ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р.Справа № 922/5153/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання
Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом ПП "Транс Петроль", м. Київ
до Публіне АТ "Східно-Український Банк
"Грант", м. Харків про визнання
недійсним кредитного договору в
частині третейського застереження за
участю представників сторін:

позивача - Дьяченко О.В., за дов. № 3 від
14.03.2014 р.

відповідача - Корнієнко В.О., за дов. № 434
від 27.01.2012 р.

за відсутності клопотання технічна
фіксація судового процесу не
здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне підприємство "Транс
Петроль", звернувся до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою до відповідача - Публічного
акціонерного товариства
"Східно-Український банк "ГРАНТ", про
визнання недійсним кредитного
договору в частині третейського
застереження.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що
кредитний договір № 5-12-51479/від31 від 11
липня 2012 року в частині третейського
застереження не відповідає дійсному
волевиявленню позивача, а відповідачем
приховано зміст третейського
застереження, оскільки таке
застереження міститься у п. 7 договору "
Інші умови"; позивачу відповідачем не
надано регламент Харківського
обласного постійно діючого
третейського суду разом з примірником
договору. Також позивач послався на те,
що третейське застереження не
відповідає ст. 12 Закону України "Про
третейські суди", і, відповідно до
частини 7 вказаної статті Закону є
недійсним.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 13 листопада 2014
року вказану позовну заяву було
прийнято до розгляду, порушено
провадження по справі № 922/5153/14 та
призначено справу до розгляду в
судовому засіданні на 01 грудня 2014 року.

25 листопада 2014 року через канцелярію
суду представником позивача надано
клопотання (вх. № 42097 від 25 листопада 2014
року) про залучення документів: довідки
Управління державної казначейської
служби України у Дзержинському р-ні м.
Харкова про зарахування судового збору
до державного бюджету; виписки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
стосовно ПП "Транс Петроль"; Витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
стосовно ПАТ "Східно-Український банк
"ГРАНТ". Даний пакет документів судом
долучено до матеріалів справи.

28 листопада 2014 року відповідачем через
канцелярію суду надано клопотання (вх.
№ 42492 від 28 листопада 2014 року) про
припинення провадження у справі у
порядку ст. 80 ГПК України, дане
клопотання судом долучено до
матеріалів справи.

В призначене судове засідання 01 грудня
2014 року сторони з'явилися.

Представник відповідача в судовому
засіданні просив суд долучити до
матеріалів справи відзив на позовну
заяву з додатками. Судом даний відзив з
додатками долучено до матеріалів
справи з подальшою реєстрацією в
канцелярії суду за вх. № 42828 від 01
грудня 2014 року.

Представник відповідача підтримав
клопотання (вх. № 42492 від 28 листопада 2014
року) про припинення провадження у
справі мотивуючи тим, що пунктом 7.4
кредитного договору № 5-12-51479/від31 від 11
липня 2012 року сторонами погоджено: "усі
спори та розбіжності, що виникають між
сторонами за цим договором, підлягають
врегулюванню шляхом взаємних
консультацій та переговорів. У разі,
якщо сторони не зможуть дійти згоди зі
спірних питань шляхом переговорів, то
такий спір підлягає передачі на
розгляд Харківському обласному
постійно діючому третейському суду,
місцезнаходження якого: місто Харків,
вулиця Новгородська, будинок 3 (три), у
відповідності до вимог його регламенту
та чинного законодавства України.
Сторони згідні з тим, що в процесі
розгляду та вирішення спору буде
застосовуватися регламент
Харківського обласного постійно
діючого третейського суду. Сторони
домовились, що розгляд спорів в
Харківському обласному постійно
діючому третейському суді підлягає
вирішенню третейським суддею за
вибором сторін одноособово, а у випадку
не досягнення згоди - за призначенням
голови Харківського обласного
постійно діючого третейського суду.
Сторони домовились, що цей пункт
договору є третейським застереженням".
З огляду на вказаний пункт договору та
посилаючись на п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України
представник відповідача вважав, що
дана справа не підлягає розгляду в
господарському суді Харківської
області, а тому просив суд припинити
провадження у справі № 922/5153/14.

Представник позивача заперечив проти
задоволення клопотання відповідача
(вх. № 42492 від 28 листопада 2014 року) про
припинення провадження у справі.

Представник позивача позовні вимоги
підтримував в повному обсязі,
відповідач проти задоволення позову
заперечував.

Суд, розглянувши клопотання
відповідача (вх. № 42492 від 28 листопада
2014 року) про припинення провадження у
справі, з'ясувавши обставини справи та
вислухавши пояснення представників
сторін, ухвалою суду від 01 грудня 2014
року відмовив Публічному акціонерному
товариству "Східно-Український банк
"ГРАНТ" в задоволенні клопотання (вх. №
42492 від 28 листопада 2014 р.) про припинення
провадження у справі та відклав
розгляд справи на 22 грудня 2014 р. о 10:50.

До матеріалів справи через канцелярію
суду за вх. № 43006 від 21.12.2014 р.
відповідачем надано заяву про
долучення до матеріалів справи
документів (з додатками); за вх. № 46093
від 19.12.2014 р. позивачем - клопотання про
залучення пояснень. Зазначені
документи долучено судом до матеріалів
справи.

В засідання суду 22 грудня 2014 року
учасники судового процесу з'явились.

Позивач позовні вимоги підтримує в
повному обсязі, проти задоволення яких
відповідач заперечує повністю.

В судовому засіданні 22 грудня 2014 року
учасники судового процесу не виявили
наміру подавати додаткові докази чи
пояснення по справі в обґрунтування
своїх позовних вимог та заперечень, а
матеріали справи свідчать про
достатність наявних в ній доказів для
встановлення в повному обсязі
фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

11 липня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством
"Східно-Український банк "ГРАНТ" та
Приватним підприємством "Транс
Петроль" було укладено кредитний
договір № 5-12-51479/від31 згідно умов якого
та з врахуванням додаткових угод до
нього: № 1 від 27.07.2012 року, № 2 від 09.08.2012
року, № 3 від 26.09.2012 року, № 4 від 11.10.2012
року, № 5 від 24 червня 2014 року, банк
(відповідач у справі) зобов'язувався
надати позивальнику (позивач у справі)
кредит у розмірі 637 500,00 євро (шістсот
тридцять сім тисяч п'ятсот евро 00
центів) на термін до 30 (тридцятого)
грудня 2015 (дві тисячі п'ятнадцятого)
року на придбання автомобілів DAF XF 105.410
у кількості тринадцяти одиниць, DAF XF
105.460 у кількості десяти одиниць зі
сплатою за користування кредитними
коштами 14% (чотирнадцяти процентів)
річних в період з 26.07.2012 р. по 23.06.2014 р., 12%
(дванадцяти процентів) річних в період
з 24.06.2014 р. по 30.12.2015 р., а при
простроченні повернення кредитних
коштів - 24% (двадцять чотири проценти)
річних. Позичальник, в свою чергу,
зобов'язувався належним чином
використати та повернути банку суму
отриманого ним кредиту, а також
сплатити відповідні проценти і
виконати всі інші зобов'язання за цим
договором.

У пункті 7.4 зазначеного кредитного
договору сторони договору погодили, що
усі спори та розбіжності, що виникають
між сторонами за цим договором,
підлягають врегулюванню шляхом
взаємних консультацій та переговорів.
У разі, якщо сторони не зможуть дійти
згоди зі спірних питань шляхом
переговорів, то такий спір підлягає
передачі на розгляд Харківському
обласному постійно діючому
третейському суду, місцезнаходження
якого: місто Харків, вулиця
Новгородська, будинок 3 (три), у
відповідності до вимог його Регламенту
та чинного законодавства України.
Сторони згодні з тим, що в процесі
розгляду та вирішення спору буде
застосовуватися Регламент
Харківського обласного постійно
діючого третейського суду. Сторони
домовились, що розгляд спорів в
Харківському обласному постійно
діючому третейському суді підлягає
вирішенню третейським суддею за
вибором сторін одноособово, а у випадку
не досягнення згоди - за призначенням
голови Харківського обласного
постійно діючого третейського суду.
Сторони домовились, що цей пункт
договору є третейським застереженням.

Відповідно до п. 7.1.2 кредитного
договору, позивач у справі (позичальник
за договором) підтвердив, що він,
зокрема,: здатний виконувати умови
даного договору; даний договір не
суперечить будь-яким договірним
обмеженням, що є обов'язковими для
нього; володіє всіма необхідними
документами для оформлення та
підписання даного договору; відсутні
будь-які перешкоди для укладення та
виконання договору на день його
підписання; обізнаний та повністю
розуміє всі умови цього договору, свої
права і обов'язки за цим Договором і
погоджується з ними; даний договір
підписаний з боку позичальника
уповноваженою на те особою і
підписання даного договору не є
перевищенням її повноважень та
укладання цього договору не потребує
узгодження з третіми особами.

Пунктом 7.10 кредитного договору
сторони підтвердили, що цей договір
сторонами прочитаний, відповідає їх
намірам та досягнутим домовленостям,
що засвідчується підписами сторін, які
діють у повній відповідності з
наданими їм повноваженнями та повним
розумінням предмета та змісту
договору.

Даний кредитний договір було підписано
та укладено з боку позивача у справі
(позичальник за кредитним договором)
директором ПП "Транс Петроль" Савченко
В.І., який діяв на підставі статуту
підприємства, та скріплено печаткою
підприємства, з боку відповідача у
справі (банк за кредитним договором)
виконуючим обов'язки начальником
відділення № 31 відповідача Алоєвою
Є.В., яка діяла за дорученням № 463 від
02.07.2012 р. та скріплено печаткою.

Позивач вважає, що вказаний кредитний
договір № 5-12-51479/від31 від 11 липня 2012
року в частині третейського
застереження є недійсним, у зв'язку із
чим звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Згідно з частиною 1 статті 173
Господарського Кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
Господарським Кодексом України, в силу
якого один суб'єкт (зобов'язана сторона,
в тому числі боржник) зобов'язаний
вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити кошти,
надати інформацію, тощо), або
утриматися від певних дій, а інший
суб'єкт (управнена сторона, в тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства. (п. 1
ст. 626, ст. 627, п. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 2 статті 180 ГК України також
передбачено, що господарський договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 2 Закону України "Про
третейські суди" визначено, що
третейська угода - угода сторін про
передачу спору на вирішення
третейським судом.

Згідно частини 1 ст. 5 Закону України
"Про третейські суди" - юридичні та/або
фізичні особи мають право передати на
розгляд третейського суду будь-який
спір, який виникає з цивільних чи
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом. Спір
може бути переданий на розгляд
третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам цього Закону.

Рішенням Конституційного Суду України
від 10 січня 2008 року у справі за
конституційним поданням 51 народного
депутата України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень абзаців сьомого, одинадцятого
статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та
розділу VIII "Третейське самоврядування"
Закону України "Про третейські суди"
(справа про завдання третейського суду)
визнано, що відповідно до чинного
законодавства підвідомчий суду
загальної юрисдикції спір у сфері
цивільних і господарських
правовідносин може бути передано його
сторонами на вирішення третейського
суду, крім випадків, встановлених
законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12
ГПК України, стаття 6 Закону України
"Про третейські суди"), оскільки,
гарантуючи право на судовий захист з
боку держави, Конституція України
водночас визнає право кожного
будь-якими не забороненими законом
засобами захистити свої права і
свободи від порушень і протиправних
посягань (частина п'ята статті 55
Конституції України). Це конституційне
право не може бути скасоване або
обмежене (частина друга статті 22,
стаття 64 Конституції України).

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про
третейські суди" (абзаци 1, 2, 5, 6 статті),
третейська угода може бути укладена у
вигляді третейського застереження в
договорі, контракті або у вигляді
окремої письмової угоди. Якщо сторони
не домовилися про інше при передачі
спору до постійно діючого третейського
суду, а також при вказівці у
третейській угоді на конкретний
постійно діючий третейський суд
регламент третейського суду
розглядається як невід'ємна частина
третейської угоди. Третейська угоди
має містити відомості про найменування
сторін та їх місцезнаходження, предмет
спору, місце і дату укладення угоди.
Посилання у договорі, контракті на
документ, який містить умову про
третейський розгляд спору, є
третейською угодою за умови, що договір
укладений у письмовій формі і це
посилання є таким, що робить третейську
угоду частиною договору.

Таким чином, викладене вище свідчить
про те, що волевиявлення сторін,
зокрема позичальника (позивача у
справі), під час укладення кредитного
договору було вільним і відповідало
внутрішній волі сторін, а зазначені
позивачем в обґрунтуванні позовної
заяви обставини - кредитний договір в
частині третейського застереження не
відповідає дійсному волевиявленню
позивача; внесення третейського
застереження в кредитний договір
сторонами не обговорювалось; керівник
позивача за фахом не є юристом і
практично не володіє українською
мовою, є хибними, необґрунтованими та
такими, що не належать до істотних умов,
та не можуть бути підставою для
визнання кредитного договору
недійсним в частині третейського
застереження.

Як зазначено вище в даному рішенні
суду, пунктом 7.4 кредитного договору
сторонами узгоджено розгляд спорів, у
разі якщо сторони за договором не
можуть дійти згоди зі спірних питань
шляхом переговорів, Харківським
обласним постійно діючим третейським
судом.

Отже, з викладеного вбачається, що
третейська угода між Приватним
підприємством "Транс Петроль" та
Публічним акціонерним товариством
"Східно-Український банк "ГРАНТ", була
укладена у вигляді третейського
застереження, яке міститься у п. 7.4
кредитного договору № 5-12-51479/від31 від 11
липня 2012 року.

Зазначений кредитний договір містить
всі істотні умови, дотримання яких є
необхідним під час укладання
третейської угоди, а саме: відомості
про найменування сторін та їх
місцезнаходження, предмет спору, місце
і дату укладання угоди. Кредитний
договір, у якому міститься в тому числі
п. 7.4, підписаний вповноваженими
особами сторін, про що свідчать їх
підписи на договорі.

Також суд вважає за необхідне
зазначити про те, що після підписання
оспорюванного кредитного договору (з
врахуванням додаткових угод до
договору, які ним також підписані)
позивачем одержано кредит за договором
(а. с. 61, 62).

Посилання позивача на неотримання від
відповідача позивачем регламенту
Харківського обласного постійно
діючого третейського суду базуються на
довільному тлумаченні позивачем як
умов самого кредитного договору,
зокрема п. 7.4 договору, так й ст. 12 Закону
України "Про третейські суди". За
умовами кредитного договору у
відповідача відсутнє зобов'язання щодо
надання позивачу регламенту вказаного
суду, відповідно до умов третейського
застереження; сторони за взаємною
згодою погодили, що в процесі розгляду
та вирішення спору буде
застосовуватися регламент
Харківського обласного постійно
діючого третейського суду. Обмін
регламентами третейського суду
сторони не погоджували. Норми статті 12
вказаного Закону, що передбачають
регламент третейського суду як
невід'ємну частину третейської угоди,
також не визначають як підставу
визнання недійсною третейської угоди
(третейського застереження)
відсутність (не передання) регламенту
третейського суду стороні за
договором.

Посилання представника позивача на
тлумачення термінів ґрунтується на
довільному тлумаченні вказаної 12
статті Закону; рекомендації постійно
діючого третейського суду при
асоціації українських банків носять
рекомендаційний характер, оскільки за
своїм статусам вказана установа не
наділена повноваженнями щодо
тлумачення термінів Законів. Сама ж
стаття 12 Закону України "Про третейські
суд" чітко визначає вимоги, які
ставляться законом відносно виду та
форми третейського застереження та
умови за якими третейська угода є
недійсною.

Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" від 06 листопада 2009 року за N
9 у пункті 19 постанови роз'яснив, що
помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

З огляду на викладене вище, суд вважає
позовні вимоги позивача
необґрунтованими, такими, що
ґрунтуються на довільному тлумаченні
норм закону, спростованими матеріалами
справи, у зв'язку із чим відмовляє
позивачу у задоволенні позову.

Керуючись ст. 49 ГПК України, судові
витрати у даній справі суд залишає за
позивачем.

Керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, ст. ст. 6, 11, 202, 205, 207, 626, 627, 628, 638
Цивільного кодексу України, ст. ст. 173,
174, 180 Господарського кодексу України,
ст. ст. 2, 5, 12 Закону України "Про
третейські суди", постановою Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від 06
листопада 2009 року за N 9, ст. ст. 1, 4, 4-2, 4-3,
12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 111-28
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу, а
прокурор апеляційне подання протягом
десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 26.12.2014 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/5153/14