ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

02 грудня 2014 року Справа № 916/2419/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:Грейц К.В., Бакуліної С.В., Волковицької Н.О., Добролюбової Т.В., Запорощенка М.Д.,

розглянувши заяву Комунального підприємства "Міські дороги"

про перегляд Верховним Судом України

постанови Вищого господарського суду України від 13.08.2014
у справі№ 916/2419/13
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство по закупівлі та реалізації газу "Одесагаз"
доКомунального підприємства "Міські дороги"
про розірвання договору підряду та стягнення 43 275, 60 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.11.2013 у позові відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.02.2014 рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2013 скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позову.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.08.2014 касаційну скаргу Комунального підприємства "Міські дороги" залишено без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.02.2014 - без змін.

Комунальним підприємством "Міські дороги" подано заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 13.08.2014, в якій просить скасувати дану постанову та постановити нове рішення, яким відмовити у позові у повному обсязі.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого господарського суду України від 23.12.2010 у справі №21/42-10, від 15.07.2008 у справі №12/78 та від 13.08.2013 у справі №5011-51/18738-2012, мотивовано неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах, а саме, положень статей 261, 267, 530 Цивільного кодексу України.

Розглянувши заяву про перегляд постанови суду касаційної інстанції та додані до неї матеріали, Вищий господарський суд України не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України з огляду на таке.

Відповідно до статті 11116 ГПК України заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно на таких підставах: 1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових рішень (пункт 1 цієї статті) матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за подібних предмета і підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

Як вбачається зі змісту постанови від 13.08.2014 у справі №916/2419/13, про перегляд якої подано заяву, виходячи з встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанцій про наявність підстав щодо розірвання договору підряду та повернення грошових коштів, які були сплачені у вигляді авансу за Договором, з огляду на встановлені обставини невиконання робіт відповідачем та неодноразові звернення позивача з вимогою розпочати виконання відповідних підрядних робіт згідно з умовами укладеного договору. При цьому суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що строк позовної давності не пропущений, оскільки відповідно до умов договору конкретний строк виконання робіт договором не встановлений і він діє до повного його виконання, а перебіг позовної давності по даному зобов'язанню, враховуючи право замовника, встановлене нормою статті 849 Цивільного кодексу України, відмовитись від договору у будь-який час, рахується з моменту звернення позивача з відповідною вимогою (претензією), яка була надіслана відповідачеві 21.05.2013.

Водночас у постанові від 23.12.2010 у справі №21/42-10, на яку посилається заявник, Вищий господарський суд України, виходячи з встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи, погодився з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення коштів, з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки підрядні роботи відповідач повинен був виконати у строк до 08.08.2005, що передбачено умовами договору підряду, у зв'язку з чим право на отримання виконаних робіт по договору було порушено 08.08.2005, тоді як позивач звернувся до суду 09.03.2010, тобто з пропуском загального строку позовної давності.

У постанові від 15.07.2008 у справі №12/78, на яку посилається заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову щодо стягнення боргу, з огляду на сплив строку позовної давності, оскільки строк виконання зобов'язання відповідача по оплаті підрядних робіт позивача за договором підряду не був визначений, у зв'язку з чим перебіг позовної давності щодо стягнення зазначеної заборгованості почався з дня підписання сторонами актів приймання виконаних підрядних робіт за лютий 2001 і за червень 2001.

У постанові від 13.08.2013 у справі №5011-51/18738-2012, на яку посилається заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позову щодо стягнення основного боргу та 3% річних, оскільки відповідач не виконав обов'язок оплатити вартість отриманого товару. Даного висновку суд касаційної інстанції дійшов з урахуванням того, що строк передачі товару за спірним усним договором не встановлено, а відповідач зобов'язаний виконати обов'язок в семиденний строк від дня отримання вимоги позивача (лист від 07.09.2011).

Таким чином, зазначені судові рішення не підтверджують доводів заявника щодо неоднакового застосування норм матеріального права в подібних правовідносинах, а свідчать лише про наявність у згаданих справах різних обставин залежно від яких суд касаційної інстанції дійшов відповідних правових висновків.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що за змістом частини другої статті 38 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та розділу ХІІ2 Господарського процесуального кодексу України основною метою діяльності Верховного Суду України є створення однакової судової практики застосування норм матеріального права та усунення порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Таким чином, в порядку, встановленому розділом ХІІ2 Господарського процесуального кодексу України, правова оцінка повноти дослідження обставин справи попередніми судовими інстанціями під час перегляду справи Верховним Судом України не здійснюється.

За таких обставин відсутні передбачені статтею 11116 ГПК України підстави для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК України, Вищий господарський суд України

У Х В А Л И В :

Відмовити Комунальному підприємству "Міські дороги" у допуску справи №916/2419/13 до провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддя К. Грейц
Судді С. Бакуліна
Н. Волковицька
Т. Добролюбова
М. Запорощенко