КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р. Справа№ 910/18084/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зеленіна В.О.

Ткаченка Б.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача -Федоренко О.І.,

від відповідача -Цікало М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
дочірнього підприємства
"Золотоніський комбікормовий завод" №
02-01/8390/01-839 від 19.11.2014

на рішення господарського суду міста
Києва від 11.11.2014

у справі № 910/18084/14

за позовом дочірнього підприємства
"Золотоніський комбікормовий завод", м.
Черкаси

до приватного підприємства
"Артбудінвест", м. Київ

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 11.11.2014 (суддя -Котков О.В.)
відмовлено в задоволенні позову ДП
"Золотоніський комбікормовий завод"
про стягнення з ПП "Артбудінвест",
згідно заяви про збільшення розміру
позовних вимог, 165 185 грн.
заборгованості за договором суборенди
цілісного майнового комплексу №
01/02/2011-ККЗ від 01 лютого 2011 року, а саме: з
орендної плати за суборенду цілісного
майнового комплексу та з відшкодування
вартості фактично спожитих
комунальних послуг (послуг зв'язку,
водопостачання, електропостачання,
спожитого газу, каналізаційних послуг,
вивозу сміття) за березень-квітень 2011
року. Суд дійшов висновку про
недоведеність позовних вимог, оскільки
позивачем не надано доказів
виставлення чи надання відповідачу
рахунків на сплату орендної плати та
спожитих комунальних послуг. В зв'язку
з недоведеністю позовних вимог про
стягнення боргу та відмовою з цієї
підстави в задоволення позовних вимог,
клопотання відповідача про
застосування строків позовної
давності до заявлених позивачем вимог,
викладене у відзиві на позов, залишено
судом без розгляду.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просив його скасувати,
позовні вимоги задовольнити. Апелянт
зазначив про наявність у справі
достатніх доказів в підтвердження
заборгованості відповідача та належне
виконання свого обов'язку з надсилання
відповідачу рахунків про сплату
оренди.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач просив залишити
оскаржуване рішення суду першої
інстанції без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення. Зокрема відповідач
зазначив про обґрунтованість
висновків місцевого господарського
суду. Також зазначив, що позивачем
пропущено строк позовної давності щодо
заявлених вимог.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх
представників сторін, колегія суддів
апеляційного господарського суду
враховує наступне.

01 лютого 2011 року між позивачем
(орендар) та відповідачем (суборендар)
укладено договір суборенди цілісного
майнового комплексу №01/02/2011-ККЗ,
відповідно до умов якого орендар
передає, а суборендар бере в платне
строкове користування виробничі
будівлі, споруди
виробничо-технологічне обладнання, як
цілісний майновий комплекс - Об'єкт
оренди.

Матеріали справи свідчать, що
орендодавець передав, а суборендар
прийняв в платне строкове користування
визначене сторонами договору
обладнання, що підтверджується
Додатком № 1 від 01.02.2011р.

Відповідно до п.п. 4.1.-4.3. Договору
вартість орендної плати вказується
орендарем в рахунках та затверджується
сторонами в Актах приймання-здачі
наданих послуг. Нарахування орендної
плати починається з моменту підписання
Акту прийому передачі Об'єкту оренди і
закінчується після повернення Об'єкту
оренди за Актом приймання-передачі.
Крім сплати орендних платежів,
суборендар сплачує орендарю вартість
фактично спожитих комунальних послуг,
які складаються з послуг зв'язку,
водопостачання, електропостачання,
спожитого газу, каналізаційних послуг,
вивозу сміття.

Позивач звернувся з позовом до суду про
стягнення з відповідача, з врахуванням
заяви про збільшення розміру позовних
вимог, заборгованість за договором
суборенди цілісного майнового
комплексу з орендної плати за
суборенду цілісного майнового
комплексу та з відшкодування вартості
фактично спожитих комунальних послуг
за березень-квітень 2011 року в сумі
165185грн.

Так, згідно ст.11 Цивільного кодексу
України договір є підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
визначає, що договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, в
силу зобов'язання одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу
України за договором оренди одна
сторона (орендодавець) передає другій
стороні (орендареві) за плату на певний
строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Так, позивач стверджує, що здійснював
орендні платежі за оренду майнового
комплексу ТОВ «Черкаська
птахофабрика» (орендодавець) та ніс
витрати на оплату комунальних послуг
(зв'язку, водопостачання,
електропостачання, спожитого газу,
каналізаційних послуг, вивозу сміття).

Проте, доказів наявності у позивача
таких витрат останнім не надано ні суду
першої інстанції ні апеляційної.

А тому, оскільки статтею 33 ГПК України
на сторону покладено обов'язок
доказування обставин, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду вважає, що
позивачем не доведено наявність
обов'язку відповідача щодо сплати
заявлених до стягнення коштів.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Положеннями статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За викладених обставин, висновок суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні позовних вимог є
правомірним.

Враховуючи вищевикладене, заперечення
в поданій апеляційній скарзі не
спростовують висновків суду.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста
Києва від 11.11.2014 у справі №910/18084/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу
дочірнього підприємства
"Золотоніський комбікормовий завод" -
без задоволення.

2. Справу №910/18084/14 повернути
господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя
О.Ф. Синиця

Судді
В.О. Зеленін

Б.О. Ткаченко