ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року Справа № 910/8552/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Головуючого Кота
О.В.,суддівКочерової Н.О. (доповідач),
Саранюка В.І.,розглянувши касаційну
скаргу публічного акціонерного
товариства "Аграрний фонд"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 22.10.2014у
справі№ 910/8552/14 господарського суду
міста Києваза позовомпублічного
акціонерного товариства "Аграрний
фонд"до1) публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк", 2)
товариства з обмеженої
відповідальністю "Інвестиційний
Капітал України", 3) Міністерства
аграрної політики та продовольства
України, 4) Національного банку
України,третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів фонд
гарантування вкладів фізичних осіб, за
участю Генеральної
прокуратури України, провизнання
недійсними договорів, визнання
недійсним рішення, розірвання
договору, визнання права власності та
зобов'язання вчинити діїза заявоюпро
вжиття заходів до забезпечення
позовуза участю представників сторін:

від позивача: Гаврильов О.В., дов. від
11.12.2014, Ринка О.Г., дов. від 19.05.2014

від відповідача-1: не з'явилися

від відповідача-2: Перелигіна-Ковальчук
Г.С., дов. від 05.05.2014,

Саприкін А.О., дов. від 05.05.2014

від відповідача-3: Аббасов Еміль Рауф
огли, дов. від 14.07.2014

від відповідача-4: Коршун В.Ф., дов. від
22.09.2014

від третьої особи: не з'явилися

від Генеральної прокуратури України:
Збарих С.М.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року публічне акціонерне
товариство "Аграрний фонд" звернулось
до господарського суду міста Києва з
позовом до публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк",
товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційний
капітал України", Міністерства
аграрної політики та продовольства
України про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу цінних
паперів від 12.02.2014, укладених між
відповідачем-2 від імені та за рахунок
позивача та відповідачем-1, визнання
права власності публічного
акціонерного товариства "Аграрний
фонд" на цінні папери, визнання
недійсним наказу Міністерства
аграрної політики та продовольства
України № 72 від 13.02.2014, розірвання
договору на брокерське обслуговування
№ 3132/2013-БО від 29.10.2013, укладеного між
позивачем та відповідачем-2,
зобов`язання Національного банку
України вчинити дії та стягнення з
відповідача-1 збитків.

14.05.2014 до господарського суду міста
Києва від позивача у справі надійшла
заява про вжиття заходів до
забезпечення позову, в якій позивач
просив з метою забезпечення позову:

- заборонити Національному банку
України вчиняти будь-які дії, які
можуть призвести до відчуження та
припинення права власності на
облігації внутрішньої державної
позики на пред'явника, відсоткові,
міжнародний ідентифікаційний номер
UА в кількості 950000 штук та
міжнародний ідентифікаційний номер
UА в кількості 1050000 штук, отримані
за договорами, укладеними із ПАТ
"Брокбізнесбанк",

- заборонити ПАТ "Розрахунковий центр
обслуговування договорів на
фінансових ринках" здійснювати
операції з облігаціями внутрішньої
державної позики на пред'явника,
відсоткові, міжнародний
ідентифікаційний номер ПА в
кількості 950000 штук та міжнародний
ідентифікаційний номер иА в
кількості 1050000 штук, отримані НБУ за
договорами, укладеними із ПАТ
"Брокбізнесбанк".

В обґрунтування заяви позивач послався
на наявність у НБУ можливості в
будь-який момент здійснити відчуження
вказаних облігацій внутрішньої
державної позики або інші дії стосовно
припинення прав власності на облігації
внутрішньої державної позики, що зможе
утруднити або унеможливити виконання
рішення суду.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 03.07.2014 до участі у справі
залучено Національний банк України в
якості відповідача-4.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 07.08.2014 (суддя Бондаренко Г.П.) позов
задоволено частково. Визнано
недійсними спірні договори
купівлі-продажу цінних паперів від
12.02.2014 та зобов'язано відповідача-4
перерахувати цінні папери: облігації
внутрішньої державної позики, на
пред'явника, відсоткові, міжнародний
ідентифікаційний номер UA в
кількості 950000 штук та міжнародний
ідентифікаційний номер UA в
кількості 105000 штук на рахунок цінних
паперів позивача №050529 у ПАТ "Державний
ощадний банк України". Стягнуто з
відповідача-4, в порядку, визначеному
Законом України "Про виконавче
провадження", на користь позивача 74298,00
грн витрат зі оплати судового збору. В
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 15.08.2014 (суддя Бондаренко Г.П.)
заяву публічного акціонерного
товариства "Аграрний фонд" про вжиття
заходів забезпечення позову
задоволено частково. Заборонено
Національному банку України вчиняти
будь-які дії, які можуть привести до
відчуження та/або припинення права
власності на облігації внутрішньої
державної позики на пред'явника,
відсоткові, міжнародний
ідентифікаційний номер UA в
кількості 950 000 штук та міжнародний
ідентифікаційний номер UA в
кількості 1 050 000 штук, отримані за
правочином, укладеним із ПАТ
"Брокбізнесбанк". В задоволенні інших
вимог заяви про вжиття заходів
забезпечення позову відмовлено.
Стягнуто з НБУ на користь ПАТ "Аграрний
фонд" 913,50 грн витрат по сплаті судового
збору.

В частині задоволення вимог заяви про
вжиття заходів забезпечення позову
ухвала місцевого господарського суду
мотивована наявністю зв'язку між таким
заходом забезпечення позову, як
заборона відповідачу-4 вчиняти будь-які
дії, які можуть привести до відчуження
та/або припинення права власності на
спірні державні облігації, і предметом
спору, співмірністю та адекватністю
зазначеного заходу із заявленими
позивачем вимогами. При цьому, судом
першої інстанції було враховано
часткове задоволення судом позовних
вимог у даній справі, а також те, що на
даний час державні облігації
перебувають у фактичному володінні
відповідача-4, який набув право на
вчинення правочинів щодо продажу
державних облігацій з огляду на
невиконання відповідачем-1 своїх
зобов'язань за договорами прямого РЕПО.
Крім того, за висновком суду, вжиття
вказаного заходу до забезпечення
позову сприятиме запобіганню
порушенню прав позивача протягом
набрання рішенням у справі законної
сили та забезпечить можливість їх
відновлення, в той час як невжиття
зазначеного заходу до забезпечення
позову утруднить можливість
фактичного виконання рішення
господарського суду.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про
заборону публічному акціонерному
товариству "Розрахунковий центр з
обслуговування договорів на
фінансових ринках" здійснювати
операції зі спірними державними
облігаціями, суд першої інстанції
виходив з того, що така вимога є
необґрунтованою, не адекватною та не
співрозмірною, оскільки ПАТ
"Розрахунковий центр з обслуговування
договорів на фінансових ринках" не
наділено правом самостійно вчиняти дії
щодо цінних паперів без відповідного
розпорядження власника (утримувача
цінних паперів).

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 22.10.2014 (колегія
суддів у складі: Агрикова О.В., Хрипун
О.О., Жук Г.А.) апеляційну скаргу
Національного банку України на ухвалу
господарського суду міста Києва від
15.08.2014 задоволено. Ухвалу
господарського суду міста Києва від
15.08.2014 скасовано. У задоволенні заяви
публічного акціонерного товариства
"Аграрний фонд" про забезпечення позову
у справі №910/8552/14 відмовлено повністю.
Стягнуто з ПАТ "Аграрний фонд" в дохід
Державного бюджету України 609, 00 грн
судового збору за подання апеляційної
скарги.

При цьому, суд апеляційної інстанції,
врахувавши те, що постановою
Київського апеляційного
господарського суду 22.10.2014 у справі
№910/8552/14 рішення суду першої інстанції
було скасовано, а у задоволенні позову
ПАТ "Аграрний фонд" відмовлено
повністю, дійшов висновку щодо
неможливості забезпечення позову у
задоволенні якого відмовлено, а
позивачем, в порушення вимог ст.ст. 66, 33,
34 ГПК України не надано доказів
існування реальної загрози
невиконання чи утруднення виконання
рішення суду з боку Національного
банку України.

В касаційній скарзі публічне
акціонерне товариство "Аграрний фонд"
просить постанову апеляційного
господарського суду скасувати, а
ухвалу місцевого господарського суду
залишити без змін, посилаючись на
порушення та неправильне застосування
судом апеляційної інстанції норм
процесуального права.

Заслухавши пояснення представників
сторін та Генеральної прокуратури
України, які взяли участь в судовому
засіданні, перевіривши повноту
встановлених судами обставин справи та
їх юридичну оцінку, Вищий
господарський суд України вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 66 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Згідно зі ст. 67 ГПК України позов
забезпечується: накладанням арешту на
майно або грошові суми, що належать
відповідачу; забороною відповідачеві
вчиняти певні дії; забороною іншим
особам вчиняти дії, що стосуються
предмета спору; зупиненням стягнення
на підставі виконавчого документа або
іншого документа, за яким стягнення
здійснюється у безспірному порядку.
Про забезпечення позову виноситься
ухвала. Види забезпечення позову
повинні бути співвідносними із
заявленими позивачем вимогами Не
допускається забезпечення позову
заходами, не передбаченими цим
Кодексом.

Забезпечення позову є засобом, що
гарантує виконання майбутнього
рішення господарського суду.
Забезпечення позову полягає у вжитті
заходів, за допомогою яких у подальшому
гарантується виконання судових актів.
Умовою застосування заходів до
забезпечення позову є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 16
від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" у вирішенні питання про
забезпечення позову господарський суд
має здійснити оцінку обґрунтованості
доводів заявника щодо необхідності
вжиття відповідних заходів з
урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним
заходом до забезпечення позову і
предметом позовної вимоги, зокрема, чи
спроможний такий захід забезпечити
фактичне виконання судового рішення в
разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або
невиконання рішення господарського
суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із
вжиттям таких заходів прав та
охоронюваних законом інтересів осіб,
що не є учасниками даного судового
процесу.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 22.12.2006
"Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову" суд, розглядаючи
заяву про забезпечення позову, повинен
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Врахувавши наведене, суд апеляційної
інстанції вірно зазначив, що
забезпечення позову носить тимчасовий
характер до вирішення судом спору,
оскільки за обставин існування
реальної загрози невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
сторона, права якої можуть бути
порушені буде позбавлена можливості
захистити свої майнові права у спосіб,
визначений судовим рішенням, виконання
якого і забезпечується.

Однак, в матеріалах справи відсутні
докази існування реальної загрози
невиконання чи утруднення виконання
рішення суду з боку Національного
банку України, про що вірно вказав
апеляційний господарський суд.

Крім того, суд апеляційної інстанції
вірно врахував те, що постановою
Київського апеляційного
господарського суду 22.10.2014 у справі
№910/8552/14 рішення суду першої інстанції
було скасовано, а у задоволенні позову
ПАТ "Аграрний фонд" відмовлено
повністю, та дійшов обґрунтованого
висновку щодо неможливості
забезпечення позову у задоволенні
якого відмовлено, у зв'язку з цим
правильно скасував вжиті
господарським судом першої інстанції в
ухвалі від 15.08.2014 заходи забезпечення
позову.

З огляду на викладене, колегія суддів
касаційної інстанції вважає, що
оскаржувана позивачем постанова
апеляційного господарського суду, якою
скасовано ухвалу господарського суду
першої інстанції про вжиття заходів
забезпечення позову від 15.08.2014 у даній
справі, відповідає вимогам закону, а
тому підстав для зміни чи скасування
прийнятої апеляційним господарським
судом постанови не вбачається.
Посилання скаржника на порушення норм
процесуального права при винесенні
постанови не знайшли свого
підтвердження, в зв'язку з чим підстав
для зміни чи скасування зазначеного
судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Аграрний
фонд" залишити без задоволення, а
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 22.10.2014 у справі
№ 910/8552/14 - без змін.

Головуючий
О. Кот

Судді:
Н. Кочерова

В. Саранюк