КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2014 р. Справа№ 910/5038/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Марчуку О.Л.,

за участю представників:

позивача: Ротарь І.В. - за довіреністю від 02.01.2014 № б/;

відповідача: Михайлюк А.З. - за довіреністю від 01.04.2014 № б/н,

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Державного агентства резерву України

на рішення господарського суду міста Києва від 16.10.2014 року

у справі №910/5038/14 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Державного підприємства «Одеська залізниця»

до Державного агентства резерву України

про стягнення 185 219,40 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.10.2014 року у справі №910/5038/14 позов задоволено. Вирішено стягнути з Державного агентства резерву України на користь ДП «Одеська залізниця» 185 219,40 грн. основного боргу.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 16.10.2014 року у справі №910/5038/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2014 року у справі №910/5038/14 прийнято апеляційну скаргу Державного агентства резерву України до провадження та призначено її до розгляду за участю уповноважених представників сторін.

Представник позивача у судовому засіданні 10.12.2014 року надав пояснення, якими заперечив проти доводів викладених в скарзі та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Представник відповідача у судовому засіданні 10.12.2014 року надав пояснення, якими підтримав доводи викладені в скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 29.04.2003 року між Державним комітетом з державного матеріального резерву (правонаступником якого є Державне агентство резерву України, далі - комітет) та ДП «Одеська залізниця» (далі - зберігач) було укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №ОД/НР-03-670-НЮ (далі - договір), відповідно до умов договору зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (цінності) без користування ними зберігачем здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках зберігача (п. 1.1. договору).

Згідно з п. 1.2. договору комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно затвердженого номенклатурою у кількості та за вартістю згідно з актом форми № 1. Передбачені цим договором форми актів затверджуються комітетом.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що зберігач зобов'язаний забезпечити належне зберігання цінностей і вести бухгалтерський облік на позабалансовому рахунку зберігача.

Згідно з п. 3.1. договору комітет зобов'язаний відшкодовувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі.

Відповідно до п 4.1. договору відшкодування витрат за зберігання цінностей визначається згідно щорічно погодженого комітетом зведеного кошторису витрат зберігача, який здійснює відповідальне зберігання цих цінностей мобілізаційного резерву.

Згідно з п. 4.2. договору кошторис розрахунку витрат на утримання цінностей, направлений зберігачем на погодження комітету, повинен бути розшифрований по всім статтям витрат, а також містити пояснювальну записку.

Оскільки, відповідач не визначив розмір суми витрат на 2013 рік, позивач склав кошторис на 2013 рік та звітні документи щодо фактичних витрат на зберігання матеріальних цінностей державного мобілізаційного резерву на 2013 рік виходячи з власних розрахунків середнього розміру суми витрат зберігання матеріальних цінностей на 1 кв. м. складського приміщення.

Позивач листом № 2/42 від 29.01.2013 року направив відповідачу для затвердження кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2013 рік, який було повернуто позивачу без погодження листом №2556/0/4-13 від 18.06.2013 року із зазначенням недоліків поданого кошторису.

Вдруге позивач направив відповідачу для затвердження кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2013 рік листом №2/178 від 16.07.2013 року, з виправленням зауважень, визначених у листі відповідача №2556/0/4-13 від 18.06.2013 року. Зазначений кошторис був повернутий відповідачем без погодження листом №2556/0/4-13 від 11.09.2013 року.

Втретє позивач направив відповідачу для затвердження кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2013 рік листом № НР-04/287 від 17.10.2013 року, з виправленням зауважень, визначених у листі відповідача №3962/0/4-13 від 11.09.2013 року. Зазначений кошторис був повернутий відповідачем без погодження листом №5761/0/4-13 від 12.12.2013 року з новими зауваженнями, які не були вказані у попередніх листах відповідача.

Згідно з п. 4.3. договору зберігач надає комітетові щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків на утримання цінностей мобілізаційного резерву за встановленою формою.

Позивачем було складено звіт про фактичні витрати за 4-й квартал 2013 року на суму 185 219,40 грн., який відповідачем не підписано і печаткою не посвідчено.

Також позивачем складено акт виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 4-й квартал 2013 року на суму 185 219,40 грн. Вказаний акт підписаний в односторонньому порядку позивачем, відповідачем вказаний акт не підписаний і печаткою не посвідчений.

Листом №2/19 від 24.01.2014 року позивач направив відповідачу звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей за 4-й квартал 2013 року на суму 185 219,04 грн. Листом № 554/0/4-14 від 11.02.2014 року відповідач повернув звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей та мотивував це непогодженням кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2013 рік.

У листі №5761/0/4-13 від 12.12.2013 року, щодо недоліків кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2013 рік, відповідач зазначив лише зауваження по витратам Головного матеріально-технічному складу ст. Овідіополь служби матеріально-технічного постачання Одеської залізниці.

Підприємствам, що здійснюють зберігання цінностей державного матеріального резерву, відшкодування витрат з державного бюджету передбачене п. 5 ст. 11 Закону України «Про державний матеріальний резерв» та провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, законодавством передбачено відшкодування тільки витрат, а не оплату послуг зі зберігання, тобто договір зберігання в даному випадку є безоплатним.

Постановою Кабінету Міністрів України № 532 від 12.04.2002 затверджений Порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву (далі - Порядок), який запроваджує механізм відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, у тому числі мобілізаційного, і визначення суми цих витрат.

Згідно з п. 2 Порядку сума витрат, що підлягає відшкодуванню, визначається з урахуванням вимог цього Порядку на кожен рік і сплачується пропорційними частками за узгодженням між Держрезервом та відповідальним зберігачем.

Згідно з п. 5 Порядку держрезерв на підставі аналізу статей витрат відповідальних зберігачів щороку визначає середній розмір суми витрат із зберігання матеріальних цінностей виходячи з розрахунку на 1 кв. метр складського приміщення (відкритого огородженого майданчика), 1 куб. метр холодильної камери, резервуара для зберігання нафтопродуктів, підземних газових сховищ, а також зберігання 1 тонни зернових культур в зерносховищі.

Відповідно до п. 7 Порядку відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком 1, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Згідно з п.п. 1, 2 ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Відповідно до п. 1 ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно статті 947 Цивільного кодексу України визначено, що витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання (ч. 1).

Умовами укладеного між сторонами договору не визначено строк зберігання матеріальних цінностей. При цьому, законодавством передбачено відшкодування тільки витрат, а не оплата послуг зі зберігання, тобто договір зберігання в даному випадку є безоплатним.

Пунктом 4.4. договору сторони узгодили, що відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву комітет здійснює в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат у відповідності до п. 4.3. цього договору, не пізніше 30 числа місяця наступного за звітним кварталом.

Згідно висновку судової бухгалтерської експертизи №5065/14-45 від 29.08.2014 року встановлено наступне:

- витрати ДП «Одеська залізниця» на зберігання цінностей державного матеріального резерву за 4-й квартал 2013 року в рамках виконання умов договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № ОД/НР-03-670-НЮ від 29.04.2003, підтверджуються належним чином оформленими бухгалтерськими документами та обліковими регістрами підприємства;

- сума понесених витрат ДП «Одеська залізниця» за 4-й квартал 2013 року по відповідальному зберіганню матеріальних цінностей за договором № ОД/НР-03-670-НЮ від 29.04.2003 року становить 154 354,03 грн., крім того ПДВ - 30 870,81 грн., разом 185 224,84 грн.;

- механізм розрахунку суми витрат ДП «Одеська залізниця» по відповідальному зберіганню мобілізаційного резерву відповідає порядку, встановленому КМУ № 532 від 12.04.2012 року, крім визначення суми понесених витрат за спожиту електроенергію Головним матеріально-технічним складом Одеської залізниці;

- механізм розрахунку суми витрат ДП «Одеська залізниця» по відповідальному зберіганню мобілізаційного резерву відповідає «Порядку відшкодування залізницям України витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву», узгодженого Держкомрезервом та Укрзалізницею 17.01.2003 року.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, як слідує із вищевикладеного, відповідачем порушено зобов'язання щодо своєчасного відшкодування позивачу витрат за зберігання цінностей за 4-й квартал 2013 року в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість складає 185 219,40 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 185 219,40 грн. боргу, яка документально підтверджується.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Таким чином, судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 16.10.2014 року у справі №910/5038/14 відповідає обставинам справи, є законним та обгрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного агентства резерву України на рішення господарського суду міста Києва від 16.10.2014 року у справі № 910/5038/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 16.10.2014 року у справі № 910/5038/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/5038/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич