ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.12.14р. Справа № 904/8305/14За позовом
приватного підприємства "САДАЛ", м.
Севастополь

до публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПРИВАТБАНК", м.
Дніпропетровськ

про розблокування та усунення перешкод
користування банківським рахунком

Суддя Кармазіна Л.П.

Представники:

від позивача - Краль О.В., представник,
дов. б/н від 11.11.2014р.

від відповідача - Данильченко О.О.,
представник, дов. № 653-О від 17.02.14р.

- Стрельченко Я.С.,
представник, дов. № 8166-К-Н-О від 16.10.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "САДАЛ"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПРИВАТБАНК", яким
просить:

1. Зобов'язати публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"ПРИВАТБАНК" розблокувати та усунути
перешкоди користування банківським
рахунком №0001 в Комерційному
банку «Приватбанк» МФО 324935, який
належить приватному підприємству
"САДАЛ".

2. Зобов'язати публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"ПРИВАТБАНК" поновити обслуговування
банківського рахунку №0001 в
Комерційному банку «Приватбанк» МФО
324935, який належить приватному
підприємству "САДАЛ".

Позовні вимоги обґрунтовані,
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань за договором банківського
рахунку №254530 від 01.04.2005 року, а саме
відмовою відповідача поновити
обслуговування банківського рахунку
позивача та усунути перешкоди в його
використанні ПП «Садал».

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 27.10.2014р.
порушено провадження у справі, а
розгляд справи призначено на 13.11.2014р.

13.11.2014р. представник позивача до
судового засідання надав клопотання,
яким просив суд покласти на
відповідача судові витрати.

Представник відповідача в призначене
судове засідання не з'явився, про час та
місце проведення судового засідання
повідомлений належним чином, про що
свідчить поштове повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с.
51), відзив на позовну заяву не надав, про
причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 13.11.2014р.,
у зв'язку з неявкою відповідача,
розгляд справи відкладено на 02.12.2014р.

02.12.2014р. представник відповідача
заперечив проти позову, надав до
канцелярії суду відзив на позовну
заяву, яким просив суд в позові
відмовити.

Представник позивача в судовому
засіданні заявив клопотання про
продовження строку вирішення спору на
15 днів та усне клопотання про
перенесення судового засідання, у
зв'язку з необхідністю збирання
додаткових доказів, що мають значення
для правильного вирішення спору, а
також ймовірного досудового
врегулювання спору за домовленістю між
сторонами.

Представник відповідача не заперечив
проти клопотання позивача про
продовження строку вирішення спору.

Ухвалою господарського суду від
02.12.2014р. задоволено клопотання позивача
та продовжено строк вирішення спору до
07.01.2015р.

В судовому засіданні в присутності
представників сторін оголошено
перерву до 25.12.2014р.

25.12.2014р. представник позивача подав до
судового засідання заяву про уточнення
позовних вимог, якою позивач просив суд
внести зміни до предмета позову та
стягнути з публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"ПРИВАТБАНК" на користь приватного
підприємства "САДАЛ" суму невиконаного
зобов'язання в розмірі 434222,00 грн.,
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 8684,44 грн., а також покласти на
відповідача витрати, пов'язані з
перерахуванням боргу позивачу, як
нерезиденту України.

Суд дослідивши надану позивачем заяву
встановив, що вона за своїм змістом є
заявою про зміну предмету позову,
оскільки відповідно до прохальної
частини позову, позивач просив суд
зобов'язати публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"ПРИВАТБАНК" розблокувати та усунути
перешкоди користування банківським
рахунком №0001 в Комерційному
банку «Приватбанк» МФО 324935, який
належить приватному підприємству
"САДАЛ"; та зобов'язати публічне
акціонерне товариство комерційний
банк "ПРИВАТБАНК" поновити
обслуговування банківського рахунку
№0001 в Комерційному банку
«Приватбанк» МФО 324935, який належить
приватному підприємству "САДАЛ"., тоді
як у поданій заяві про уточнення
позовних вимог позивач просить суд
стягнути з відповідача суму
невиконаного зобов'язання в розмірі
434222,00 грн., що фактично є зміною
предмету позову.

Згідно з п. 3.12. Постанови Вищого
господарського суду України від 26.12.11р.
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", право позивача на
зміну предмета або підстави позову
може бути реалізоване лише до початку
розгляду господарським судом справи по
суті та лише у суді першої інстанції
шляхом подання до суду відповідної
письмової заяви, яка за формою і
змістом має узгоджуватися із статтею 54
ГПК з доданням до неї документів,
зазначених у статті 57 названого
Кодексу. Невідповідність згаданої
заяви вимогам цих норм процесуального
права є підставою для її повернення з
підстав, передбачених частиною першою
статті 63 ГПК. Заяви про зміну предмета
або підстави позову, які відповідають
вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані
після початку розгляду господарським
судом справи по суті, залишаються без
розгляду і приєднуються до матеріалів
справи, про що суд зазначає в описовій
частині рішення, прийнятого по суті
спору (або в ухвалі, якою закінчується
розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має
місце з того моменту, коли
господарський суд після відкриття
судового засідання, роз'яснення (за
необхідності) сторонам та іншим
учасникам судового процесу їх прав та
обов'язків і розгляду інших клопотань і
заяв (про відкладення розгляду справи,
залучення до участі в ній інших осіб,
витребування додаткових доказів тощо)
переходить безпосередньо до розгляду
позовних вимог, про що зазначається в
протоколі судового засідання. При
цьому неявка у судове засідання сторін
або однієї з сторін, за умови, що їх
належним чином повідомлено про час і
місце цього засідання, не перешкоджає
такому переходові до розгляду позовних
вимог, якщо у господарського суду
відсутні підстави для відкладення
розгляду справи, передбачені частиною
першою статті 77 ГПК.

Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Відтак зміна предмета позову означає
зміну вимоги, з якою позивач звернувся
до відповідача.

Враховуючи, що відповідно до протоколу
судового засідання від 13.11.2014р. (а.с.58)
розгляд справи по суті було розпочато в
судовому засіданні 13.11.2014р., а заява
подана позивачем до суду 19.12.2014р.- тобто
після початку розгляду справи по суті,
суд вважає за необхідне залишити заяву
без розгляду.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти позовних
вимог у повному обсязі, проси суд в
задоволенні позову відмовити.

25.12.2014р. в порядку ст. 85 ГПК України, у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між приватним підприємством "САДАЛ"
(клієнт-позивач) та публічним
акціонерним товариством комерційним
банком "ПРИВАТБАНК" (банк-відповідач)
укладено договір банківського рахунку
№254530 від 01.04.2005 року, відповідно до умов
якого банк відкриває клієнту поточний
(поточні) рахунок (рахунки) у
національній та іноземній валюті (у
тому числі картковий (карткові) та інші
рахунки зі спеціальним режимом
використання та здійснює його (їх
розрахункове та касове обслуговування
відповідно до чинного законодавства
України, нормативних актів
Національного банку України (НБУ) та
умов цього договору. (а.с.30-36)

На виконання умов укладеного договору,
відповідачем було відкрито банківські
рахунки, а саме: - №0001 (UAH); -
№0002 (USD); - №0022 (RUR).

Як зазначає позивач у позовній заяві,
протягом березня-травня 2014 року ПП
"Садал" неодноразово надавало ПАТ КБ
"Приватбанк" розрахункові документи
(платіжні доручення) про списання
коштів з власного раху нку №0001
на користь своїх постачальників, однак
відповідач припинив обслуговування
рахунків ПП "Садал", фактично
заблокував рахунки та не виконав
платіжні доручення.

22 квітня 2014 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про виконання
платіжних доручень і розпоряджання
коштами на поточному рахунку під
приємства (вх.№86312 від 22.04.2014р), надав у
КБ "Приватбанк" для виконання наступні
розрахункові документи: - платіжне
доручення №290 від 22.04.2014р на суму 200 000,00
грн. (одержувач - ТОВ "ЕМК"); - платіжне
доручення №291 від 22.04.2014р на суму 200 000,00
грн. (одержувач - Фізична особа -
підприємець Биковський С.В.); -платіжне
доручення №292 від 22.04.2014р на суму 35 000,00
грн. (одержувач - Горловський
м'ясокомбінат).(а.с.50)

Відповідач перерахування коштів у
відповідності із зазначеними
розрахунковими документами не виконав.

Позивач звертаючись до господарського
суду з позовом вважає, що відмовляючи у
розпоряджання грошовими коштами, що
знаходяться на рахунку позивача,
відповідач порушив положення договору,
нормативно-правові акти Національного
банку України, у зв'язку з чим позивач
просить суд про розблокування та
усунення перешкод користування
банківським рахунком, що і є предметом
даного спору.

Дослідивши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд дійшов до висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до статті 47 Закону України
"Про банки і банківську діяльність"
банк має право надавати банківські та
інші фінансові послуги (крім послуг у
сфері страхування), а також здійснювати
іншу діяльність, визначену в цій
статті. Банк має право здійснювати
банківську діяльність на підставі
банківської ліцензії шляхом надання
банківських послуг.

До банківських послуг, зокрема
належить відкриття та ведення поточних
рахунків клієнтів, у тому числі у
банківських металах.

Згідно із статті 341 Господарського
кодексу України розрахункові операції
банків спрямовані на забезпечення
взаємних розрахунків між учасниками
господарських відносин, а також інших
розрахунків у фінансовій сфері.
Установи банків забезпечують
розрахунки відповідно до
законодавства та вимог клієнта, на
умовах договору на розрахункове
обслуговування.

Статтею 1066 ЦК України визначено, що за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк має право
використовувати грошові кошти на
рахунку клієнта, гарантуючи його право
безперешкодно розпоряджатися цими
коштами. Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
грошових коштів клієнта та
встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

Пунктом 3.1.1.3. Правил визначено, що Банк
має право використовувати кошти на
рахунку клієнта, гарантуючи його право
безперешкодно розпоряджатися цими
коштами. Нарахування відсотків на
залишки вільних коштів на рахунку
клієнта (розміри, порядок оплати і
терміни) здійснюється відповідно до
діючих тарифів банку на розрахункове
інкасове обслуговування клієнта.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України
передбачено, що обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпорядження рахунком за
рішенням суду у випадках, встановлених
законом.

Таким чином, згідно договору,
відповідач зобов'язався надати
позивачу послуги з обслуговування та
розрахунково- касового обслуговування
банківського рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням
є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
встановлено, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
Інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб (частина 2 статті 16
Цивільного кодексу України).

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом
(частина 3 статті 16 Цивільного кодексу
України).

Частиною 3 ст.20 Господарського кодексу
України встановлено, що порядок
захисту прав суб'єктів господарювання
та споживачів визначається цим
Кодексом, іншими законами.

Згідно із статтею 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Отже, зі змісту вищезазначених норм
законодавства випливає, що під
способами захисту прав слід розуміти
заходи, прямо передбачені законом або
договором, за допомогою яких особа може
здійснити захист своїх суб'єктивних
прав та (або) усунення наслідків такого
порушення. При цьому, суд може
захистити право або інтерес лише у той
спосіб, що встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст. 129 Конституції
України, одним з основних принципів
судочинства, є законність. Принцип
законності визначається тим, що суд у
своїй діяльності при вирішенні справ
повинен правильно застосовувати норми
матеріального права до взаємовідносин
сторін.

Таким чином, господарський суд дійшов
висновку про те, що обраний спосіб
захисту позивача, а саме: 1. зобов'язати
публічне акціонерне товариство
комерційний банк "ПРИВАТБАНК"
розблокувати та усунути перешкоди
користування банківським рахунком
№0001 в Комерційному банку
«Приватбанк» МФО 324935, який належить
приватному підприємству "САДАЛ".
2.Зобов'язати публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"ПРИВАТБАНК" поновити обслуговування
банківського рахунку №0001 в
Комерційному банку «Приватбанк» МФО
324935, який належить приватному
підприємству "САДАЛ", - не відповідає
встановленим законом способом захисту
прав.

Порушеним є право позивача (клієнта) на
отримання послуг банку щодо виконання
зобов'язань з перерахування грошових
коштів за договором банківського
рахунку. Тому, виходячи із змісту
укладеного між сторонами договору,
умови договору, які порушені збоку
банку, належним способом захисту в
даному випадку може бути спосіб,
встановлений пунктом 5 частини 1 статті
16 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги про розблокування та
усунення перешкоди користування
банківським рахунком та поновлення
обслуговування банківського рахунку, в
даному випадку, є неналежним способом
захисту. Обрання невірного способу
захисту є підставою для відмови у
задоволенні позову.

Оскільки, обраний позивачем спосіб
захисту своїх прав не є належним,
господарський суд не вбачає підстав
для задоволення позову.

Згідно зі ст. 49 ГПК України судові
витрати у справі покладаються на
позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85,
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя Л.П. Кармазіна Повне рішення
складено 26.12.2014р.