ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2014 рокуСправа № 912/3714/14
Господарський суд Кіровоградської
області у складі судді Шевчук О.Б.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/3714/14

за позовом прокурора Маловисківського
району в інтересах держави

до відповідачів:

І - професійно-технічного училища № 16,
м. Мала Виска

ІІ - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

про визнання недійсним договору

за участю представників:

від прокуратури - старший прокурор
відділу прокуратури м. Кіровограда -
Топонар Н.С., посвідчення № 023073 від
21.11.2013;

від відповідача 1 - директор Тереза О.А.,
наказ № 289-к від 17.06.2014,

від відповідача 2 - ОСОБА_1

Прокурор Маловисківського району
звернувся до господарського суду з
позовною заявою в інтересах держави до
відповідачів про визнання недійсним
договору про надання послуг № 1 від
28.05.2014, укладеного між професійно -
технічним училищем № 16 та фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1

Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор
посилається, зокрема, на те, що
укладений між професійно - технічним
училищем № 16 та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 договір, є
прихованим договором оренди землі,
який відповідно до чинного
законодавства не мали права укладати
сторони та який порушує права
професійно - технічного училища № 16.

Ухвалою від 28.10.2014 господарський суд
порушив провадження у справі,
призначив справу до розгляду в
судовому засіданні на 18.11.2014 та
витребував від учасників судового
процесу необхідні докази.

Ухвалами від 18.11.2014 та від 09.12.2014
розгляд справи відкладався.

В судовому засіданні 24.12.2014
оголошувалась перерва на підставі
статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідач І в своєму відзиві на позов
зазначає про необґрунтованість вимог
прокурора, посилаючись, зокрема, на те,
що спірний договір є договором про
надання послуг з обробітку землі, яка
передана відповідачу І в постійне
користування. Доводи прокурора про
укладення прихованого договору оренди
землі не ґрунтуються на нормах чинного
законодавства.

Відповідачем ІІ подано до
господарського суду відзив на позов, в
якому останній просить відмовити
прокурору у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі, зважаючи на
недоведення прокурором факту передачі
професійно - технічним училищем № 16
земельних ділянок фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 та відсутність
документальних доказів, які
підтверджують, що фактично фізична
особа - підприємець ОСОБА_1
використовує земельну ділянку
загальною площею 101,1 га в процесі
здійснення останнім підприємницької
діяльності та отримання ним прибутку, а
відповідно і сплату професійно -
технічному училищу № 16 орендної плати
за користування земельною ділянкою.

Розглянувши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх
представників сторін, господарський
суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 121 Конституції
України на прокуратуру покладається
представництво інтересів громадянина
або держави в суді у випадках,
визначених законом.

Стаття 20 Закону України "Про
прокуратуру" надає право прокурору при
здійсненні прокурорського нагляду за
додержанням і застосуванням законів в
межах своєї компетенції звертатися до
суду з заявами про захист прав і
законних інтересів громадян і держави.

Згідно зі статтею 36-1 цього Закону
підставою представництва в суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень інтересів
держави.

Відповідно до статті 2 Господарського
процесуального кодексу України
прокурор, який звертається до суду в
інтересах держави, в позовній заяві
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах.

Офіційним тлумаченням рішення
Конституційного суду України від 08.04.1999
№3-рп/99 у справі №1-1/99 визначено, що під
органом уповноваженим державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах, потрібно розуміти
орган державної влади чи орган
місцевого самоврядування, якому
законом надано повноваження органу
виконавчої влади.

Відповідно до частини 1 статті 13
Конституції України земля та інші
природні ресурси, які знаходяться в
межах території України, є об'єктами
права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Статтею 14 Конституції України
встановлено, що земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави.

Разом з тим, статтями 6, 9, 10 Закону
України "Про державний контроль за
використанням та охороною земель" не
передбачено повноважень звернення
центрального органу виконавчої влади,
який забезпечує реалізацію державної
політики у сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі.

Зважаючи на викладене прокурор
наділений правом пред'являти позов в
інтересах держави як позивач.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
документи, господарським судом
встановлено.

28.05.2014 між професійно-технічним
училищем № 16, м. Мала Виска, в особі в.о.
директора Тереза О.А. (замовник) з
однієї сторони та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (виконавець) з
іншої сторони укладено договір № 1 про
надання послуг (надалі - договір № 1, т.1,
а.с.10-11). Оригінал зазначеного договору
оглянуто судом в ході судового
розгляду даної справи.

Предметом вищевказаного договору є
надання послуг з виробничої діяльності
по виконанню технологічних операцій по
обробітку землі, збиранню врожаю
сільськогосподарських культур та
заготівлі кормів на земельній ділянці
загальною площею 101,1 га (п. 1.1 договору №
1).

За умовами пункту 2.1.1. договору № 1
виконавець зобов'язався, зокрема,
провести технікою, робочою силою, на
власних паливно-мастильних матеріалах,
посівних матеріалах, гербіцидах, з
використанням власних обігових коштів,
тощо, механічні роботи по обробітку
землі та збирання врожаю
сільськогосподарських культур на
умовах та обсягах, зазначених в
додатках, які є невід'ємною частиною
цього договору.

В свою чергу, замовник зобов'язався
забезпечити виконавця погодженими
обсягами робіт відповідно до додатків
до цього договору (п. 2.2.2. договору №1).

Пунктами 3.1., 3.2., 3.4. договору № 1 сторони
обумовили, що в основу
взаєморозрахунків сторін покладено
вартість послуг в грошовому обчисленні
за фактично виконані роботи. Замовник
розраховується з виконавцем за
фактично виконані об'єми робіт
грошовими коштами за погодженими
цінами на послуги, що фіксуються в
додатках та актах виконаних робіт
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок виконавця.
Розрахунки проводяться протягом 20
календарних днів після підписання
актів здачі-приймання робіт (надання
послуг) та збирання врожаю.

Договір № 1 укладено строком на 5 років,
що встановлено пунктом 7.1. цього
договору.

Договір №1 підписаний представниками
сторін.

Прокурор вважає даний договір
удаваним, оскільки за його висновком
відповідачами договір № 1 про надання
послуг від 28.05.2014 був укладений для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили, а саме договору
оренди землі. За висновком прокурора
спірний договір укладений з порушенням
вимог статей 92, 96 Земельного кодексу
України, а тому має бути визнаний
недійсним.

Окремою підставою для визнання цього
договору недійсним прокурор зазначає
відсутність на додатках до договору №1
дати їх підписання та печаток сторін.

Вирішуючи даний спір господарський суд
враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 202
Цивільного кодексу України та частин 1,
3 статті 203 цього кодексу правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків. Зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі

В силу вимог частини 1 статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 235 Цивільного кодексу України
передбачено, що удаваним є правочин,
який вчинено сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили. Якщо буде встановлено, що
правочин був вчинений сторонами для
приховування іншого правочину, який
вони насправді вчинили, відносини
сторін регулюються правилами щодо
правочину, який сторони насправді
вчинили.

Відносини пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Законом України "Про оренду землі" та
іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини 2 статті 792 Цивільного
кодексу України відносини щодо найму
(оренди) земельної ділянки регулюються
законом.

Відповідно до статті 13 Закону України
"Про оренду землі" договір оренди землі
- це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Статтею 15 цього Закону істотними
умовами договору оренди землі є: об'єкт
оренди (кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону.

За згодою сторін у договорі оренди
землі можуть зазначатися інші умови,
зокрема якісний стан земельних угідь,
порядок виконання зобов'язань сторін,
порядок страхування об'єкта оренди,
порядок відшкодування витрат на
здійснення заходів щодо охорони і
поліпшення об'єкта оренди, проведення
меліоративних робіт, а також обставини,
що можуть вплинути на зміну або
припинення дії договору оренди, тощо.

Невід'ємною частиною договору оренди
землі є: план або схема земельної
ділянки, яка передається в оренду;
кадастровий план земельної ділянки з
відображенням обмежень (обтяжень) у її
використанні та встановлених
земельних сервітутів; акт визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості); акт приймання-передачі
об'єкта оренди; проект відведення
земельної ділянки у разі його
розроблення згідно із законом.

Проте, дослідивши умови спірного
договору, господарський суд встановив,
що зазначений договір за своєю
юридичною природою не є договором
оренди землі. Відповідачем І земельна
ділянка за договором №1 не
передавалась за плату відповідачу ІІ у
володіння і користування на певний
строк.

Прокурором не доведено та не
підтверджено належними доказами, як
того вимагають положення статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, що укладений між відповідачем
І та відповідачем ІІ договір №1 є
прихованим договором оренди землі.

Враховуючи викладене, господарський
суд прийшов до висновку, що договір № 1
не містить істотних умов договору
оренди землі.

Натомість, дослідивши наявні матеріали
справи господарський суд прийшов до
висновку, що за своєю правовою
природою договір №1 є договором
підряду, правовідносини за яким
регулюються главою 61 Цивільного
кодексу України.

Так, частиною першою статті 837
Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Крім того, зі змісту частини першої
статті 638 Цивільного кодексу України
вбачається, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Частинами 1-3 статті 180 Господарського
кодексу України передбачено, що зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору

За умовами частини 2 статті 189
Господарського кодексу ціна є істотною
умовою господарського договору. Ціна
зазначається в договорі у гривнях.

Як вбачається із змісту пунктів 1.1.,
2.1.1., 2.2.2., 3.2. договору № 1 сторони мали
погодити предмет (обсяги робіт) та ціну
договору в додатках, які є невід'ємною
частиною договору.

Господарський суд враховує, що в
матеріалах справи міститься копії
додатку до договору № 1 - додаткова
угода (специфікація) № 1 та додатку № 2 -
обсяг і вартість підрядних робіт (т. 1,
а.с.12-13).

Проте, сторонами на вимогу суду не
надано оригінали вищевказаних
додатків. Представники відповідача І
та відповідача ІІ повідомили суд, що
такі додатки у сторін відсутні. За
поясненнями останніх договір №1
укладено сторонами без додатків, на які
посилається прокурор, оскільки це були
наміри сторін про укладення договору
на обробіток земельної ділянки
відповідача І.

Відповідачі стверджують, що роботи по
обробітку землі не проводились за
договором №1, фактично такі роботи
виконувались за договорами про надання
послуг у рослинництві №:№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8,
9 від 03.07.2014 (т.1, а.с.196-246).

Прокурор в своїх поясненнях не
спростував викладені обставини та
зазначив, що подані відповідачем
додаткові договори не є додатками до
спірного договору, а є окремими
договорами, які були укладені та
виконувались відповідачами.

Проте зазначені договори не є
предметом спору у даній справі.

В силу вимог статті 34 Господарського
процесуального кодексу України копії
додатку до договору № 1 - додаткова
угода (специфікація) № 1 та додатку № 2 -
обсяг і вартість підрядних робіт (т. 1,
а.с.12-13), за відсутності оригіналів
вищезазначених додатків, не можуть
бути враховані господарським судом як
належні докази, що мають юридичне
значення для вирішення даного спору по
суті.

Відсутність додатків до договору № 1, в
яких сторонами були б погоджені
предмет (обсяги робіт) та ціна договору,
свідчить про відсутність погодження
відповідачами у договорі № 1 істотних
умов.

За викладених обставин підписаний
відповідачами договір № 1 не є
укладеним.

Відповідно до абзацу 4 постанови
пленуму Вищого господарського суд від
29.05.2013 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" не може бути визнаний
недійсним правочин, який не вчинено
(договір, який не укладено).

З огляду на викладене в задоволенні
позову прокурора слід відмовити в
повному обсязі.

Враховуючи те, що господарський суд
відмовляє в задоволенні позову, який
подано прокурором Маловисківського
району, та відповідно до положень
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України і
пункту 4.6 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" №7 від 21.02.2013 (з
подальшими змінами) судовий збір не
стягується.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його підписання до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Кіровоградської
області.

Повне рішення складено 31.12.2014.

Суддя
О.Б. Шевчук