких останній допускав
як до прострочки відповідача так і
після проведення повного розрахунку із
позивачем) а також про відсутність вини
відповідача у здійсненні позивачем
витрат у зазначеній сумі.

Водночас при обрахуванні розміру
упущеної вигоди мають враховуватися
тільки ті точні дані, які безспірно
підтверджують реальну можливість
отримання грошових сум, або інших
цінностей, якби права позивача не були
порушені.

Однак, позивач під час розгляду даної
справи належними і допустимими
доказами не довів наявність складу
відповідного цивільного
правопорушення, а також безспірність
та обґрунтованість вихідних даних, з
яких він виходив при обрахунку
упущеної вигоди.

Зокрема, позивач не довів неможливості
виконання ним своїх зобов'язань з
кредитними договорами у відповідний
період без повернення боргу з боку
відповідача. Надані ним кредитні
договори, платіжні доручення, довідка
банку, та митна декларація тощо не
можуть бути визнані судом неналежними
доказами, оскільки є оціночними
документами, складеними з точки зору
інших осіб на іншу діяльність позивача,
та обґрунтовуються суб'єктивним
бажанням позивача отримати певний
прибуток від діяльності, та не доводять
його неспроможність виконати
зобов'язання позивача перед
банківською установою.

При цьому позивач не доводив, що
відповідач є його єдиним контрагентом,
від виконання зобов'язань яким
залежить подальша господарська
діяльність позивача та неможливість
виконання кредитних зобов'язань перед
банківською установою.

До того ж суперечливими є доводи
позивача щодо цілей, на які він
планував використати отримані кошти
від відповідача в разі їх вчасного
повернення: на погашення кредитних
зобов'язань перед ПАТ КБ «Приватбанк»
чи сплати штрафних санкцій внаслідок
прострочення (обґрунтування реальних
збитків чи обґрунтування упущеної
вигоди), що є неможливим одночасно щодо
однієї й тієї самої суми коштів.

Тобто позивач не довів, що він міг і
повинен був отримати доходи саме в
розмірі 162444,35 грн. у разі належного
виконання відповідачем свого
зобов'язання за договором поставки, а
неправомірні дії відповідача стали
єдиною і достатньою причиною
неотримання таких доходів.

Отже, зі встановлених судами
попередніх інстанцій фактичних
обставин вбачається, що позивач не
довів наявність у даному випадку
суб'єктивної та об'єктивної сторін
цивільного правопорушення у вигляді
завдання йому відповідачем збитків у
визначеному в позові розмірі, тобто
наявність у діях відповідача усіх
елементів складу цивільного
правопорушення як необхідної умови для
застосування відповідальності у
вигляді стягнення збитків. За
відсутності доведення таких обставин
правильним є висновок про відсутність
правових підстав для задоволення
заявлених позивачем вимог.

Указана правова позиція
кореспондується із позицією ВГСУ
викладеною в постанові по справі №
910/19766.

Згідно вимог ст.49 ГПК України судові
витрати розподіляються між сторонами
пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
49, 80-82 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства
"Агро-Експрес-Сервіс" (с. Ярославичі,
Млинівський р-н, Рівненська обл., 35112,
, п/р № 2042, №
1030 у Рівненській філії ПАТ КБ
«Приватбанк», м. Рівне, МФО 333391; п/р
№8100, №103, №8102,
№8101 в АТ «Укрсиббанк», МФО 351005; п/р
№ 260023456, № 260401502, № 260471503 в ПАТ «ПУМБ»
МФО 334851 ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Приват
Лізинг» (вул. Ломоносова, 54 а, офіс 5, м.
Київ, 03191, , п/р 4102 в
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» м. Дніпропетровськ
, МФО 305299 ), три проценти
річних в сумі 48 978,20 грн. (сорок вісім
тисяч дев'ятсот сімдесят вісім гривень
20 коп.) та 979 грн. 73 коп. (дев'ятсот
сімдесят дев'ять гривень 73 коп.) -
судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили

4. Відмовити в решті позову.

Повне рішення складено 29 грудня 2014
року.

Суддя
Войтюк В.Р.