ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

22 грудня 2014 року Справа № 927/257/13-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Мележик Н.І.,
суддів:Губенко Н.М.,
Дунаєвської Н.Г.,
Кочерової Н.О.,
Самусенко С.С.,

перевіривши заявуГаленка Олександра Григоровича
про перегляд Верховним Судом України
постановиВищого господарського суду України від 19.02.2014
у справі№ 927/257/13-г
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Інтрансавтострой"
доПублічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача1. Галенка Олександра Григоровича; 2. Приватного автотранспортного підприємства "Інтрансавтострой"
проприпинення зобов'язань та визнання відсутнім права

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 08.08.2013 у справі № 927/257/13-г у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтрансавтострой" відмовлено повністю; визнано недійсною з моменту укладення додаткову угоду від 28.04.2005 до генеральної кредитної угоди № 010/12/135 від 29.12.2004 між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" та Приватним виробничо-комерційним підприємством "Інтрансавтострой".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2013 у справі № 927/257/13-г рішення господарського суду Чернігівської області від 08.08.2013 змінено в частині розподілу судових витрат.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.02.2014 у справі № 927/257/13-г рішення та постанову судів попередніх інстанцій залишено без змін.

Галенко Олександр Григорович звернувся із заявою про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 19.02.2014 у справі № 927/257/13-г, у якій просить вказану постанову скасувати повністю та справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого господарського суду України від 31.10.2012 у справі № 16/35, від 01.11.2011 у справі № 21/235-09, від 02.10.2014 у справі № 5013/492/12, від 01.06.2010 у справі № 14/361 та на постанову Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 23.09.2008 у справі № 47/185, мотивовано неоднаковим застосуванням Вищим господарським судом України одних і тих самих норм матеріального права, а саме: статей 203, 207, 215, 241 Цивільного кодексу України та статті 181 Господарського кодексу України, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 05.12.2014 у справі № 927/257/13-г заявнику було надано строк до 12.01.2015 для усунення недоліків, допущених при оформленні заяви про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 19.02.2014.

Заявником усунуто недоліки у встановлений строк.

Згідно з частиною третьою статті 11120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі якщо заявник усунув недоліки заяви в установлений строк, вона вважається поданою в день первинного її подання до Вищого господарського суду України.

Розглянувши заяву про перегляд постанови суду касаційної інстанції та додані до неї матеріали, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в допуску даної справи до провадження Верховного Суду України з таких підстав.

Відповідно до статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно на таких підставах: 1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових рішень (пункт 1 частини першої цієї статті) матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за подібних предмета і підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

У постанові від 19.02.2014 у справі № 927/257/13-г, про перегляд якої подано заяву, Вищий господарський суд України погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови в задоволенні позовних вимог про припинення зобов'язань та визнання відсутнім права. При цьому, суд касаційної інстанції підтримав висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для визнання недійсною додаткової угоди до генеральної кредитної угоди, укладеної сторонами, виходячи із встановлених обставин справи про те, що у президента банку були відсутні повноваження щодо підписання спірної додаткової угоди; судами попередніх інстанцій встановлено, що посилання позивача на наявність обставин, що свідчать про схвалення відповідачем дій президента банку суперечать фактичним обставинам справи.

Водночас у постановах від 01.11.2011 у справі № 21/235-09 та від 02.10.2014 у справі № 5013/492/12 суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про визнання договору недійсним, виходячи із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи про те, що позивач своїми подальшими діями, схвалив укладений з відповідачем правочин.

У постанові від 31.10.2012 у справі № 16/35 суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позову про визнання недійсною додаткової угоди, з огляду на те, що позивачем не доведено факт існування обставин, які є підставою для визнання її недійсною.

З постанови від 01.06.2010 у справі № 14/361 вбачається, що суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для визнання недійсним договору поруки, виходячи із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи про те, що положення статуту позивача не обмежують органи управління товариства укладати договори поруки; позивачем не надано доказів того, що при укладенні спірного договору волевиявлення позивача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі.

Таким чином, зазначені судові рішення не підтверджують доводів заявника щодо неоднакового застосування норм матеріального права в подібних правовідносинах, а свідчать лише про наявність у згаданих справах різних обставин, залежно від яких суд касаційної інстанції дійшов відповідних правових висновків.

Крім того, як вбачається зі змісту заяви та доданих до неї документів, заявник посилається на постанову Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 23.09.2008 у справі № 47/185, однак до судових рішень, на які у відповідній заяві може бути здійснено посилання на підтвердження підстави, встановленої пунктом 1 статті 11116 ГПК України, не належать судові рішення Верховного Суду України в господарських та адміністративних справах, який відповідно до положень глав 4, 5 розділу ІІ Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції, а не судом касаційної інстанції.

З огляду на викладене Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116 - 11121 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити Галенку Олександру Григоровичу у допуску справи № 927/257/13-г до провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяН. Мележик
Судді:Н. Губенко
Н. Дунаєвська
Н. Кочерова
С. Самусенко