ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2014
Справа № 917/2356/14

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Кременчуцької центральної районної
лікарні, пр. Полтавський, 40, м.
Кременчук, Полтавська обл., 39627

Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Управління Державної казначейської
служби України у Кременчуцькому районі
Полтавської області, вул. Леніна, 14/23, м.
Кременчук, Полтавська обл., 39600

про стягнення 63 612,68 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від позивача: ОСОБА_3, довіреність № 2051
від 27.12.2013 р.;

від відповідача: Совенко О.П.,
довіреність № 6 від 21.01.2014 р., паспорт
серії НОМЕР_2, виданий Автозаводським
РВ КМУ УМВС України в Полтавській
області 09.08.1996 р.;

від третьої особи: не з'явилися.

25.12.2014 р. у судовому засіданні
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення, залучено її до
матеріалів справи та повідомлено про
термін виготовлення повного тексту
судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна
заява Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 про стягнення з Кременчуцької
центральної районної лікарні 63 612,68 грн.
заборгованості, з яких : 46 472,40 грн.
інфляційні втрати за період з 15.03.2013 р.
по 01.08.2014 р. та 17 140,28 грн. 3% річних за
період з 15.03.2013 р. по 01.08.2014 р.,
нараховані відповідно до ст. 625
Цивільного кодексу України за
несвоєчасну сплату відповідачем
заборгованості, що виникла внаслідок
неналежного виконання останнім умов
укладеного між сторонами 17.04.2012 р.
договору підряду № 108 та присуджена до
стягнення згідно рішення
Господарського суду Полтавської
області від 15.04.2014 р. у справі № 917/2543/13.

Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Управління Державної казначейської
служби України у Кременчуцькому районі
Полтавської області - представництво у
судове засідання не забезпечила,
відповідно до пп. 3.5.10 Інструкції з
діловодства в господарських судах
України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" був належним чином та
завчасно повідомлений про дату, час і
місце проведення судового засідання,
про що свідчать матеріали справи.

Остання надала суду пояснення № 01-37/1005
від 01.12.2014 р. (вх. № 16263 від 05.12.2014 р.), у
яких просить суд розглянути спір за
відсутності її представників.

Представник позивача на позовних
вимогах наполягає за мотивами позовної
заяви.

Представник відповідач позов
заперечує за мотивами викладеними
письмових поясненнях № 01-21/3056 від 05.12.2014
р. (вх. № 16362 від 09.12.2014 р.) та № 01-21/3231 від
24.12.2014 р. (вх. № 17317 від 25.12.2014 р.).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши надані докази, суд,

встановив :

17.04.2012 р. між Кременчуцькою центральною
районною лікарнею (замовник) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(підрядник) був укладений Договір
підряду № 108 (далі - Договір, а.с. 15),
відповідно до якого підрядник
зобов'язувався за дорученням замовника
виконати капітальний ремонт
хірургічного відділення Кременчуцької
ЦРЛ, а замовник - прийняти та оплатити
виконані роботи (п. 1.1 Договору).

При цьому сторони узгодили, зокрема,
наступне :

- загальна сума договору складає 557 892,00
грн. і може бути зменшена залежно від
реального фінансування та складає на
2012 рік - 167 367,60 грн., на 2013 рік - 390 524,40 грн.
(п. 2.2 Договору в редакції додаткової
угоди б/н від 29.12.2012 р.);

- строк виконання обумовлених цим
договором робіт встановлено сторонами
до 31.12.2012 р.. Датою закінчення робіт
вважається дата оформлення акту
виконаних робіт (п. 3.1 та п. 3.3 Договору);

- оплата за виконані підрядником роботи
здійснюється замовником на основі
актів виконаних робіт (КБ-2в і довідки
КБ-3), підписаних представниками сторін,
на протязі 3 банківських днів після їх
підписання відповідно до п. 1 ст. 49 БК
України Згідно (п. 5.1. Договору);

- у при порушенні замовником термінів
оплати за виконані роботи він виплачує
підряднику пеню в розмірі 0,1% суми боргу
за кожний день затримки, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ
(п. 9.2 Договору).

На виконання умов Договору сторонами
був затверджений кошторис будівельних
робіт, відповідно до якого їх вартість
складає 557 892,00 грн..

У квітні 2012 р. відповідачем на підставі
п. 5.2 Договору було проведено частковий
розрахунок у вигляді попередньої
оплати за матеріали на суму 167 367,60 грн.,
дана обставина підтверджується
наявною у матеріалах справи копією
банківської виписки по рахунку
позивача (а.с. 17).

Позивачем були виконані, а
відповідачем були прийняті від
позивача виконані ним підрядні роботи
на загальну суму 557 892,00 грн.. Дана
обставина зафіксована в актах
приймання виконаних будівельних робіт
№11-02-1-1 від 16.07.2012 р. та № б/н від 11.03.2013 р.,
які представниками сторін та скріплені
печатками сторін (копії наявні у
матеріалах справи, а.с. 19-78).

В зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов Договору щодо оплати
отриманих ним результатів будівельних
підрядних робіт позивач звернувся до
Господарського суду Полтавської
області з позовом про стягнення з
відповідача основної заборгованості у
розмірі 390 524,40 грн. та нарахованої за
період з 15.03.2013 р. по 15.09.2013 р. пені у
розмірі 28 164,61 грн..

Рішенням Господарського суду
Полтавської області від 15.04.2014 р. у
справі № 917/2543/13 - позов Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 про стягнення з
Кременчуцької центральної районної
лікарні основної заборгованості у
розмірі 390 524,40 грн. та нарахованої за
період з 15.03.2013 р. по 15.09.2013 р. пені у
розмірі 28 164,61 грн. задоволено повністю.
У вищезазначеному судовому рішенні
судом було встановлено, зокрема, те що
відповідачем допущено порушення
зобов'язань з оплати отриманих ним від
позивача за актами приймання виконаних
будівельних робіт №11-02-1-1 від 16.07.2012 р.
та № б/н від 11.03.2013 р. результатів
підрядних робіт по Договору на
загальну суму 390 524,40 грн.. Постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 11.06.2014 р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 16.12.2014 р. вказане рішення
залишено без змін.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти
встановлені рішенням господарського
суду не доводяться знову при вирішенні
інших спорів, в яких беруть участь ті
самі сторони. Суд приймає як
преюдиційні встановлені
вищезазначеним судовим рішенням факти
щодо дати виникнення у відповідача
зобов'язань з оплати отриманого ним
товару, а також розміру та строків
прострочення відповідачем виконання
грошових зобов'язань.

За даними позивача відповідач виконав
свої зобов'язання з оплати присудженої
до стягнення вказаним рішенням суду
вартості отриманих ним від позивача
підрядних робіт по Договору на
загальну суму 390 524,40 грн. - 01.08.2014 р..

В зв'язку з викладеним позивач
звернувся до суду з вимогами щодо
стягнення з відповідача 63 612,68
грн., з яких : 46 472,40 грн. інфляційні
втрати за період з 15.03.2013 р. по 01.08.2014 р.
та 17 140,28 грн. 3% річних за період з 15.03.2013
р. по 01.08.2014 р., нараховані відповідно до
ст. 625 Цивільного кодексу України за
несвоєчасну сплату відповідачем
заборгованості, що виникла внаслідок
неналежного виконання останнім умов
укладеного між сторонами 17.04.2012 р.
Договору підряду № 108 та присуджена до
стягнення згідно рішення
Господарського суду Полтавської
області від 15.04.2014 р. у справі № 917/2543/13.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Правочин за приписами ст. 204
Цивільного кодексу України є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.
Положеннями статей 627, 628 Цивільного
кодексу України визначено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається. Статтею
193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом.
Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом, припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно ст. 599
Цивільного кодексу України та ст. 202
Господарського кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином. Відповідно
до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом. Згідно з ч.1 ст.
612 Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не припустив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

У розділі 3 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" зазначено,
інфляційні нарахування на суму боргу,
сплата яких передбачена частиною
другою статті 625 ЦК України, не є
штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Індекс інфляції - це
показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць. Сплата трьох процентів річних
від простроченої суми (якщо інший їх
розмір не встановлений договором або
законом), так само як й інфляційні
нарахування, не мають характеру
штрафних санкцій і є способом захисту
майнового права та інтересу кредитора
шляхом отримання від боржника
компенсації (плати) за користування ним
коштами, належними до сплати
кредиторові.

За приписами п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до висновків Верховного
суду України за постановами від 20.12.2010
р. № 10/25, від 04.07.2011 р. № 13/210/10, від 12.09.2011
р. № 6/433-42/183, від 14.11.2011 р. № 12/207, від
23.01.2012 р. № 37/64, що є обов'язковими для
застосування у судовій практиці
відповідно до положень ст. 11128 ГПК
України, чинне законодавство не
пов'язує припинення зобов'язання з
прийняттям судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження з
його примусового виконання, а
наявність судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника та не виключає
його відповідальності за порушення
строків розрахунків.

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку позовних вимог
щодо стягнення з відповідача трьох
процентів річних від простроченої суми
та інфляційних втрат, суд приходить до
висновку, що останні підлягають
частковому задоволенню, а саме : в
частині стягнення з відповідача 46 472,40
грн. інфляційних втрат за період та в
частині стягнення з відповідача 16 209,44
грн. трьох процентів річних від
простроченої суми за період з 15.03.2013 р.
по 31.07.2014 р. (оскільки позивачем
неправомірно включено до розрахунку
день проведення оплати відповідачем
отриманих результатів підрядних
робіт), суд прийшов до висновку, що
вимоги позивача відповідно до ст. 625
Цивільного кодексу України є
правомірними, а тому підлягають
задоволенню (розрахунок здійснено за
допомогою калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
"Ліга:Еліт 8.1.5").

Заперечення відповідача щодо
неправомірності заявлених позивачем
вимог по даній справі, судом не
приймаються як обґрунтовані, оскільки
останній довільно та на власний розсуд
тлумачить норми чинного законодавства
України.

Крім того, відсутність своєчасного
бюджетного фінансування не може бути
підставою для звільнення замовника від
обов'язку оплати відповідних робіт,
оскільки в разі відсутності коштів для
оплати замовник був вправі та мав
фактичну можливість призупинити
виконання умов договору з моменту
виявлення відсутності коштів для
оплати робіт, а не приймати їх
результати.

Згідно з частиною першої ст. 96
Цивільного кодексу України юридична
особа самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями, а статтями 525, 526
названого Кодексу і ст. 193
Господарського кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами та договором. Відповідно до
приписів п. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускається
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином.

Враховуючи викладене, відсутність
бюджетних коштів не виправдовує
бездіяльність замовника і не є
підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
договірного зобов'язання. Судом взято
до уваги правову позицію Верховного
Суду України, викладену в постанові у
справі № 11/446 від 15.05.2012 р., що є
обов'язковою для застосування у
судовій практиці відповідно до
положень ст. 111 28 ГПК України, а також в
рішенні Європейського суду з прав
людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та
Оліус проти України" від 18.10.2005 р..

Згідно ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Допустимих доказів в спростування
вищевикладеного чи будь-яких інших
обґрунтованих заперечень по суті спору
відповідач суду не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України
судові витрати понесені позивачем при
зверненні з даним позовом покладаються
на сторони пропорційно до розміру
позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 35 43, 49, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Кременчуцької центральної
районної лікарні (пр. Полтавський, 40, м.
Кременчук, Полтавська обл., 39627)
ідентифікаційний код юридичної особи
01999342, р/р 1670 в ГУДКСУ в Полтавській
області, МФО 831019 на користь на користь
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1) ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, р/р НОМЕР_3 в ПАТ "Банк Форум", МФО
322948 - 46 472,40 грн. інфляційних втрат, 16
209,44 грн. 3% річних та 1 799,60,00 грн. витрат
по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В частині позовних вимог Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення
з Кременчуцької центральної районної
лікарні 930,84 грн. 3% річних у позові
відмовити.

Повне рішення складено 30.12.2014 р..

Суддя

О.В.Ківшик

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. Рішення може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня прийняття рішення, а у разі якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
- з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією.