ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

29.12.2014
Справа № 907/1112/14

Розглянувши матеріали справи

За позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Хуст

До відповідача фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м. Хуст

Про стягнення 5260,86 грн.

Суддя Журавчак Л.С.

За участі представників сторін:

від позивача - не з"явився;

від відповідача - не з"явився;

СУТЬ СПОРУ: стягнення 5260,86 грн., в т. ч.
3821 грн. боргу за отриманий товар, 405,02
грн. втрат від інфляції, 343,89 грн., 3%
річних, 690,95 грн. пені

Позивач просить задоволити позовні
вимоги в повному обсязі з підстав,
наведених в позовній заяві. Вважає, що
вимоги підтверджені належними
доказами, зокрема, договором
купівлі-продажу №4910 від 01.09.2011,
товаро-транспортною накладною №1/30-34633
та розрахунком заборгованості.

Відповідач витребувані судом
документи не подав, на виклик суду в
засідання двічі не з"явився, хоча був
належним чином повідомлений про час і
місце судового розгляду справи ( за
адресою, вказаною у ЄДРПОУ), тому справу
розглянуто відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними в ній матеріалами.

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2011 року між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (продавець) та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
(покупець) укладено договір
купівлі-продажу №4910, відповідно до
якого на підставі товаро-транспортної
накладної №1/30-34633 від 08.09.2011р.
покупцю-відповідачу було поставлено
продукції всього на суму 16628 грн.

Згідно з п. 3.5 Договору зобов"язання
продавця щодо відвантаження товару,
його кількості та асортименту
вважаються виконаними, а покупець
вважається таким, що одержав товар,
якщо покупцем підписано
товаро-супровідні документи.

Покупець сплачує кошти за отриманий
товар у момент відвантаження товару;
товар може бути відпущений з
відстрочкою оплати до 7(семи)
календарних днів від дати поставки
товару, зазначеної в
товаро-транспортних накладних, що
посвідчуються податковою накладною.

Отриманий на підставі
товаро-транспортної накладної №1/30-34633
від 08.09.2011р. товар відповідачем
оплачено частково, внаслідок чого за
ним рахується заборгованість в розмірі
3821 грн., яка у відповіді на претензію
позивача ним визнана (лист Вих. №19 від
19.04.2012 міститься в матеріалах справи).
Оскільки, як стверджує позивач та не
спростовує відповідач, станом на день
подання позовної заяви (11.11.14) отриманий
відповідачем товар залишається
частково несплаченим на суму 3821 грн.,
позивач звернувся з позовом до суду з
вимогою про стягнення суми боргу в
примусовому порядку.

Крім того, позивачем нараховано пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від вартості несплаченої продукції за
кожний день прострочення за період з
12.11.13 по 11.11.2014 , що становить суму 690,95
грн., а також три відсотки річних у
розмірі 343,89 грн. за період з 12.11.11 по
11.11.14 та 405,02 грн. інфляційних втрат за
період 01.01.13 по 31.05.2014.

Заслухавши в ході судового процесу
представника позивача, вивчивши та
оцінивши зібрані у справі докази, суд
прийшов до висновку про часткове
задоволення позову з таких підстав.

У відповідності до ст. 193
Господарського кодексу України, ст. 526
Цивільного кодексу України,
господарське зобов'язання
(зобов'язання) має виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що
за певних умов звичайно ставляться.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Матеріалами справи сума боргу належним
чином доведена, відповідачем у листі
від 19.04.2012 визнана і на день розгляду
справи не погашена, тому підлягає
стягненню з останнього в примусовому
порядку, як і підлягають до стягнення в
межах нарахованих позивачем сум річні
405,02 грн. та 344,20 грн. втрат від інфляції.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
зарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Так, відповідно до п. 5.2. укладеного між
сторонами договору у разі прострочення
встановлених в цьому договорі термінів
оплати, покупець зобов"язується
сплатити пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
переданого по накладній товару за
кожний день прострочення.

Разом з тим, постановою пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.13 „Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" роз"яснено, що з
огляду на вимоги частини першої статті
4 -7 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК) господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань. Щодо пені за
порушення грошових зобов'язань
застосовується припис частини шостої
статті 232 ГК України. Даним приписом
передбачено не позовну давність, а
період часу, за який нараховується пеня
і який не повинен перевищувати шести
місяців від дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконане;
законом або укладеним сторонами
договором може бути передбачено більшу
або меншу тривалість цього періоду.
Його перебіг починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
зобов'язання мало бути виконане, і
початок такого перебігу не може бути
змінений за згодою сторін. Необхідно
також мати на увазі, що умова договору
про сплату пені за кожний день
прострочення виконання зобов'язання не
може розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції (пункти 1.12, 2.5 ).

Товар відповідачу відпущено на
підставі накладної 08.09.2011 року, з
врахуванням обумовленої сторонами
відстрочки до 7 семи календарних днів,
зобов"язання вважається простроченим з
16.09.2011р. Позивачем же пеня обрахована з
врахуванням річного строку позовної
давності, але не з моменту настання
прострочення виконання зобов"язання , а
з 12.11.2013року, що суперечить наведеним
положенням, у зв"язку з чим вимога про
стягнення пені в розмірі 690,95 грн.
задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати належить
віднести на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 611, 625 Цивільного кодексу, ст. ст. 193, 232
Господарського кодексу України, ст. ст.
49, 75, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) суму 4569,91 грн.
(чотири тисячі п"ятсот шістдесят
дев"ять гривень 91 коп.), в тому числі 3821
грн. основного боргу, 405,02 грн.
інфляційних, 343,89 грн. - 3% річних та суму
1827 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять
сім грн. 00 коп.) на відшкодування витрат
по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 29.12.14

Суддя
Л.С. Журавчак