КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р. Справа№ 910/14991/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

від позивача: Науменко С.В. - за дов.

Сторожкова О.Ф. - директор

від відповідача: Заустинська Ю.А. - за
дов.

Клюсова Т.М. - за дов.

від третьої особи: ОСОБА_6 - за дов.

ОСОБА_7 - за дов.

розглянувши апеляційні скарги
Київського міського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України та ОСОБА_8

на рішення Господарського суду міста
Києва від 01.10.2014

у справі № 910/14991/14 (головуючий
суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Столичний комфорт»

до Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: ОСОБА_8

про часткове скасування
рішення № 46/01-р/к від 21.05.2014

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Столичний комфорт»
(далі, позивач) звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
(далі, відповідач або АМКУ) про
скасування рішення Адміністративної
колегії Київського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції від
21.05.2014 № 46/01-р/к в частині:

1) «Визнати, що ТОВ «Столичний комфорт»
(ід. код 33833708) протягом періоду з 01.01.2011
по 21.05.2014 займало монопольне (домінуюче)
становище на ринку надання комунальних
послуг з централізованого опалення в
межах будинку за адресою: АДРЕСА_1, який
знаходиться на балансі
(обслуговуванні) Товариства, часткою
100%, оскільки на цьому ринку у нього
немає жодного конкурента»;

2) «Визнати дії ТОВ «Столичний комфорт»
(ід. код 33833708), які полягають у
нарахуванні гр. ОСОБА_8 протягом
періоду з 24.11.2011 по 21.05.2014 плати за
послуги з централізованого опалення,
які фактично Товариством не
надавались, порушенням законодавства
про захист економічної конкуренції,
передбаченим пунктом 2 статті 50 та
частини 1 статті 13 Закону України «Про
захист економічної конкуренції» у
вигляді зловживання монопольним
(домінуючим) становищем на ринку
надання комунальних послуг з
централізованого опалення в межах
будинку за адресою: АДРЕСА_1, який
знаходиться на балансі
(обслуговуванні) Товариства, що може
призвести до ущемлення інтересів
споживача, яке було б неможливим за
умови існування конкуренції на цьому
ринку»;

3) «За вчинене правопорушення,
викладене в пункті 2 резолютивної
частини цього Рішення, відповідно до
абзацу 2 статті 52 Закону України «Про
захист економічної конкуренції»,
накласти на ТОВ «Столичний комфорт»
(ід. код 33833708) штраф у розмірі 50 000 грн.
(п'ятдесят тис.грн.)»;

4) «Зобов'язати ТОВ «Столичний комфорт»
(ід. код 33833708) припинити порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, зазначене в пункті 2
резолютивної частини цього Рішення
шляхом здійснення перерахунку розміру
плати за комунальні послуги з
централізованого опалення, які
фактично Товариством не надавались гр.
ОСОБА_8 з 24.11.2011».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржуване рішення Адміністративної
колегії Київського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції від
21.05.2014 № 46/01-р/к було винесено без
достатніх підстав, а наведені в ньому
висновки відповідача про наявність в
діях позивача ознак порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції є поверхневими,
необґрунтованими та помилковими.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.08.2014 до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача залучено ОСОБА_8
(далі, третя особа).

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 01.10.2014 позовні вимоги
задоволено частково.

Визнано недійсними пункти 2, 3, 4 рішення
Адміністративної колегії Київського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції від 21.05.2014 №
46/01-р/к а саме:

- «Визнано дії ТОВ «Столичний комфорт»
(ід. код 33833708), які полягають у
нарахуванні гр. ОСОБА_8 протягом
періоду з 24.11.2011 по 21.05.2014 плати за
послуги з централізованого опалення,
які фактично Товариством не
надавались, порушенням законодавства
про захист економічної конкуренції,
передбаченим п. 2 ст. 50 та ч. 1 ст. 13 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» у вигляді зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку надання комунальних послуг з
централізованого опалення в межах
будинку за адресою: АДРЕСА_1, який
знаходиться на балансі
(обслуговуванні) Товариства, що може
призвести до ущемлення інтересів
споживача, яке було б неможливим за
умови існування конкуренції на цьому
ринку»;

- «За вчинене правопорушення викладене
в п. 2 резолютивної частини цього
Рішення, відповідно до абзацу 2 ст. 52
Закону України «Про захист економічної
конкуренції», накласти на ТОВ
«Столичний комфорт» (ід. код 33833708) штраф
у розмірі 50 000 грн. (п'ятдесят тис.грн.)»;

- «Зобов'язати ТОВ «Столичний комфорт»
(ід. код 33833708) припинити порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, зазначене в п. 2
резолютивної частини цього Рішення
шляхом здійснення перерахунку розміру
плати за комунальні послуги з
централізованого опалення, які
фактично Товариством не надавались гр.
ОСОБА_8 з 24.11.2011».

Присуджено до стягнення з Київського
міського територіального відділення
Антимонопольного комітету України на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Столичний комфорт»
(м. Київ, вул. Михайлівська, 18, літера
«В»; ідентифікаційний код 33833708) 609
(шістсот дев'ять) грн. судового збору.

Повернуто Товариству з обмеженою
відповідальністю «Столичний комфорт»
609 (шістсот дев'ять) грн. судового збору
з Державного бюджету України.

У іншій частині в задоволенні позову
відмолено.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, відповідно до
якої просить рішення Господарського
суду міста Києва від 01.10.2014 у справі №
910/14991/14 скасувати в частині визнання
недійсними пунктів 2, 3 та 4 резолютивної
частини рішення АМКУ від 21.05.2014
№ 26/01-р/к та прийняти нове рішення,
яким у позові відмовити повністю.

Апеляційна скарга відповідача
мотивована тим, що рішення
Господарського суду міста Києва
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права
України.

На думку відповідача, суд неправомірно
не взяв до уваги доводи АМКУ про те, що
позивач не має технічної можливості
надавати послугу за фактичної
відсутності мереж, а відтак, є
безпідставними нарахування плати за
послуги, які не надаються.

Крім того, апелянт зазначив, що питання
законності установлення третьою
особою у своїй квартирі автономного
опалення не є предметом
антимонопольного регулювання, а тому
має вирішуватись позивачем в судовому
порядку.

Також, не погодившись з прийнятим
рішенням суду, третя особа звернулась
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, у якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати, а у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
третя особа зазначає наступне.

З другої половини опалювального сезону
2007 року квартира АДРЕСА_1, яка належить
третій особі, не опалювалась
централізованим опаленням та,
відповідно, не була забезпечена
водопостачанням у зв'язку із
встановленням третьою особою системи
автономного опалення та водо
нагрівання. Таким чином, за
твердженнями третьої особи, у позивача
були відсутні правові підстави
нараховувати оплату за комунальні
послуги, які фактично не надавались та
третьою особою не споживались.

Також, третя особа наголосила на тому,
що позивачем чинились перешкоди у
наданні необхідних документальних
підтверджень для реєстрації
відключення у відповідності із нормами
закону. Крім того, позивачем не надано
суду доказів того, що постачання
теплової енергії здійснювалось у
відповідності до опалювальної площі,
розрахованої за весь будинок.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційні скарги
відповідача та третьої особи у справі
№ 910/14991/14 було передано на розгляд
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючий суддя Михальська
Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.11.2014
апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.11.2014
апеляційні скарги відповідача та
третьої особи об'єднано в одне
апеляційне провадження, розгляд справи
призначено на 02.12.2014.

28.11.2014 позивач подав через відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду відзив на
апеляційну скаргу, у якому просив
залишити рішення суду першої інстанції
без змін, а апеляційні скарги - без
задоволення.

01.12.2014 представник третьої особи подав
через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду пояснення у
справі, у яких наголосив на тому, що між
третьою особою та позивачем не
існувало будь-яких договірних
відносини по наданню послуг з
центрального опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення.

Представником третьої особи 01.12.2014 було
подане клопотання про витребування
доказів, а саме, доказів споживання
тепла у період 2006 та 2007 року та за
період 2007 та 2008 років, згідно показань
приладів комерційного обліку теплової
енергії, які проведені між позивачем та
енергопостачальною компанією, по
закінченню опалювального сезону 2007-2008
років.

Необхідність витребування зазначених
документів третя особа обґрунтовує
тим, що твердження позивача стосовно
того, що у відповідності до Договору,
укладеного між постачальником послуг,
тепло, яке надається на будинок, має
сталу величину, та відповідного
зменшення потужностей не відбулось, у
зв'язку із чим позивач вважає отримання
відповідних платежів правомірними, не
підтверджуються матеріалами справи.
Третя особа звертає увагу на те, що
потреби будинку були зменшені на
кількість отримуваної енергії для
спірної квартири, а тому
заборгованість за спожите
теплопостачання у зв'язку із її
несплатою взагалі відсутня. Як
зазначає третя особа, теплова енергія
на будинок у період опалювальних
сезонів 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013
розраховувалась по показниках
приладів комерційного обліку теплової
енергії - їх розрахунок, відповідно, був
здійснений без урахування
опалювальної площі спірної квартири.

У судовому засіданні 02.12.2014 було
оголошено перерву до 23.12.2014, вирішення
клопотання третьої особи про
витребування доказів відкладено до
23.12.2014.

10.12.2014 представник третьої особи подав
через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду пояснення
відносно перепон зі сторони ТОВ
«Столичний комфорт» затвердити
процедуру відключення від
центрального опалення (ЦО) та гарячого
водопостачання (ГВП), у яких зазначив,
що позивач був обізнаний про факт
відключення квартири третьої особи від
ЦО та ГВП, однак навмисно породжував
ситуацію невизнання відключення від ЦО
та ГВП.

Також, 10.12.2014 представник третьої особи
подав через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду пояснення
відносно обґрунтування доцільності
задоволення клопотання про
витребування доказів, у яких зазначив,
що витребувані третьою особою згідно
клопотання докази підтвердять, на
думку третьої особи, факт того, що
позивач не оплачує за теплоенергію у
зв'язку із постачанням останньої за
приладами обліку.

У поясненнях відносно виставляння
рахунків за комунальні послуги,
поданих третьою особою 10.12.2014 через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду, третьою особою
зазначено, що при винесенні
оскаржуваного рішення АМКУ, останній
виходив із пріоритету захисту прав
споживачів та відповідно із фактичного
ненадання послуг, не сплата за які є
причиною їх ненадання, а перерахування
з них повинно було бути здійснено
згідно вимог чинного законодавства.

26.12.2014 представник третьої особи подав
пояснення, у яких зазначив, що судом
першої інстанції не було досліджено
мотивів АМКУ при прийнятті
оскаржуваного рішення та не враховано
принцип правової визначеності, яким
керувався відповідач при встановленні
обставин справи.

17.12.2014 позивач подав через відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду доповнення до
відзиву на апеляційні скарги, де
зазначив про законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та безпідставність і
незаконність доводів відповідачів,
викладених у апеляційних скаргах.

Розглянувши у судовому засіданні 23.12.2014
клопотання третьої особи про
витребування доказів від 01.12.2014,
колегія суддів ухвалила відмовити у
його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Так, предметом спору у даній справі є
скасування рішення АМКУ від 21.05.2014 №
46/01-р/к, яким визнано дії позивача, які
полягають у нарахуванні третій особі
протягом періоду з 24.11.2011 по 21.05.2014 плати
за послуги з централізованого
опалення, які фактично позивачем не
надавались, порушенням законодавства
про захист економічної конкуренції,
передбаченим пунктом 2 статті 50 та
частиною 1 статті 13 Закону України «Про
захист економічної конкуренції» та
накладення на позивача штрафу за
вказане порушення у розмірі 50 000,00 грн. з
підстав незаконного відключення
третьою особою спірного приміщення від
центрального опалення, а відтак,
наявності правових підстав для
нарахування позивачем третій особі
оплат за послуги з ЦО та ГВП.

Обставини щодо правильності
нарахувань за теплову енергію у
опалювальних сезонах не є предметом
дослідження у межах даної справи, а
відтак, заявлене третьою особою
клопотання про витребування доказів
споживання тепла у період 2006 та 2007 року
та за період 2007 та 2008 років, згідно
показань приладів комерційного обліку
теплової енергії, які проведені між
позивачем та енергопостачальною
компанією, по закінченню опалювального
сезону 2007-2008 років не підлягає
задоволенню.

За клопотанням позивача, яке подане
через відділ діловодства Київського
апеляційного господарського суду
26.11.2014 (вх. № 09-11/18333), здійснювалось
фіксування судового засідання,
призначеного на 02.12.2014, з допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

23.12.2014 позивачем було заявлене
клопотання про відмову від здійснення
фіксації судового засідання
технічними засобами у зв'язку із
відсутністю електроенергії у
приміщенні суду.

У судових засіданнях представники
позивача заперечували проти
задоволення апеляційних скарг
відповідача та третьої особи, просили
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

Представники відповідача та третьої
особи підтримали доводи, викладені
ними у апеляційних скаргах, просили їх
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати, у задоволенні
позову відмовити повністю.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційних скарг та відзиву на них,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення, дійшла до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
не підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про Антимонопольний комітет України»
Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про
Антимонопольний комітет України»
визначено, що у сфері здійснення
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції
Антимонопольний комітет України має
повноваження, зокрема, розглядати
заяви і справи про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та проводити
розслідування за цими заявами і
справами; приймати передбачені
законодавством про захист економічної
конкуренції розпорядження та рішення
за заявами і справами, перевіряти та
переглядати рішення у справах,
надавати висновки щодо кваліфікації
дій відповідно до законодавства про
захист економічної конкуренції;
перевіряти суб'єкти господарювання,
об'єднання, органи влади, органи
місцевого самоврядування, органи
адміністративно-господарського
управління та контролю щодо дотримання
ними вимог законодавства про захист
економічної конкуренції та під час
проведення розслідувань за заявами і
справами про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції;
проводити дослідження ринку, визначати
межі товарного ринку, а також
становище, в тому числі монопольне
(домінуюче), суб'єктів господарювання
на цьому ринку та приймати відповідні
рішення (розпорядження) тощо.

Відповідно до статті 12 Закону України
«Про Антимонопольний комітет України»
для реалізації завдань, покладених на
Антимонопольний комітет України, в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві і Севастополі утворюються
територіальні відділення
Антимонопольного комітету України,
повноваження яких визначаються
Комітетом у межах його компетенції. У
разі необхідності можуть утворюватись
міжобласні територіальні відділення.

Повноваження територіальних відділень
Антимонопольного комітету України
визначаються Законом України «Про
Антимонопольний комітет України»,
іншими актами законодавства.
Повноваження територіального
відділення Антимонопольного комітету
України не можуть виходити за межі
повноважень Антимонопольного комітету
України, визначених законом.

Основні завдання, компетенція,
повноваження та організаційні засади
діяльності територіального відділення
Антимонопольного комітету України
визначені Положенням про
територіальне відділення
Антимонопольного комітету України,
затвердженим розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
23 лютого 2001 року № 32-р.

Згідно частини 5 статті 14 Закону
України «Про Антимонопольний комітет
України» адміністративна колегія
територіального відділення
Антимонопольного комітету України має
повноваження, зокрема, розглядати
заяви і справи про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, про надання дозволу,
надання попередніх висновків стосовно
узгоджених дій, проводити
розслідування або дослідження за цими
заявами і справами; приймати
передбачені законодавством про захист
економічної конкуренції розпорядження
та рішення, надавати попередні
висновки стосовно узгоджених дій;
проводити дослідження ринку, визначати
межі товарного ринку, а також
становище, в тому числі монопольне
(домінуюче), суб'єктів господарювання
на цьому ринку та приймати відповідні
рішення (розпорядження) тощо.

Так, Київським міським територіальним
відділенням Антимонопольного комітету
України було розглянуто заяву гр.
ОСОБА_8, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1
щодо нарахування ТОВ «Столичний
комфорт» плати за житлово-комунальну
послугу - централізоване опалення, при
наявності у заявника автономного
опалення, та рішенням Адміністративної
колегії відповідача від 21.05.2014 № 46/01-р/к
«Про визнання вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу»
(далі, Рішення АМКУ) позивача було
визнано таким, що протягом періоду з
01.01.2011 по 21.05.2014 займав монопольне
становище на ринку надання комунальних
послуг з централізованого опалення в
межах будинку за адресою: АДРЕСА_1
(пункту 1), визнано його дії порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції (пункт 2), накладено штраф у
розмірі 50000 грн. (пункт 3) та зобов'язано
припинити порушення (пункт 4).

На думку позивача, оскаржуване рішення
АМКУ було прийняте з порушенням норм
матеріального права, а висновки,
викладені у ньому, не відповідають
дійсним обставинам справи, оскільки
відповідач залишив поза увагою
положення пунктів 25, 26 Постанови
Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №
630 «Про затвердження Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення» та
положення Наказу Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства від
22.11.2005 № 4 «Про затвердження порядку
відключення окремих житлових будинків
від мереж централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання».

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
часткове задоволення позовних вимог з
огляду на наступне.

ТОВ «Столичний комфорт» зареєстроване
Шевченківською районною у місті Києві
державною адміністрацією 13.10.2005, номер
запису про державну реєстрацію 1
011094. Юридична адреса ТОВ «Столичний
комфорт»: 01001, м. Київ, вул.
Малопідвальна, 13-Б.

27.12.2005 ТОВ «Каштанове місто», будучи
забудовником житлового будинку
АДРЕСА_1, ввело зазначений будинок в
експлуатацію за Актом державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта від 27.12.2005, який було
затверджено Святошинською РДА у місті
Києві 30.12.2005 за № 2302 та за Актом
приймання-передачі від 01.05.2006 передано
жилий будинок АДРЕСА_1 на баланс та
обслуговування ТОВ «Столичний
комфорт» (том 1, а.с. 17-20). Таким чином, ТОВ
«Столичний комфорт» набуло прав
балансоутримувача та організації, яка
обслуговує будинок АДРЕСА_1 та у
відповідності до Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» надає
мешканцям будинку житлово-комунальні
послуги.

У розумінні статті 1 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
ТОВ «Столичний комфорт» є суб'єктом
господарювання.

Відповідно до договорів про надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, які укладені ТОВ
«Столичний комфорт» з мешканцям
будинку АДРЕСА_1, позивач надає послуги
з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення.

Згідно статті 12 Закону України «Про
захист економічної конкуренції»,
суб'єкт господарювання займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку товару, якщо, зокрема, на цьому
ринку у нього немає жодного конкурента.
Зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку є дії чи
бездіяльність суб'єкта господарювання,
який займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку, що призвели або
можуть призвести до недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції, або
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів, які були
б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку.
Зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку, зокрема,
визнається, зокрема, встановлення
таких цін чи інших умов придбання або
реалізації товару, які неможливо було б
встановити за умов існування значної
конкуренції на ринку.

Як вбачається із Рішення АМКУ,
становище позивача на ринку надання
комунальних послуг з централізованого
опалення у вказаному будинку було
визначено відповідачем монопольним
відповідно до Методики визначення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єктів господарювання на ринку,
затвердженої розпорядженням АМКУ від
05.03.2002 № 49-р, зареєстрованої в Мінюсті
01.04.2002 за № 317/6605 (далі, Методика), та з
урахуванням особливостей, визначених
пунктом 2.2 цієї Методики.

Так, відповідно до Методики та статті 12
Закону України «Про захист економічної
конкуренції», ТОВ «Столичний комфорт»
протягом періоду з 01.01.2011 по 21.05.2014
займало монопольне (домінуюче)
становище на ринку надання комунальних
послуг з централізованого опалення в
межах будинку за адресою: АДРЕСА_1, який
знаходиться на балансі
(обслуговуванні) позивача, з часткою 100%,
оскільки на цьому ринку у нього немає
жодного конкурента.

Вищенаведені обставини позивачем
належними та допустимими доказами не
спростовані, а відтак, у цій частині
Рішення АМКУ визнається судом
обґрунтованим, а вимоги позивача про
скасування пункту 1 Рішення АМКУ
правомірно відхилені судом першої
інстанції.

Водночас, колегія суддів погоджується
із рішенням суду першої інстанції в
частині скасування пунктів 2, 3, 4
резолютивної частини Рішення АМКУ, а
доводи відповідача та третьої особи,
викладені останніми у апеляційних
скаргах, не приймає до уваги з огляду на
наступне.

Так, постановою Кабінету Міністрів
України від 21.07.2005 № 630 затверджено
Правила надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення (далі, Правила). Дані
Правила регулюють відносини між
суб'єктом господарювання, предметом
діяльності якого є надання
житлово-комунальних послуг (далі -
виконавець), і фізичною та юридичною
особою, яка отримує або має намір
отримувати послуги з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення.

Відповідно до пункту 24 Правил,
споживачі можуть відмовитися від
отримання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води.

Приймаючи оскаржуване рішення
відповідач виходив з того, що третя
особа, як власник квартири в будинку за
адресою: АДРЕСА_1, після узгодження з
головним інженером будівництва
вказаного будинку (ТОВ «Архітектурне
мистецтво») можливості встановлення
устаткування на покрівлі будинку та
після отримання дозволу на проведення
монтувальних робіт за підписом
директора позивача, встановила у
квартирі систему автономного опалення,
скориставшись послугами уповноваженої
спеціалізованої організації з
проведення робіт по проектуванню,
проведенню замірних робіт та робіт по
монтуванню обладнання.

Також, ухвалюючи оскаржуване рішення
відповідач прийняв до уваги проведене
на замовлення третьої особи
експертно-будівельне дослідження
системи опалення та гарячого
водопостачання у її квартирі, що
проводилось у присутності
представників позивача, та також
прийняв до уваги складений позивачем
акт від 24.11.2011, згідно з яким, незважаючи
на встановлене автономне опалення
квартири, продовжується нарахування
плати за послуги з централізованого
опалення.

Дійсно, відповідно до пунктів 24 та 28
Правил, споживач може відмовитися від
отримання послуг з централізованого
опалення, та при встановленні у
квартирі багатоквартирного будинку
індивідуальної (автономної) системи
опалення, оплачує послуги з
централізованого опалення лише місць
загального користування будинку.

Водночас, колегія суддів наголошує на
тому, що відповідачем при прийнятті
оскаржуваного Рішення не було прийнято
до уваги та досліджено пункти 25, 26
вказаних Правил.

Як вбачається із технічного паспорту
на квартиру АДРЕСА_1 (далі, спірне
приміщення) (том 1, а.с. 46-48), будинок
підключено до центрального опалення та
водопостачання.

Згідно пункту 25 Правил відключення
споживачів від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
здійснюється у порядку, що
затверджується центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води забороняється.

За змістом пункту 26 Правил відключення
споживачів від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
здійснюється у разі, коли технічна
можливість такого відключення
передбачена затвердженою органом
місцевого самоврядування відповідно
до Закону України «Про
теплопостачання» схемою
теплопостачання, за умови забезпечення
безперебійної роботи інженерного
обладнання будинку та вжиття заходів
щодо дотримання в суміжних приміщеннях
вимог будівельних норм і правил з
питань проектування житлових будинків,
опалення, вентиляції, кондиціонування,
будівельної теплотехніки; державних
будівельних норм з питань складу,
порядку розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва, а також норм
проектування реконструкції та
капітального ремонту в частині
опалення.

Порядок відключення окремих житлових
будинків від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
при відмові споживачів від
централізованого теплопостачання
(далі, Порядок), затверджений наказом
Міністерства будівництва, архітектури
та житлово-комунального господарства
України від 22.11.2005 № 4, згідно пункту 1.2.
якого для реалізації права споживачів
на відмову від отримання послуг ЦО і
ГВП орган місцевого самоврядування або
місцевий орган виконавчої влади
створює своїм рішенням постійно діючу
міжвідомчу комісію для розгляду питань
щодо відключення споживачів від мереж
ЦО і ГВП (далі, Комісія), призначає
голову та затверджує її склад,
затверджує положення про роботу
комісії.

Розділом № 2 вказаного Наказу
встановлено порядок розгляду та
прийняття рішення про відключення
окремих приміщень житлового будинку
від мереж централізованого опалення і
гарячого водопостачання, згідно з
пунктом 2.1 якого для вирішення питання
відключення окремих приміщень
житлового будинку від мереж
централізованого опалення власник,
наймач (орендар) приміщення повинен
звернутися до Комісії з письмовою
заявою про відключення від мереж ЦО і
ГВП.

Комісія після вивчення конкретних умов
у місячний термін приймає рішення, яке
має враховувати затверджений план
перспективного розвитку систем
централізованого теплопостачання,
існуючий стан мереж
енергозабезпечення даного поселення
або окремого мікрорайону (пункт 2.2.
Порядку). При позитивному рішенні
Комісії заявнику надається перелік
організацій, до яких слід звернутися
для отримання технічних умов для
розробки проекту індивідуального
(автономного) теплопостачання і
відокремлення від мереж ЦО і ГВП.

Відповідно до пункту 2.4.2. Порядку,
проект індивідуального (автономного)
теплопостачання і відокремлення від
мереж ЦО і ГВП узгоджується з усіма
організаціями, які видали технічні
умови на підключення будинку до
зовнішніх мереж.

По закінченні робіт складається акт
про відключення квартири (нежитлового
приміщення, секції, під'їзду, будинку)
від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний
термін подається заявником до Комісії
на затвердження. Після затвердження
акта на черговому засіданні Комісії
сторони переглядають умови договору
про надання послуг з централізованого
теплопостачання (пункти 2.6. та 2.7.
Порядку).

Таким чином, відповідно до Порядку в
редакції наказу від 22.11.2005 № 4, який був
чинним на час прийняття позивачем
житлового будинку АДРЕСА_1 на баланс та
на час укладення між позивачем та
третьою особою Договору про надання
послуг з утримання будинку № 127 від
28.02.2006, передбачався вищеописаний
порядок та можливість відключення
окремої квартири від мереж ЦО і ГВП,
зокрема, за умови узгодженого проекту
індивідуального (автономного)
теплопостачання і відокремлення від
мереж ЦО і ГВП, та на підставі акта про
відключення квартири (нежитлового
приміщення, секції, під'їзду, будинку),
після затвердження якого сторони
можуть переглянути умови договору про
надання послуг з централізованого
теплопостачання.

Як вбачається із матеріалів справи,
громадянка ОСОБА_8 зверталась до
позивача із заявою від 01.06.2007 (том 1, а.с.
246) про встановлення установки
кондиціювання, бакового господарства і
солярних колекторів, на що їй було
надано згоду.

Водночас, у заяві від 01.06.2007 жодним
чином не йшла мова про демонтаж
існуючої системи опалення квартири та
монтаж автономної системи опалення або
відключення квартири від
централізованого постачання гарячої
води.

Посилання третьої особи на те, що
відключення від центрального
будинкового опалення було проведено на
підставі дозволу, наданого ТОВ
«Архітектурне мистецтво» 24.05.2007, є
безпідставними, оскільки, як зазначає
сам директор ТОВ «Архітектурне
мистецтво» (том 1, а.с. 42), наявність у
листі від 24.05.2007 резолюції
«Согласовано: підпис ОСОБА_10, при
согласовании с ЖЕКом» слід розуміти, як
повідомлення гр. ОСОБА_8 про наявність
технічної можливості встановити на
даху будинку на «м'якій покрівлі»
установки з кондиціювання за виконання
гр. ОСОБА_8 певних умов:

- погодження питання установки
кондиціонування із ЖЕКом;

- наявності проектного рішення
розміщення на даху будинку установки
кондиціювання з урахуванням проектних
особливостей несучих конструкцій
житлового будинку АДРЕСА_1.

Також, директор ТОВ «Архітектурне
мистецтво» наголосив на тому, що лист
від 24.05.2007 жодним чином не є дозволом на
відключення квартири АДРЕСА_1 від
централізованого опалення будинку та
встановлення у квартирі АДРЕСА_1
індивідуальної системи опалення.

Матеріалами справи також
підтверджується, що 24.11.2014
спеціалістами ТОВ «Істерн Партнер», з
яким у третьої особи було укладено
Договір № 252 від 14.11.2011 по проведенню
експертного будівельно-технічного
дослідження та складання висновку
експерта, за участю позивача та третьої
особи, було проведено відповідне
будівельно-технічне дослідження
систем опалення та гарячого
водопостачання квартири АДРЕСА_1, за
результатами якого 28.11.2011 складено
Висновок № 111-11/ІП (том 1, а.с. 262-264),
згідно якого: у квартирі АДРЕСА_1
влаштовані наступні інженерні
комунікації - холодне водопостачання,
каналізація, електропостачання,
автономна система гарячого
водопостачання та опалення.

Паралельно із вказаним експертним
будівельно-технічним дослідженням
позивачем проводилось обстеження
системи опалення та гарячого
водопостачання у спірному приміщенні,
за результатом якого був складений Акт
від 24.11.2011 (том 1, а.с. 224), яким
встановлено факт самовільного
втручання третьої особи в роботу
системи опалення та гарячого
водопостачання у спірному приміщенні.

Колегія суддів також зауважує, що
вказаним Актом від 24.11.2011 не
встановлений факт ненадання послуг
позивачем, як про це зазначає третя
особа у апеляційній скарзі, а, як уже
зазначалося, посвідчується факт
самовільного відключення третьої
особи від системи центрального
опалення та гарячого водопостачання.

19.01.2012 ТОВ «Столичний комфорт»
направило третій особі припис № 12 на
усунення самовільних перепланувань
системи опалення (том 1, а.с. 222). Також,
третій особі було направлено
повідомлення № 193 від 18.11.2011 (том 1, а.с.
223) про необхідність демонтувати на
даху будинку обладнання, яке
призводить до псування «м'якої»
покрівлі на даху будинку.

Зазначені вимоги були залишені третьою
особою без реагування.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів зазначає, що третьою особою не
було дотримано процедури відключення
окремих приміщень житлового будинку
від мереж централізованого опалення і
гарячого водопостачання та не було
отримано визначеної законодавством
документації, передбаченої, як
підстави для відключення окремої
квартири від мереж ЦО і ГВП, а відтак,
суд приходить до висновку, що гр. ОСОБА_8
здійснила самовільне відключення від
мереж централізованого опалення та
постачання гарячої води, що
категорично заборонено чинним
законодавством України. Доказів
протилежного матеріали справи не
містять.

Крім того, колегія суддів наголошує на
тому, що з 06.11.2007 набрали законної сили
зміни в Порядок, згідно яких можливості
відключення окремої квартири від мереж
ЦО і ГВП вже не передбачено, та
натомість передбачено лише можливість
такого відключення для всього
житлового будинку.

Твердження третьої особи про те, що
позивачем чинились перешкоди у наданні
необхідних документальних
підтверджень для реєстрації
відключення у відповідності із нормами
закону ґрунтуються лише на припущеннях
третьої особи і не підтверджуються
матеріалами справи, а відтак, до уваги
не приймаються.

Матеріалами справи підтверджується, що
між гр. ОСОБА_8 та позивачем договір про
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення не
укладався (Договір).

Натомість, колегія суддів зазначає, що
згідно пункту 11.1. Договору № 127 від
28.02.2006 про надання послуг (том 1, а.с. 33-34)
даний договір діє до моменту укладення
договору між ОСОБА_8 та експлуатуючою
організацією, на балансі якої
перебуватиме будинок. Вказаний договір
має бути укладений протягом 10 робочих
днів з моменту оформлення гр. ОСОБА_8
права власності на спірну квартиру.

Як уже зазначалося вище, експлуатуючою
організацією, на балансі якої
перебуває будинок є ТОВ «Столичний
комфорт».

У матеріалах справи містяться
неодноразові звернення ТОВ «Столичний
комфорт» до гр. ОСОБА_8 із проханням
укласти Договір.

Так, 17.12.2012 листом № 39 позивач вкотре
запропонував громадянці ОСОБА_8
укласти договори на споживання
житлово-комунальних послуг та заявив
вимогу про відновлення системи
опалення квартири АДРЕСА_1 та демонтаж
обладнання на даху будинку. Вказані
вимоги були залишені третьою особою
без задоволення.

Колегія суддів наголошує на тому, що
зобов'язання відповідача з оплати
житлово-комунальних послуг в умовах
неукладеного договору про надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення виникає на підставі дії
законів, зокрема, Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», Закону
України «Про теплопостачання», Правила
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення.

Факт надання позивачем послуг з
опалення спірного будинку
підтверджується наявними у матеріалах
справи письмовими доказами, зокрема,
Договором з ПАТ «Київенерго» на
постачання теплової енергії до
будинку, актами споживання теплової
енергії.

Водночас, враховуючи те, що судом було
встановлено факт самовільного
відключення третьою особою від системи
ЦО та ГВП, колегія суддів зазначає, що
таке самовільне відключення не є
підставою для звільнення споживача від
сплати фактично наданих, але не
використаних ним послуг, а нарахування
плати за ЦП та ГВП є правомірним. Така
позиція також підтверджується листами
Мінрегіонбуду від 03.10.2014 № 8/9.11-648-14 та №
8/9.11-645014 від 03.10.2014 (том 2, а.с. 241-246).

Вищезазначеним спростовуються
посилання відповідача та третьої особи
у апеляційних скаргах на
безпідставність нарахувань плати за
послуги ЦО та ГВП.

Твердження відповідача стосовно того,
що питання законності встановлення
третьою особою автономного опалення не
є предметом антимонопольного
регулювання оцінюються судом критично
з огляду на те, що оскаржуване Рішення
АМКУ, як вбачається із його змісту,
ґрунтується саме на встановленні
фактів та дослідженні обставин
правомірності нарахування позивачем
третій особі плати за послуги ЦО за
умови встановлення у приміщенні
автономного опалення.

Питання щодо правильності нарахування
позивачем оплати за послуги
теплопостачання не є предметом даного
спору, а відтак, у межах даної справи не
досліджувались.

Відповідно до статті 59 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
підставами для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету України є:

1) неповне з'ясування обставин, які
мають значення для справи;

2) недоведення обставин, які мають
значення для справи і які визнано
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку, що відповідач, правомірно
встановивши монопольне становище
позивача на згаданому ринку надання
послуг, натомість не повністю з'ясував
обставини, які мають значення для
справи, та які були описані вище судом,
зокрема, недотримання третьою особою
вищевказаних процедур та неотримання
документації, передбаченої чинним
законодавством, як підстави для
відключення окремої квартири від мереж
ЦО, а тому дійшов хибних висновків про
порушення позивачем законодавства про
захист економічної конкуренції та
неправомірно наклав на позивача штраф
та зобов'язав його припинити
правомірні дії, які кваліфікував як
порушення.

При цьому, як вірно наголосив суд
першої інстанції, в оскаржуваному
Рішенні АМКУ відповідачем було
зазначено, що товарними межами ринку є
комунальні послуги з ЦО в межах будинку
за адресою: АДРЕСА_1, який знаходиться
на балансі (в обслуговуванні) позивача,
але разом з цим відповідачем було
досліджено лише обставини
теплопостачання в одну конкретну
квартиру третьої особи, і не було
досліджено всіх обставин в межах
даного товарного ринку - обставин
теплопостачання у всі інші квартири
будинку.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи
спір по суті заявлених позовних вимог,
суд першої інстанції повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав їм
належну правову оцінку, дійшов
правильних висновків щодо прав та
обов'язків сторін, які ґрунтуються на
належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про часткове
задоволення позовних вимог Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Столичний комфорт», а заперечення
скаржників, викладені у апеляційних
скаргах, не приймає до уваги, оскільки
останні не підтверджуються
матеріалами справи та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає рішення суду по даній справі
обґрунтованим та таким, що відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи,
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається. Апеляційні скарги
Київського міського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України та ОСОБА_8 є необґрунтованими
та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України та
ОСОБА_8 на рішення Господарського суду
міста Києва від 01.10.2014 у справі № 910/14991/14
залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 01.10.2014 у справі №
910/14991/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/14991/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Ю.Б. Михальська

Судді
Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко