ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 17» грудня 2014 р.
Справа №917/1210/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя
Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників:

прокурор - Ногіна О.М., посвідчення №008307
від 09.10.2012 року;

позивача - не з'явився;

відповідача - Кіян А.В., за довіреністю
б/н від 17.10.2014 року; Пономаренко О.В., за
довіреністю б/н від 24.07.2014 року;

третьої особи - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільські традиції»,
с.Білики (вх.№3863П/1-40) на рішення
господарського суду Полтавської
області від 21.10.2014 року по справі
№917/1210/14,

за позовом Заступника прокурора
Полтавської області, м.Полтава,

в інтересах держави в особі Державної
екологічної інспекції у Полтавській
області, м.Полтава,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - Управління державної
казначейської служби у Кобеляцькому
районі Полтавської області, с.Кобеляки,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільські традиції»,
с.Білики,

про стягнення грошових коштів у сумі
8688686,90 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року Заступник прокурора
Полтавської області в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції у Полтавській області
звернувся до господарського суду
Полтавської області з позовною заявою
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільські традиції»
8688686,90 грн. збитків, завданих
самовільним використанням водних
ресурсів при відсутності спеціального
дозволу на користування надрами (з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог).

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 21.10.2014 року по
справі №917/1210/14 (суддя Гетя Н.Г.) позов
задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільські традиції»
збитки, завдані самовільним
використанням водних ресурсів при
відсутності спеціального дозволу на
користування надрами в сумі 8688686,90 грн.
на р/р 0162 УДКСУ у Кобеляцькому
районі (с. Білики), , МФО
831019 для зарахування надходжень по коду
бюджетної класифікації 24062100 «Грошові
стягнення за шкоду, заподіяну
порушенням законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
внаслідок господарської та іншої
діяльності», символ звітності 331 в
установі банку - Головне управління
Державної казначейської служби
України у Полтавській області.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільські традиції»
до Державного бюджету України 73080,00 грн.
судового збору.

Відповідач з вказаним рішенням суду
першої інстанції не погодився та
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення місцевим
господарським судом при прийнятті
рішення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення господарського суду
Полтавської області від 21.10.2014 року та
прийняти нове судове рішення, яким у
задоволені заявлених позовних вимог
відмовити в повному обсязі. Крім того,
відповідач просить стягнути з
Державної екологічної інспекції у
Полтавській області на його користь
36540,00 грн. судового збору за подання
апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що спеціальне
водокористування здійснюється на
підставі дозволу за №4238 від 23.05.2011 року,
термін дії якого по 18.06.2016 року. При
цьому, в зазначеному дозволі визначено
ліміт забору та використання води, який
відповідачем не порушується і у
дозволі на спеціальне
водокористування відсутнє посилання
на необхідність отримання ще одного
дозволу.

Як вказує скаржник, наявність
правопорушення, визначене прокурором
та позивачем як самовільне
використання водних ресурсів без
дозволу на користування надрами, не
доведено належними та допустимими
доказами та відсутнє у діях
відповідача.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 19.11.2014 року
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сільські
традиції» прийнято до провадження та
призначено до розгляду.

17.12.2014 року від Прокуратури Полтавської
області до суду надійшов відзив на
апеляційну скаргу (вх.№12533), в якому
зазначив, що згоден з рішенням
господарського суду першої інстанції,
вважає його обґрунтованим та законним,
прийнятим при об'єктивному та повному
досліджені всіх матеріали справи, без
порушення матеріального чи
процесуального права, у зв'язку з чим
просить рішення господарського суду
Полтавської області від 21.10.2014 року по
справі №917/1210/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала суду про прийняття апеляційної
скарги до провадження та призначення
її до розгляду на 17.12.2014 року була
направлена позивачу та третій особі
рекомендованими листами 19.11.2014 року за
адресами, зазначеними в апеляційній
скарзі і отримана ними, про що свідчать
повідомлення про вручення поштового
відправлення, які долучено до
матеріалів справи. Однак, позивач та
третя особа у судове засідання не
з'явилися, про причини не з'явлення суд
не повідомили.

Ухвалою суду від 19.11.2014 року суд
попереджав сторони, що у разі не
з'явлення їх представників у судове
засідання та не надання витребуваних
судом документів, справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами та за відсутністю
представників сторін. Таким чином,
враховуючи належне повідомлення
позивача та третьої особи про час та
місце розгляду справи, а також те, що їх
явка не була визнана обов'язковою,
колегія суддів дійшла висновку про
можливість розгляду справи за їх
відсутності у даному судовому
засіданні.

До початку судового засідання 17.12.2014
року представник відповідача на
виконання вимог ухвали суду від 19.11.2014
року надав через канцелярію довідку та
витяг з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 11.12.1014 року,
які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 17.12.2012 року
представники відповідача підтримали
доводи та вимоги апеляційної скарги у
повному обсязі та просили її
задовольнити. Крім того, представники
відповідача заявили клопотання, в
якому просили суд призначити по справі
судову екологічну експертизу,
проведення якої доручити Харківському
науково-дослідному інституту судових
експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса,
а на вирішення експерта поставити
наступні питання:

- чи є причинний зв'язок між діями ТОВ
«Сільські традиції» зі збитками які
заявлені до стягнення в позовній заяві
Заступника прокурора Полтавської
області в інтересах держави в особі
Державної екологічної інспекції у
Полтавській області №05/2-543-вих-14 від
06.06.2014 року;

- чи правильно розраховано суму збитків
зазначених в позовній заяві Заступника
прокурора Полтавської області в
інтересах держави в особі Державної
екологічної інспекції у Полтавській
області № 05/2-543-вих-14 від 06.06.2014 року до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільські традиції»;

- чи можливо встановити розмір збитків
які заявлені до стягнення в позовній
заяві Заступника прокурора
Полтавської області в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції у Полтавській області
№05/2-543-вих-14 від 06.06.2014 року;

- чи має право Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сільські традиції»
видобувати підземні води для власних
господарсько-побутових потреб, тобто
потреб пов'язаних з господарською
діяльністю та побутом.

Необхідність призначення у даній
справі експертизи представники
відповідача аргументують тим, що
наданий позивачем до позовної заяви
розрахунок не підтверджує розмір
заявленої суми до стягнення. Про це
свідчить те, що претензія Державної
екологічної інспекції у Полтавській
області №54/02-08 від 16.10.2013 року була
пред'явлена на суму 13180037,07 грн., позовна
заява Прокуратури Полтавської області
№05/2-543-вих-14 від 06.06.2014 року на суму
9221196,22 грн., а заява Прокуратури
Полтавської області про зменшення
позовних вимог на суму 8688686,00 грн.

Як вказують представники відповідача,
вирішення питання про наявність шкоди
та встановлення причинного зв'язку між
протиправною поведінкою заподіювана
та шкодою потерпілої сторони залежить
вирішення питання про стягнення з
відповідача - ТОВ «Сільські традиції»
збитків в сумі 9221196,22 грн., при чому
вказану наявність причинного зв'язку
може встановити виключно особа із
спеціальними знаннями - експерт.

Прокурор проти позиції апелянта
заперечував з підстав викладених у
відзиві, а також вважає
необґрунтованим та безпідставним
клопотання щодо призначення
експертизи.

Розглянувши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі та
відзиві на неї доводи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлених обставин справи та
відповідність їх наданим доказам,
заслухавши пояснення прокурора та
представників відповідача, повторно
розглянувши справу в порядку ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Згідно статті 16 Закону України «Про
охорону навколишнього природного
середовища» державними органами
управління в галузі охорони
навколишнього природного середовища і
використання природних ресурсів є
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
охорони навколишнього природного
середовища, обласні, Київська та
Севастопольська міські державні
адміністрації, а на території
Автономної Республіки Крим - орган
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань охорони
навколишнього природного середовища
та інші державні органи, до компетенції
яких законами України віднесено
здійснення зазначених функцій.

Пунктом 3 Положення про Державну
екологічну інспекцію, затверджену
указом Президента України №454/2011 від
13.04.2011 року, основними завданнями
Державної екологічної інспекції
України є здійснення нагляду (контролю)
за додержанням вимог законодавства у
сфері охорони навколишнього
природного середовища, раціонального
використання, відтворення та охорони
природних ресурсів, додержанням режиму
територій та об'єктів
природно-заповідного фонду, за
екологічною та радіаційною безпекою.

Відповідно до п. 6.17 Положення про
державну екологічну інспекцію в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого наказом Міністерства
екології та природних ресурсів України
04.11.2011 року за №429 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25.11.2011
року за №1347/20085, Держекоінспекція для
виконання покладених на неї завдань
має право виступати позивачем у судах.
А відповідно до пункту 7 Положення про
державну екологічну інспекцію,
затвердженого указом Президента
України №454/2011 від 13.04.2011 року,
Держекоінспекція України здійснює
свої повноваження безпосередньо та
через свої територіальні органи, яким є
позивач.

Так, Прокуратурою Полтавської області
з залученням Державної екологічної
інспекції в період з 17.10.2013 року по
06.11.2013 року проведена перевірка
дотримання вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів, поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами у діяльності ТОВ
«Белгранкорм - Полтавщина»
(найменування відповідача змінено на
ТОВ «Сільські традиції», що
підтверджується статутом, копія якого
наявна в матеріалах справи), про що
складено акт №179/01-14 від 06.11.2013 року (т.1,
а.с. - 12-28).

У ході перевірки встановлено, що
відповідно до робочого проекту,
матеріалів оцінки впливів на
навколишнє середовище, висновку
державної екологічної експертизи та
висновку обласної санепідемстанції,
водоспоживання свинокомплексу
відповідача, що розташований за
адресою вул. Будівельна, 1, с.Білики,
Кобеляцький район, Полтавська область
здійснюється підземною водою питної
якості з двох власних артезіанських
свердловин на виробничі та на
господарсько-питні потреби.

У результаті перевірки встановлено, що
ТОВ «Сільські традиції» здійснювало
забір та використання води на
виробничі потреби із артезіанських
свердловин без спеціального дозволу на
користування надрами (підземними
водами), що є порушенням ст.ст. 16, 19, 21, 23
Кодексу України про надра.

Приписом №06-21-32 від 17.04.2014 року було
приписано відповідачу - ТОВ «Сільські
традиції», отримати спеціальний дозвіл
на користування надрами (підземними
водами) до 25.07.2014 року.

В претензії №54/02-08 від 30.04.2014 року
Державна екологічна інспекція у
Полтавській області запропонувала ТОВ
«Сільські традиції» відшкодувати
збитки, заподіяний державі в сумі
13180037,07 грн.

Розрахунок розміру відшкодування
збитків, обумовлених самовільним
використанням водних ресурсів при
відсутності дозвільних документів,
проведений державним інспектором з
охорони навколишнього природного
середовища Полтавської області (т.1, а.с.
27-28).

Прокурор, звертаючись до суду по даній
справі з позовною заявою просив
стягнути з відповідача збитки завдані
самовільним використанням водних
ресурсів при відсутності спеціального
дозволу на користування надрами в сумі
9221196,22 грн. У той час, прокурором було
надано до суду першої інстанції заяву
про зменшення позовних вимог, у якій
він просив стягнути з відповідача
збитки завдані самовільним
використанням водних ресурсів при
відсутності спеціального дозволу на
користування надрами в сумі 8688686,90 грн.

Місцевий господарський суд при
прийнятті рішення, з урахуванням
приписів статті 23 Кодексу України про
надра, статті 68 Закону України «Про
охорону навколишнього природного
середовища», статей 22, 1166 Цивільного
кодексу України дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів не погоджується з
висновками місцевого господарського
суду та вважає їх такими, що не
відповідають фактичним обставинам та
матеріалам справи, а також нормам
чинного законодавства, їм не надана
правильна та належна правова оцінка.
Такий висновок суду апеляційної
інстанції ґрунтується на наступному.

Згідно із ч. 4 ст. 68 Закону України «Про
охорону навколишнього природного
середовища» підприємства, установи,
організації та громадяни зобов'язані
відшкодовувати шкоду, заподіяну ними
внаслідок порушення законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища, в порядку та розмірах,
встановлених законодавством України.

Статтею 69 вказаного Закону
передбачено, що шкода, заподіяна
внаслідок порушення законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища, підлягає компенсації в
повному обсязі.

Відповідно до статті 1166 Цивільного
кодексу України шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри
відповідальності, як за завдану
майнову шкоду за ст. 1166 Цивільного
кодексу України, потрібна наявність
повного складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправна
поведінка, дія чи бездіяльність особи;
шкідливий результат такої поведінки
(збитки); причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та збитками;
вина правопорушника.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що у відповідача наявна протиправна
поведінка, яка полягає у здійсненні
самовільного користування надрами
(підземними водами), тобто без дозволу
на користування надрами (підземними
водами).

Колегія суддів вважає, що такий
висновок місцевого господарського
суду є передчасним, не підтверджується
матеріалами справи та нормами чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 1 Водного кодексу
України, використання води є процесом
вилучення води для використання у
виробництві з метою отримання
продукції та для господарсько-питних
потреб населення, а також без її
вилучення для потреб гідроенергетики,
рибництва, водного, повітряного
транспорту та інших потреб.

Водні відносини в Україні, відповідно
до ст. 2 Водного кодексу України
регулюються цим Кодексом, Законом
України «Про охорону навколишнього
природного середовища» та іншими
актами законодавства.

Статтею 3 Водного кодексу України
визначено, що підземні води та джерела
відносяться до водного фонду України.

Згідно ст. 48 Водного кодексу України
спеціальне водокористування - це забір
води з водних об'єктів із застосуванням
споруд або технічних пристроїв,
використання води та скидання
забруднюючих речовин у водні об'єкти,
включаючи забір води та скидання
забруднюючих речовин із зворотними
водами із застосуванням каналів.
Спеціальне водокористування
здійснюється юридичними і фізичними
особами насамперед для задоволення
питних потреб населення, а також для
господарсько-побутових, лікувальних,
оздоровчих, сільськогосподарських,
промислових, транспортних,
енергетичних, рибогосподарських (у
тому числі для цілей аквакультури) та
інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування
здійснюється на підставі дозволу (ст. 49
Водного кодексу України).

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 19 Кодексу
України про надра останні надаються у
користування підприємствам, установам,
організаціям і громадянам лише за
наявності у них спеціального дозволу
на користування ділянкою надр. Право на
користування надрами засвідчується
актом про надання гірничого відводу.
Користування надрами здійснюється без
надання гірничого відводу чи
спеціального дозволу у випадках,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 21 Кодексу України про надра
визначено, що надра у користування для
видобування прісних підземних вод і
розробки родовищ торфу надаються без
надання гірничого відводу на підставі
спеціальних дозволів, що видаються
після попереднього погодження з Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласними, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями, центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері охорони праці, та
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
санітарного та епідемічного
благополуччя населення.

Таким чином, достатньою підставою для
користування прісними підземними
водами є спеціальний дозвіл, який було
видано підприємству - відповідачу
Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища
Полтавської області, що входить до
сфери управління Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України.

Матеріалами справи підтверджується, що
водоспоживання свинокомплексу
відповідача здійснюється на підставі
дозволу на спеціальне
водокористування від 23.05.2011 року №4238.
Ділянка надр на яких знаходяться
артезіанські свердловини, надана
відповідачу у користування на
геологічне вивчення та
дослідно-промислову розробку
підземних прісних вод.

Відповідно до заключення умов
спеціального водокористування №23-11
від 18.05.2011 року, виданого Кременчуцькою
ГРЕ КП «Південукргеологія» погоджено
використання підземних вод
артезіанськими свердловинами у
кількості 212,430 тис.куб.м./рік, 583,6
м.куб./добу.

Колегія суддів вважає, що з боку
відповідача відсутнє будь-яке
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
так як використання підземної води
відповідачем здійснювалось за виданим
дозволом щодо спеціального
водокористування.

Посилання на необхідність додаткового
отримання спецдозволу на користування
надрами в дозволі на спеціальне
водокористування №4238 - відсутнє. Таких
вимог не містить і надане
Кременчуцьким ГРЕ КП
«Південукргеологія» заключення з умов
спецводокористування №23-11 від 18.05.2011
року.

Згідно ч.1 ст.23 Кодексу України про
надра землевласники і
землекористувачі в межах наданих їм
земельних ділянок мають право без
спеціальних дозволів та гірничого
відводу видобувати для своїх
господарських і побутових потреб
корисні копалини місцевого значення і
торф загальною глибиною розробки до
двох метрів, підземні води для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
за умови що продуктивність водозаборів
підземних вод не перевищує 300 кубічних
метрів на добу, та використовувати
надра для господарських і побутових
потреб.

З аналізу вищенаведеної норми
вбачається, що в основу можливості
видобування та використання підземних
вод покладено кількісний критерій,
адже здійснення такого права можливо
за умови, що продуктивність
водозаборів підземних вод не перевищує
300 кубічних метрів на добу.

Колегією суддів встановлено, що на
території відповідача наявні дві
свердловини, на які видано спеціальні
паспорти. Згідно паспортів на
свердловини, добовий забір щодо
свердловини №1 становить 291,80
куб.м./добу, щодо свердловини №1/1
добовий забір також становить 291,80
куб.м./добу. Тотожна за змістом
інформація міститься в акті №179/01-01-14
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів,
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами у діяльності
відповідача. Таким чином,
продуктивність водозаборів підземних
вод кожної свердловини на добу
становить 291,80 куб.м./добу, що не
перевищує 300 куб.м.

Матеріали справи не містять доказів
того, що визначений ст. 23 Кодексу
України про надра об'єм води був дійсно
видобутий відповідачем.

З акту №179/01-01-14 перевірки дотримання
вимог природоохоронного законодавства
в галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів,
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами у діяльності
відповідача неможливо встановити
кількості забраної води (більше/менше
300 куб.м. на добу) із наявних у
відповідача свердловин за період з
01.03.2013 року по 31.12.2013 року та з 01.01.2014 року
по 02.04.2014 року. Суд першої інстанції при
розгляді справи також не встановив,
коли та якої саме доби відбулось
перевищення ліміту, про який йдеться в
ст. 23 Кодексу України про надра.

Як вбачається з листа відповідача від
02.04.2014 року №531 державна статистична
звітність за формою 2-ТП (водгосп) ним не
подається. Облік кількості забраної
підземної води по двом артезіанським
свердловинам ведеться у журналі по
формі ПОД-11, а згідно зазначених
журналів ТОВ «Сільські традиції» не
перевищували встановлених показників.

Відповідачем здійснено
водокористування питною водою на
підставі спеціального дозволу №4238
отриманого у встановленому
законодавством порядку. Наявність у
відповідача дозволу на спеціальне
водокористування виключає можливість
застосування цивільно-правової
відповідальності за самовільне
використання водних ресурсів.

Підприємства, установи, організації та
громадяни зобов'язані відшкодувати
збитки, завдані ними внаслідок
порушень законодавства про надра, в
розмірах і порядку, встановлених
законодавством України (стаття 67
Кодексу України про надра).

Економічні заходи забезпечення
охорони навколишнього природного
середовища, згідно статті 41 Закону
України «Про охорону навколишнього
природного середовища», передбачають
відшкодування в установленому порядку
збитків, завданих порушенням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища.

Відшкодування шкоди, заподіяної
порушенням природоохоронного
законодавства, за своєю правовою
природою є відшкодування
позадоговірної шкоди, тобто деліктною
відповідальністю.

Загальне положення про
цивільно-правову відповідальність за
завдання позадоговірної інколи
втілено у етапі 1166 Цивільного кодекс
України, відповідно до якої майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності
є протиправне шкідливе винне діяння
особи, яка завдала шкоду. Для
відшкодування завданої шкоди
необхідно довести такі факти як
неправомірність поведінки особи; вина
завдавача шкоди; наявність шкоди;
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є
обов'язковим для прийняття судом
рішення про відшкодування шкоди.
Відсутність хоча б одного з цих
елементів виключає відповідальність
за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах саме на
позивача покладається обов'язок
довести наявність шкоди,
протиправність (незаконність)
поведінки заподіювана шкоди та
причинний зв'язок такої поведінки із
заподіяною шкодою.

Згідно ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу
України під збитками розуміються
витрати, зроблені управненою стороною,
втрата або пошкодження її майна, а
також не одержані нею доходи, які
управнена сторона одержала б у разі
належного виконання зобов'язання або
додержання правил здійснення
господарської діяльності другою
стороною.

Стаття 225 Господарського кодексу
України визначає, що до складу збитків,
які підлягають відшкодуванню особою,
яка допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Важливим елементом доказування
наявності шкоди є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювана та шкодою
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювана є причиною, а шкода, яка
завдана особі наслідком такої
протиправної поведінки.

Прокуратурою Полтавської області при
зверненні до суду з позовною заявою, в
порушення вищевказаних норм права
необґрунтовано в чому саме полягає
вина та протиправна поведінка та не
доведено наявності причинного зв'язку
щодо дій ТОВ «Сільські традиції » зі
збитками які заявлені до стягнення.

У відповідності до ст. 23 Кодексу
України про надра ТОВ «Сільські
традиції» мас право видобувати
підземні води для власних
господарсько-побутових потреб, тобто
потреб пов'язаних з господарською
діяльністю та побутом.

Положеннями ч. 1 ст. 3 Господарського
кодексу України передбачено, що під
господарською діяльністю розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацій) продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Аналізуючи наведені норми
законодавства є підстави дійти
висновку, що виробництво є складовою
частиною господарської діяльності, а
відповідно виробничі потреби є
різновидом господарських потреб
підприємства.

ТОВ «Сільські традиції» здійснює
цільове водокористування для
госппитштх та виробничих потреб
підприємства, що відповідає н.1 ст. 3
Господарського кодекс' України.

Отже, здійснюючи видобування та
користування підземними водами дня
госппитних та виробничих потреб, ТОВ
«Сільські традиції» не порушує приписи
статті 23 Кодексу України про надра,
стосовно можливості видобування та
використання підземних вод для власних
господарсько-побутових потреб.

Разом з тим, колегія суддів приймає до
увагу те, що відповідачем вчинено дії
направлені на отримання дозволу на
користування надрами, а саме, зокрема, з
метою недопущення в подальшому
порушення порядку видобування та
використання підземних вод для власних
господарсько-побутових потреб у 2014
році ТОВ «Сільські традиції»
звернулось з заявою №657 від 13.06.14р. про
падання дозволу на користування
надрами - водоносний горизонт у
відкладах канівської та бучацької
серії еоцену (свердловина №1, №1/1), які
розташовані на території підприємства.

Колегія суддів зазначає, що шкода,
заподіяна внаслідок порушення
природоохоронного законодавства,
повинна відшкодовуватись у розмірах,
які визначаються на підставі
затверджених у встановленому порядку
такс і методик обрахування розмірів
шкоди, що діють на час здійснення
порушення або, у разі неможливості
встановлення часу здійснення
порушення, - на час його виявлення.

Зі змісту п. 9.2 Методики розрахунку
розмірів відшкодування збитків
заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів слідує, що фактичний об'єм
води, який використано самовільно без
дозвільних документів відзначається
на основі даних: первинної
документації, статистичної звітності,
ліміту забору та використання води,
індивідуальних норм водоспоживання та
водовідведення або довідки суб'єкта
господарювання за підписом
керівництва, завіреної печаткою.

Суд першої інстанції, визначаючи
фактичний об'єм води, який було
використано, врахував відомості, які
містяться у довідці №531 від 02.04.2014 року
за підписом представника ТОВ «Сільські
Традиції».

Однак, вказана довідка в силу приписів
ст. 34 та ст. 36 Господарського
процесуального кодексу України є
неналежним доказом, оскільки підписана
вона не керівником підприємства, як
вимагають положення п. 9.2. Методики, а
фізичною особою Портянко Є.В., який
значиться як представник. У матеріалах
справи №917/1210/14 відсутні будь-які
належні та допустимі докази того, що
Портянко Є.В. був уповноважений
керівником ТОВ «Сільські традиції» на
складання та підписання вищевказаної
довідки від імені підприємства.

Надання такій довідці юридичної сили
доказу, з посиланням на наявність на
ній відбитку печатки відповідача, є
невірним та спростовується тим, що у
відповідності з установчими
документами печаткою підприємства
скріплюється лише підпис його
керівника. Портянко Є.В. не був та не є
керівником відповідача, а також не
уповноважувався на вчинення подібних
юридично значимих дій.

Також колегія суддів відзначає, що
наданий до позовної заяви розрахунок
не підтверджує розмір заявленої суми
до стягнення. Про це свідчить те, що
претензія Державної екологічної
інспекції у Полтавській області №54/02-08
від 16.10.2013 року була пред'явлена на суму
13180037.07 грн. Позовна заява Прокуратури
Полтавської області, за якою порушено
провадження у даній справі подана на
суму 9221196,22 грн. В подальшому,
Прокуратура Полтавської області
надала до суду заяву про зменшення
позовних вимог до суми 8688686,00 грн.

Розглянувши клопотання відповідача
щодо призначення експертизи, колегія
суддів дійшла висновку щодо відмови в
його задоволенні за недоцільністю,
адже колегією суддів при перегляді
справи в апеляційному порядку
встановлено факт необґрунтованості
заявлених позовних вимог і відсутності
у діях відповідача складу
правопорушення за яке можливо
притягнути останнього до
відповідальності у вигляді стягнення
збитків.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів дійшла висновку, що відповідач
не може нести майнову відповідальність
за самовільне користування надрами,
оскільки в дійсності він здійснював
використання підземних вод для власних
господарських потреб на підставі
дозволу на спеціальне
водокористування, що з урахуванням
приписів ч. 3 ст. 19 та ч. 1 ст. 23 Кодексу
України про надра звільняє
водокористувача від обов'язку
одержання іншого спеціального дозволу
(на користування ділянкою надр).

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що при прийнятті рішення
місцевий господарський суд неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, а висновки викладені у
рішенні місцевого господарського суду
не відповідають обставинам справи,
через що а апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільські традиції»
підлягає задоволенню, рішення
господарського суду Полтавської
області від 21.10.2014 року по справі
№917/1210/14 - скасуванню, з прийняття
нового судового рішення про відмову в
задоволені позовних вимог.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99
Господарського процесуального кодексу
України, вирішуючи питання про
перерозподіл судового збору
пропорційно задоволеним вимогам,
враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №7 від 21.02.2013 року «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» з огляду на те, що
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про скасування рішення суду
першої інстанції та задоволення
апеляційної скарги, витрати позивача
зі сплати судового збору за подання
позовної заяви відшкодуванню не
підлягають, а витрати зі сплати
судового збору за подання апеляційної
скарги підлягають відшкодуванню за
рахунок позивача у розмірі 36540,00 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п.2 ст. 103, п. 1, 2, 3
ст. 104, ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сільські
традиції» задовольнити.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 21.10.2014 року по
справі №917/1210/14 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким у
позові Заступника прокурора
Полтавської області в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції у Полтавській області -
відмовити.

Стягнути з Державної екологічної
інспекції у Полтавській області (36014,
м.Полтава, вул. Зигіна, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільські традиції»
(39920, Полтавська область, Кобеляцький
район, смт. Білики, вул. Будівельна, 1,
, р/р 3465 в AT
«Сбербанк Росії», МФО 320627) 36540,00 грн.
судового збору за подання апеляційної
скарги.

Доручити господарському суду
Полтавської області видати
відповідний наказ.

Повний текст постанови складено 22
грудня 2014 року.

Головуючий суддя
Черленяк М.І.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Хачатрян В.С.