ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2014 р.
Справа № 5015/4864/11

За позовом: позивача-1: позивача-2:
позивача-3: позивача-4:
позивача-5:Заступника прокурора
Львівської області в інтересах держави
в особі Верховної Ради України, м. Київ;
Львівської обласної ради, м. Львів;
Державного агентства лісових ресурсів
України, м. Київ; Державного
підприємства «Львівське лісове
господарство», м. Львів-Винники,
Львівська обл.; Кабінету Міністрів
України, м. Київ;до
відповідача-1:Пустомитівської районної
державної адміністрації, м. Пустомити,
Львівська обл.;до
відповідача-2:Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, с. Шоломия,
Львівська обл.;до відповідача-3:Відділу
Держземагенства у Пустомитівському
районі Львівської області, м.
Пустомити, Львівська обл.;за участі
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивачів: Давидівська
сільська рада Пустомитівського району
Львівської області, с.
Давидів;про:визнання недійсними
розпоряджень, визнання недійсним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту на право власності на земельну
ділянку, зобов'язання повернути
земельну ділянку

Суддя - Крупник Р.В.

Секретар - Яслик Н.М.
Представники сторін:від прокуратури:
від позивача-1: від позивача-2: від
позивача-3: від позивача-4: від
позивача-5: від відповідача-1: від
відповідача-2: від відповідача-3: від
третьої особи:не з'явився; не з'явився;
Мельник А.І. - представник (довіреність
№01-вих-114 від 23.09.2014р.); не з'явився;
Коваль Р.М. - представник (довіреність
№310 від 08.09.2014р.); не з'явився; Корилкевич
П.В. - представник (довіреність №04/15-850
від 07.04.2014р.); ОСОБА_2, ОСОБА_5 - адвокат
(договір про надання правової допомоги
б/н від 27.10.2014р.); не з'явився; не
з'явився.Представникам сторін
роз'яснено права і обов'язки
передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв
про відвід судді та здійснення
технічної фіксації судового засідання
не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

23.08.2011 року на розгляд господарського
суду Львівської області подано позовну
заяву Заступника прокурора Львівської
області в інтересах держави в особі
позивачів: Верховної ради України,
Львівської обласної ради, Державного
агентства лісових ресурсів України, ДП
«Львівське лісове господарство»,
Кабінету Міністрів України до
відповідачів: Пустомитівської
районної державної адміністрації, ФОП
ОСОБА_2 та Управління Держкомзему у
Пустомитівському районі про визнання
недійсними розпоряджень, договору
купівлі-продажу та державного акту про
право власності на земельну ділянку.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 14.11.2012р. у справі
№ 5015/4864/11 (залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 07.07.2014р.)
позовні вимоги Заступника прокурора
Львівської області задоволено
повністю, а саме:

- Визнано недійсним розпорядження
Пустомитівської РДА №9 від 13.01.2006 року
«Про передачу земельної ділянки в
оренду ПП ОСОБА_2 для розміщення кафе на
території Давидівської сільської ради
за межами населеного пункту»,
відповідно до якого з користування
Львівського держлісгоспу
Винниківського лісництва вилучено
земельну ділянку площею 0,1 га. та
передано в оренду фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2;

- Визнано недійсним розпорядження
Пустомитівської РДА №379 від 06.05.2010 року
«Про продаж орендованої земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_2 на території Давидівської
сільської ради за межами населеного
пункту»;

- Визнано недійсним договір
купівлі-продажу вказаної земельної
ділянки від 07.05.2010 року, укладений між
Пустомитівською районною державною
адміністрацією та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2;

- Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯИ № 677724 від 19.05.2010 року, виданий
ОСОБА_2;

- Зобов'язано фізичну особу-підприємця
ОСОБА_2 повернути постійному
землекористувачу - ДП «Львівське
лісове господарство» земельну ділянку
площею 0,1 га, розташовану в кварталі 68
виділ 11 лісового заказника місцевого
значення «Винниківський».

Постановою Вищого господарського суду
України від 17.09.2014р. постанову
апеляційного суду та рішення місцевого
суду у справі № 5015/4864/11 скасовано, а
справу передано на новий розгляд до
господарського суду Львівської
області.

Направляючи справу на новий розгляд,
суд касаційної інстанції зазначив, що
для всебічного та об'єктивного
розгляду справи необхідно встановити,
де саме знаходиться земельна ділянка,
яка виступає предметом спору: чи то на
території Личаківського району м.
Львова, чи то на території Давидівської
сільської ради за межами населеного
пункту. Крім цього, залишилось
нез'ясованим питання власника
земельної ділянки на момент прийняття
спірних розпоряджень Пустомитівської
РДА. Також з метою всебічного
з'ясування обставин справи необхідно
залучити до участі у справі
Давидівську сільську раду, оскільки її
участь у справі буде сприяти
правильному вирішенню спору. Окрім
цього, Вищий господарський суд України
відзначив, що при розгляді справи
необхідно надати оцінку
правовідносинам сторін з позиції
непорушності права власності особи, з
урахуванням, в тому числі, і судової
практики Європейського суду з прав
людини, як інструменту функціонування
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, що є частиною
національного законодавства України.

07.10.2014р. внаслідок автоматизованого
розподілу, проведеного у відповідності
до ст. 2-1 ГПК України, справу передано на
розгляд судді Крупнику Р.В.

Ухвалою від 09.10.2014р. суд прийняв справу
до розгляду, сам розгляд призначив на
16.10.2014р. Крім цього, на виконання
вказівок ВГСУ, даною ухвалою суд
залучив до участі у справі Давидівську
сільську раду Пустомитівського району
Львівської області в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивачів.

В подальшому розгляд справи
відкладався на 30.10.2014р., 13.11.2014р. та на
27.11.2014р., з підстав, викладених у
відповідних ухвалах суду.

Ухвалою суду від 27.11.2014р. строк розгляду
справи продовжено до 23.12.2014р., а сам її
розгляд відкладено на 12.12.2014р. В
подальшому розгляд справи відкладено
на 22.12.2014р.

Прокурор в судове засідання 22.12.2014р. не
з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце його
проведення.

В письмових поясненнях №05/1-750вих-14 від
29.10.2014р. прокурор позовні вимоги
підтримує. З урахуванням вказівок ВГСУ,
викладених в постанові від 17.09.2014р.
додатково повідомляє, що спірна
земельна ділянка знаходиться на
території Давидівської сільської ради
за межами населеного пункту. На
території Личаківського району м.
Львова зареєстровано юридичну адресу
ДП «Львівське лісове господарство». З
приводу вказівок ВГСУ щодо надання
оцінки правовідносинам сторін з
позиції непорушності права власності
особи, зазначає, що прокуратурою
абсолютно підтверджується дана
позиція суду касаційної інстанції,
однак оскільки власником спірної
ділянки є держава в особі Верховної
Ради України, відтак жодних дій по
розпорядженню даною земельною
ділянкою районна державна
адміністрація не мала.

Представник Верховної Ради України в
судове засідання 22.12.2014р. не з'явився,
хоча належним чином був повідомлений
про час та місце його проведення. В
клопотанні №30/6-580(216314) від 25.11.2014р.
просить суд позов прокурора вирішити
відповідно до обставин справи та вимог
чинного законодавства України. Крім
цього просить судовий розгляд
здійснити за відсутності представника
Верховної Ради України.

Представник Львівської обласної ради в
судове засідання 22.12.2014р. з'явився,
позовні вимоги підтримав, просив їх
задоволити повністю.

В засіданні зазначив, що припинення
права постійного користування
земельними ділянками особливо цінних
земель з підстави добровільної відмови
від користування ними або шляхом їх
вилучення здійснюється за погодженням
з Верховною Радою України. Всупереч
вказаному законодавчому положенню
право користування землею Львівського
лісгоспу, підтверджене актом на право
користування від 14.10.1960 року припинено
не було. Жодних погоджень Верховної
Ради України в матеріалах справи не
міститься.

Представник Державного агентства
лісових ресурсів України в судове
засідання 22.12.2014р. не з'явився, хоча
належним чином був повідомлений про
час та місце його проведення.

Представник ДП «Львівський лісгосп» в
судове засідання 22.12.2014р. з'явився,
позовні вимоги підтримав, просив їх
задоволити повністю.

В засіданні зазначив, що вилучення
земельних ділянок природоохоронного
призначення здійснює виключно Кабінет
Міністрів України за погодженням із
Верховною Радою України. ДП
«Львівський лісгосп» являється
правонаступником Львівського
лісгоспзагу. Враховуючи
правонаступництво до виготовлення
нових документів, які засвідчують
право користування земельними
ділянками державної власності,
Львівський лісгосп користується
старими державними актами радянського
взірця та планово-картографічними
матеріалами лісовпорядкування.
Приналежність спірної земельної
ділянки до земель держлісфонду ДП
«Львівський лісгосп» станом на 2010 року
підтверджується кадастровими картами,
що наявні у відділі Держземагентства
Пустомитівського району та у
Давидівській сільській раді. Заказник
«Винниківський» створений відповідно
до рішення виконкому Львівської
облради 1984 року на землях
Винниківського лісництва в кварталах
49-71, 84-86 на площі 848 га. Зазначені
квартали відносяться до земель
Винничківської та Давидівської
сільських рад Пустомитівського району
за межами населених пунктів.
Відповідно заказник «Винниківський»
знаходиться на території
Пустомитівського району. Місце
розташування заказника та його площа з
часу створення не змінювалися, що
підтверджується положеннями та
охоронними зобов'язаннями. Будь-які
інші дані щодо району чи площі потрібно
вважати описками.

Представник Кабінету Міністрів
України в судове засідання 22.12.2014р. не
з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце його
проведення.

Представник Пустомитівської РДА в
судове засідання 22.12.2014р. з'явився,
проти позовних вимог заперечив, просив
відмовити в їх задоволенні повністю.

В засіданні наголосив, що для прийняття
оскаржуваних розпоряджень, ФОП ОСОБА_2
було подано ряд документів. В жодному
із цих документів не значилося про те,
що земельна ділянка відноситься до
лісового заказника місцевого значення
«Винниківський». У всіх висновках
зазначено про те, що земельна ділянка
знаходиться на території Давидівської
сільської ради за межами населеного
пункту. З урахуванням того, що
землевпорядна документація пройшла
державну землевпорядну експертизу у
Львівському обласному головному
управлінні земельних ресурсів
(висновок від 17.11.2005 року №3043) в
райдержадміністрації не було жодних
підстав не приймати оскаржуваних
розпоряджень.

ФОП ОСОБА_2 разом із представником в
судове засідання 22.12.2014р. з'явилися,
проти позовних вимог заперечили,
просили відмовити в їх задоволенні
повністю.

В засіданні наголосили, що придбаваючи
земельну ділянку ФОП ОСОБА_2 отримала
всі необхідні погодження органів, а
саме: погоджено місце розташування
земельної ділянки Давидівською
сільською радою, що підтверджено
Рішенням №76 від 2002 року; погоджено
генеральний план будівлі кафе на
території спірної земельної ділянки
Давидівським сільським головою та
директором Львівського лісопарку
22.08.2002 року; погоджено місце
розташування кафе на території спірної
земельної ділянки Державною
екологічною інспекцією, що
підтверджується рішенням №10-03/13 від
13.08.2002 року «Про попереднє погодження
місця розташування лісового кафе»;
отримано погодження на встановлення
кафе від відділу містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства Пустомитівської районної
державної адміністрації №142 від 22.08.2002
року; погоджено місце розташування
земельної ділянки Львівським обласним
головним управлінням земельних
ресурсів №04-14/461 від 12.11.2003 року;
погоджено місце розташування
земельної ділянки Пустомитівським
районним відділом земельних ресурсів,
згідно Висновку №531 від 17.10.2005 року;
отримано висновок щодо вибору
земельної ділянки під забудову
Пустомитівської райсанепідстанції
№192/01 від 25.10.2005 року; погоджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки Відділом містобудування та
архітектури за №498 від 27.10.2005 року.

Як зазначає представник відповідача-2 в
процесі погоджень жоден орган
державної влади не зазначав про те, що
спірна земельна ділянка знаходиться в
межах заказника місцевого значення
«Винниківський». Враховуючи зазначене,
в діях ФОП ОСОБА_2 спрямованих на
отримання у власність ділянки не було
жодних порушень, а відтак позбавлення
її права власності на ділянку
суперечитиме судовій практиці
Європейського суду з прав людини, як
інструменту функціонування Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, що є частиною
національного законодавства України.

Представник Відділу Дерземагенства у
Пустомитівському районі в судове
засідання 22.12.2014р. не з'явився, хоча
належним чином був повідомлений про
час та місце його проведення.

Представник третьої особи -
Давидівської сільської ради в судове
засідання 22.12.2014р. не з'явився, хоча
належним чином був повідомлений про
час та місце його проведення.

В письмових поясненнях №531 від 16.10.2014
року сільська рада зазначає, що
земельні ділянка, яка була надана у
власність ФОП ОСОБА_2 відповідно до
генерального плану знаходиться на
території Давидівської сільської ради.

В судове засідання 22.12.2014 року з'явився
також викликаний в порядку ст.30 ГПК
України головний інженер Львівської
державної лісовпорядної експедиції ВО
«Укрдержліспроект» ОСОБА_6.

В засіданні зазначив, що пакет
документів на створення Державного
ландшафтного заказника місцевого
значення «Винниківський» готує
Департамент екології та природних
ресурсів Львівської ОДА. Експедиція не
виготовляє Проект організації та
розвитку лісового господарства. Межі
Державного ландшафтного заказника
місцевого значення «Винниківський»
погоджувалися з ДП «Львівське ЛГ» і
закріплювалися в натурі межовими і
інформаційними знаками. Документація
на заказник «Винниківський»
затверджувалася рішенням Львівської
обласної ради від 09.10.1984р. №495.

Заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.01.2006 року розпорядженням голови
Пустомитівської РДА №9 «Про передачу
земельної ділянки в оренду ПП ОСОБА_2
для розміщення кафе на території
Давидівської сільської ради за межами
населеного пункту» вирішено вилучити
із землекористування Львівського
держлісгоспу Винниківського лісництва
земельну ділянку площею 0,1 га. та
передати ПП ОСОБА_2 в довгострокову
оренду терміном на 10 років земельну
ділянку (лісового фонду) площею 0,1 га.
для розміщення кафе на території
Давидівської сільської ради за межами
населеного пункту (Т.1 а.с.12).

23.01.2006 року, на виконання вказаного
Розпорядження, між Пустомитівською РДА
та ФОП ОСОБА_2 укладено Договір оренди
землі, який зареєстровано у
Пустомитівському районному відділі
Центру ДЗК Львівської регіональної
філії, про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис від 24.01.2006р. за
№04:06:458:00006 (Т.2 а.с.63-69).

06.05.2010 року розпорядженням голови
Пустомитівської РДА №379 «Про продаж
орендованої земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 на
території Давидівської сільської ради
за межами населеного пункту» вирішено
продати у власність орендовану
земельну ділянку ФОП ОСОБА_2 для
обслуговування кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»
площею 0,1 га. на території Давидівської
сільської ради за межами населеного
пункту та погодити вартість продажу
земельної ділянки в сумі 61 330,00 грн. без
ПДВ (Т.1 а.с.17).

07.05.2010 року між Пустомитівською РДА та
ФОП ОСОБА_2 укладено Договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
розташованої на території
Давидівської сільської ради
Пустомитівського району, загальною
площею 0,1 га., кадастровий №:08:000:0002
(Т.1 а.с.18-19). На виконання даного
Договору ФОП ОСОБА_2 сплачено вартість
земельної ділянки у розмірі 61330,00 грн.,
що підтверджується квитанцією від
11.05.2010 року (Т.2 а.с.35).

19.05.2010 року ФОП ОСОБА_2 видано Державний
акт на право власності на земельну
ділянку серія ЯИ №677724 (Т.1 а.с.20).

З матеріалів справи вбачається, що
06.08.2010 року директор ДП «Львівське
лісове господарство» звернувся до
Львівського міжрайонного
природоохоронного прокурора та
начальника Державної екологічної
інспекції у Львівській області з
проханням провести розслідування
факту самовільного захвату і
будівництва на території заказника
«Винниківський», оскільки в кварталі
№68, виділ 11 Винниківського лісництва
гр. ОСОБА_7 самовільно проводить
будівництво лісового кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1». Дана територія
держлісфонду входить в склад лісового
заказника «Винниківський», який
засновано рішенням Львівської
обласної ради від 09.04.1984 р. №495 (Т.1 а.с.23).

Листом від 16.09.2010р. №01-16/12-4087 головне
Управління Держкомзему у Львівській
області повідомило Львівського
міжрайонного природоохоронного
прокурора та директора ДП «Львівське
лісове господарство», що перевіркою з
виїздом на місце встановлено, що
земельна ділянка пл. 0,1 га.
використовується гр. ОСОБА_2 для
обслуговування кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» на
території лісового заказника
«Винниківський» згідно Державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯИ №677724 від 19.05.2010р.,
реєстраційний №01:10:458:00081, виданого на
підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки реєстраційний №777
від 07.05.2010р. Фактів порушення вимог
земельного законодавства не виявлено
(Т.1 а.с.24).

Листом від 08.09.2010 р. №05-3816 заступник
начальника Державної екологічної
інспекції у Львівській області
повідомив директора ДП «Львівський
лісгосп», що в ході проведеної
перевірки самовільного будівництва
лісового кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» в кварталі
68 виділ 11 на території лісового
заказника «Винниківський»
встановлено, що вищенаведене
будівництво суперечить ст.ст. 51-54
Закону України «Про
природно-заповідний фонд» (Т.1 а.с.25).

На підставі матеріалів справи судом
встановлено, що відповідно до
класифікації території та об'єктів
природно-заповідного фонду
Української РСР, введеної в дію
постановою Ради Міністрів УРСР №311 від
22.07.1983, рішенням виконкому Львівської
обласної ради №495 від 09.10.1984 «Про мережу
територій та об'єктів
природно-заповідного фонду області»
засновано ландшафтний заказник
«Винниківський» (Т.2 а.с.107-108).

Користувачем земельної ділянки, на
якій розміщений вищевказаний заказник,
на підставі акту на право користування
землею від 14.10.1960 року є Львівський
лісгосп (Т.2 а.с.119-121)

Як вбачається з Додатку №1 до рішення
№495 від 09.10.1984 року загальна площа
заказнику «Винниківський» - 848 га., він
знаходиться на території
Пустомитівського району в кварталах
№49-71; 84-86 та перебуває у віданні
Львівського лісгоспзагу (Т.2 а.с.110).

Відповідно до Положення про державний
ландшафтний заказник місцевого
значення «Винниківський»,
затвердженого 14.02.1986 року заказник
входить до складу природно-заповідного
фонду Львівської області (Т.6 а.с.64-65).
Охоронне зобов'язання зареєстровано в
Обласній інспекції з охорони природи
09.04.1986 року (Т.6 а.с.66).

Рішенням сесії Львівської обласної
ради №209 від 31.07.1997 року «Про
впорядкування природно-заповідного
фонду області» ландшафтний заказник
перейменовано в лісовий заказник
«Винниківський» і включено до
природно-заповідного фонду України (Т.2
а.с.103-104).

Відповідно до положення про лісовий
заказник місцевого значення
«Винниківський», затвердженого 03.04.2000
року, заказник входить до
природно-заповідного фонду України,
загальна його площа 848 га, розташований
на території Личаківського району м.
Львова в кварталах №№49-71, 84-86 (до складу
якого входить квартал 68 виділ 11) (Т.1
а.с.94-97). Охоронне зобов'язання
зареєстровано 22.02.1999 року та
землекористувачем визначено
Львівський ліспаркгосп ДЛГО
«Львівліс» (Т.1 а.с.93).

З Положення про лісовий заказник
місцевого значення «Винниківський»,
затвердженого у 2010 році вбачається, що
останній входить до
природно-заповідного фонду України,
його площа становить 848 га,
розташований у Винниківському
лісництві на території
Пустомитівського району, в кварталах
№№49-71, 84-86 ДП «Львівське лісове
господарство» (Т.1 а.с.35-38). Відповідно до
охоронного зобов'язання №04-05-2976 від
16.05.2011 р. Держуправління охорони
навколишнього природного середовища в
Львівській області передано під
охорону землекористувачу ДП
«Львівське лісове господарство»
заповідний об'єкт-лісовий заказник
місцевого значення «Винниківський»,
площею 848 га, розташований в
Пустомитівському районі на території
Винниківського лісництва, квартали №№
49-71, 84-86 (Т.1 а.с.40).

Направляючи дану справу на новий
розгляд, Вищий господарський суд
України зазначив, що для всебічного та
об'єктивного розгляду справи необхідно
встановити де саме знаходиться
земельна ділянка, яка виступає
предметом спору: чи то на території
Личаківського району м. Львова, чи то на
території Давидівської сільської ради
за межами населеного пункту.

На виконання даних вказівок, на новому
розгляді судом запропоновано
учасникам судового процесу призначити
в даній справі земельно-технічну
експертизу щодо визначення
місцезнаходження спірної земельної
ділянки, а також входження її до
лісового заказника «Винниківський».

Водночас, прокурор, представник ДП
«Львівський лісгосп» та представник
ФОП ОСОБА_2 заперечили щодо проведення
земельно-технічної експертизи,
оскільки вважають її недоцільною, так
як в матеріалах справи достатньо
доказів для прийняття рішення. Крім
цього повідомили, що оплачувати
вказану експертизу не будуть (Т.7
а.с.105-107). Представник Пустомитівської
РДА проти проведення експертизи не
заперечив, але повідомив, що кошти для
її проведення в райдержадміністрації
не передбачені (Т.7 а.с.98).

Враховуючи зазначене, суд розглядає
справу за наявними в ній матеріалами.

Як вбачається з Акту попереднього
погодження місця розташування об'єкта
будівництва (розширення, реконструкція
існуючого) (Т.6 а.с.191) земельна ділянка,
яка пропонується для будівництва
лісового кафе на 16 місць знаходиться в
зоні відпочинку Винниківського
лісництва в кварталі 68 виділ 11 (біля
перехрестя автодоріг Західний обхід м.
Львова та Львів-Бібрка).

Листом від 28.02.2011 р. №04-05-1162 начальник
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Львівській області надав інформацію
директору ДП «Львівський лісгосп» про
входження кварталу 68 виділу 11
Винниківського лісництва до території
лісового заказника місцевого значення
«Винниківський». Даний заповідний
об'єкт розташований у кварталах 49-71, 84-86
Винниківського лісництва, отже, кв. 68
вид. 11 входить до території лісового
заказника «Винниківський» (Т.1 а.с.86).

На підтвердження доводів про те, що
спірна земельна ділянка входить в межі
заказнику місцевого значення
«Винниківський» ДП «Львівське лісове
господарство» надало
планово-картографічні матеріали
лісовпорядкування, а саме: витяги з
Державного лісового кадастру станом на
2002 рік та 1996 рік (Т.6 а.с. 114-122), витяги з
проектів організації та розвитку
лісового господарства ДП «Львівське
лісове господарство» (таксаційні
описи, відомості поквартальних
підсумків) станом на 1991 рік, 2002 рік, 2011
рік (Т.6 а.с.130-160), копії планшетів
лісовпорядкування 1970 року, 1990 року та
2001 року (Т.6 а.с. 181-183), а також Паспорт
державного ландшафтного заказнику
«Винниківський» від 27.06.1986 року (Т.6
а.с.174-175).

В письмових поясненнях від 26.11.2014р. ДП
«Львівський лісгосп» зазначає, що
заказник «Винниківський» створений на
землях Винниківського лісництва в
кварталах 49-71, 84-86 на площі 848 га.
Зазначені квартали відносяться до
земель Винничківської та Давидівської
сільських рад Пустомитівського району
за межами населених пунктів.
Відповідно заказник «Винниківський»
знаходиться на території
Пустомитівського району. Місце
розташування заказника та його площа з
часу створення не змінювалися, що
підтверджується положеннями та
охоронними зобов'язаннями. Будь-які
інші дані щодо району чи площі потрібно
вважати описками. Разом з тим,
відповідно до існуючих норм, при
проведенні базового
лісовпорядкування, територія земель в
межах одного кварталу повинна
відноситися до однієї
адміністративної одиниці, тобто
розподіл одного кварталу на дві чи
більше сільських рад не допускається.
При цьому, квартальна сітка розділяє
лісові масиви в основному на рівні
квадрати розміром 500Х500 метрів.
Враховуючи те, що основою обліку земель
держлісфонду був облік по
адміністративних районах, таксаторами
могли бути допущені неточності щодо
віднесення окремих земельних ділянок
до конкретних адміністративних
утворень. В радянські часи державні
акти на постійне користування лісами
видавалися на території в межах району,
а не адмін. утворень. У зв'язку із
зазначеним, частина кварталу №68, а саме
виділ 9 та 11 не відносилися до території
Винничківської сільської ради. Така
описка була виправлена після
проведення лісовпорядкування 2010 року.
Після виправлення описки, спірна
земельна ділянка відноситься до
території Давидівської сільської ради
за межами населеного пункту(Т.6 а.с.111-113).

В письмових поясненнях №531 від 16.10.2014р.
Давидівська сільська рада зазначає, що
земельна ділянка, яка виступає
предметом спору, площею 0,1 га.,
кадастровий №:08:000:0002 відповідно
до генерального плану знаходиться на
території Давидівської сільської ради
(Т.6 а.с.13).

Прокурор в пояснення №05/1-750вих-14 від
29.10.2014р. зазначає, що спірна земельна
ділянка на території заказнику
«Винниківський» знаходиться на
території Давидівської сільської ради
за межами населеного пункту. Натомість,
на території Личаківського району м.
Львова зареєстровано юридичну адресу
ДП «Львівське лісове господарство», що
підтверджується Довідкою з ЄДРПОУ (Т.6
а.с.46).

В судовому засіданні представники
Пустомитівської РДА та ФОП ОСОБА_2 теж
визнавали той факт, що спірна земельна
ділянка знаходиться на території
Давидівської сільської ради.

З огляду на викладене, судом
встановлено, що земельна ділянка, яка
виступає предметом спору, площею 0,1га.,
кадастровий №:08:000:0002, яку
розпорядженням Пустомитівської РДА №9
від 13.01.2006 року вилучено із
землекористування Львівського
держлісгоспу Винниківського лісництва
знаходиться на території Давидівської
сільської ради за межами населеного
пункту та станом на момент її вилучення
входила до складу земель заказнику
місцевого значення «Винниківський».

Разом з тим, суд бере до уваги і
наступні обставини справи.

Як вбачається з Довідки форми 6-зем (Т.7
а.с.3) станом на 01.01.2006 рік за Львівським
ЛПГ на території Давидівської
сільської ради обліковувалося 313,00 га.
земель, в тому числі 3,00 га.
сільськогосподарських угідь та 310,00 га.
лісовкритих земель. З загальної площі
313,00 га., як землі природоохоронного
призначення обліковувалися землі
площею 152,00 га.

В листі №01-14/06-4919 від 24.11.2014 року (Т.7 а.с.2)
відділ Держземагентства у
Пустомитівському районі повідомляє, що
земельна ділянка площею 0,1 га., яка була
надана ОСОБА_2, на території
Давидівської сільської ради для
розміщення кафе станом на 01.01.2006р.,
обліковувалася за Львівським ЛПГ як
землі лісогосподарського призначення.

В листах №01-14/06-5354 від 08.12.2014р. та
№01-14/07-5384 від 09.12.2014р. (Т.7 а.с.97, 103) Відділ
Держземагентства у Пустомитівському
районі повідомляє, що надати
інформацію з приводу того, чи
відносилася спірна земельна ділянка до
особливо цінних земель станом на 01.01.2006
року являється неможливим, оскільки
межі земель природоохоронного
призначення не були встановлені на
місцевості і не були відображені на
жодному планово-картографічному
матеріалі, які знаходилися у Відділі
Держземагентства.

При цьому суд зазначає, що в ході
розгляду справи, позивачами не надано
належних доказів того, що землі
заказника місцевого значення
«Винниківський» були встановлені на
місцевості і закріплювалися в натурі
межовими і інформаційними знаками.

Як встановлено судом, для отримання в
оренду спірної земельної ділянки, ФОП
ОСОБА_2 одержала ряд погоджень в
органах державної влади, місцевого
самоврядування та ДП «Львівський
лісгосп».

Так, в липні 2002 року виконавчим
комітетом Давидівської сільської ради
прийнято рішення №76 «Про надання
дозволу гр. ОСОБА_2 на встановлення
збірно-розбірного павільйону під кафе
на землях лісопаркового господарства»
(Т.7 а.с.28).

13.08.2002 року Державна екологічна
інспекція погодила розміщення кафе на
16 місць в зоні відпочинку
Винниківського лісництва (кв.68 вид.11)
(Т.7 а.с.5-6).

22.08.2002 року встановлення кафе із
збірних дерев'яних конструкцій на
території Винниківського лісництва
Львівського ліспаркгоспу погодив
Відділ містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства (Т.7
а.с.7).

В листі №299 від 22.09.2003 року директор
Львівського держлісгоспу надав ФОП
ОСОБА_2 право короткотермінової оренди
земельної ділянки площею 0,1 га., кв.48,
вид.11 Винниківського лісництва (Т.7
а.с.8). Як з'ясовано судом, в даному листі
допущено технічну описку щодо номеру
кварталу.

Листом №04-14/461 від 12.11.2003 року Львівське
обласне головне управління земельних
ресурсів погодило місце розташування
та відведення земельної ділянки під
розміщення кафе (Т.7 а.с.9).

Крім цього, головою Пустомитівської
РДА було затверджено Акт попереднього
погодження місця розташування об'єкта
будівництва в зоні відпочинку
Винниківського лісництва в кварталі 68
виділ 11 (біля перехрестя автодоріг
Західний обхід м. Львова та
Львів-Бібрка) (Т.7 а.с.10-11). Вказаний акт
погоджено в т.ч. і директором
Львівського лісового господарства. При
цьому, жодних застережень, що це землі
заповідника у вказаному акті не
міститься.

В листі №411 від 30.10.2003 року Львівська
державна лісовпорядна експедиція
«Львівдержліспроект» надала ФОП
ОСОБА_2 таксаційну характеристику
ділянки наданої на проведення
підприємницької діяльності у
Винниківському лісництві Львівського
ДЛГ квартал 68 виділ 11 на площі 0,1 га. (Т.7
а.с.14). Як вбачається з вказаного листа,
лісовпорядна експедиція не вказала в
ньому, що ділянка розташована на землях
заказника.

Як встановлено судом Проект
будівництва кафе було погоджено усіма
необхідними органами, в тому числі і
директором Львівського ліспаркгоспу
(Т.7 а.с.15-18).

28.10.2005 року проект відводу земельної
ділянки для розміщення закладу
громадського харчування в с. Давидів
погоджено в Екологічній інспекції з
охорони навколишнього природного
середовища, що підтверджується
Висновком №12/149 від 28.10.2005 року (Т.7
а.с.25-26).

17.11.2005 року проект відведення земельної
ділянки ФОП ОСОБА_2 пройшов державну
експертизу в Львівському обласному
головному Управлінні земельних
ресурсів, що підтверджується Висновком
№3043 (Т.7 а.с.37-38).

21.12.2005 року ФОП ОСОБА_2 здійснено
розрахунок втрат лісогосподарського
виробництва, спричинених вилученням
лісових угідь під розміщення кафе у
розмірі 22,222 тис.грн. (Т.7 а.с.27). Вказані
втрати були виплачені ФОП ОСОБА_2, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи квитанціями про оплату (Т.7
а.с.100-102).

Як встановлено судом, в жодному із
виданих ФОП ОСОБА_2 дозвільних
документів не було вказано про те, що
земельна ділянка, яка пропонується для
розміщення кафе входить в межі
заказнику «Винниківський».

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Пустомитівського районного
суду Львівської області №1-п/1316/3/2012 від
06.02.2012 року (Т.4 а.с.44-45) у зв'язку із
закінченням строків давності
звільнено ОСОБА_8 від кримінальної
відповідальності та закрито
кримінальну справу про його
обвинувачення за ст.367 ч.1 КК України.

При цьому Пустомитівським районним
судом Львівської області встановлено,
що ОСОБА_8, перебуваючи на посаді
державного інспектора з охорони
навколишнього природного середовища в
Пустомитівському районі, вчинив
злочин, передбачений ст.367 ч.1 КК
України, а саме: при погодженні місця
розташування земельної ділянки для
розміщення тимчасового кафе на
території Давидівської сільської ради
видав висновки №10-03/13 від 13.08.2002 року та
№12/149 від 28.10.2005 року про погодження
місця розташування лісового кафе на 16
місць в зоні відпочинку Винниківського
лісництва ДП «Львівський лісгосп» в
кварталі 68 виділ 11, в яких не вказав, що
вказана земельна ділянка лісового
фонду розташована в межах території
природно-заповідного фонду - лісового
заказника «Винниківський».

Встановивши наведені обставини справи,
суд вважає, що в позові слід відмовити,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЗУ«Про охорону
навколишнього природного середовища»
(в редакції станом на 13.01.2006р.) особливій
державній охороні підлягають
території та об'єкти
природно-заповідного фонду України й
інші території та об'єкти, визначені
відповідно до законодавства України.

У відповідності до ч. 2 ст. 61 зазначеного
Закону до складу природно-заповідного
фонду України входять державні
заповідники, природні національні
парки, заказники, пам'ятки природи,
ботанічні сади, дендрологічні та
зоологічні парки, парки-пам'ятки
садово-паркового мистецтва, заповідні
урочища.

Згідно ст. 44 ЗК України (в редакції
станом на 13.01.2006р.) до земель
природно-заповідного фонду
включаються природні території та
об'єкти (природні заповідники,
національні природні парки, біосферні
заповідники, регіональні ландшафтні
парки, заказники, пам'ятки природи,
заповідні урочища), а також штучно
створені об'єкти (ботанічні сади,
дендрологічні парки, зоологічні парки,
парки-пам'ятки садово-паркового
мистецтва).

Землі природно-заповідного фонду
України, а також землі територій та
об'єктів, що мають особливу екологічну,
наукову, естетичну, господарську
цінність і є об'єктами комплексної
охорони, належать до земель
природоохоронного та
історико-культурного призначення. На
землях природоохоронного та
історико-культурного призначення
забороняється будь-яка діяльність, яка
негативно впливає або може негативно
впливати на стан природних та
історико-культурних комплексів та
об'єктів чи перешкоджає їх
використанню за цільовим призначенням
(ст. 7 ЗУ «Про природно-заповідний фонд
України» в редакції станом на 13.01.2006р.).

За приписами ч. 3 ст. 142 ЗК України
припинення права постійного
користування земельною ділянкою у разі
добровільної відмови землекористувача
здійснюється за його заявою до
власника земельної ділянки.

Згідно з п. "ґ" ст. 6 ЗК України до
повноважень Верховної Ради України в
галузі земельних відносин належить,
зокрема, погодження питань, пов'язаних
з вилученням (викупом) особливо цінних
земель, а згідно п. "а" ст. 13 цього
Кодексу до повноважень Кабінету
Міністрів України в галузі земельних
відносин належить розпорядження
землями державної власності в межах,
визначених цим Кодексом.

За змістом ст. 149 ЗК України вилучення
земельних ділянок провадиться за
згодою землекористувачів на підставі
рішень Кабінету Міністрів України
відповідно до їх повноважень. Кабінет
Міністрів України вилучає земельні
ділянки державної власності, які
перебувають у постійному користуванні,
- ріллю, багаторічні насадження для
несільськогосподарських потреб, ліси
першої групи площею понад 10 гектарів, а
також земельні ділянки
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного призначення, крім
випадків, визначених частинами п'ятою -
восьмою цієї статті, та у випадках,
визначених статтею 150 цього Кодексу.

Статтею 150 ЗК України встановлено, що до
особливо цінних земель відносяться
землі природно-заповідного фонду та їх
вилучення для несільськогосподарських
потреб не допускається, за винятком
випадків, визначених частиною другою
цієї статті, а саме, за постановою
Кабінету Міністрів України або за
рішенням відповідної місцевої ради,
якщо питання про вилучення (викуп)
земельної ділянки погоджується
Верховною Радою України.

Як вже зазначалося, судом встановлено,
що земельна ділянка, яка виступає
предметом спору, площею 0,1га.,
кадастровий №:08:000:0002, яку
розпорядженням Пустомитівської РДА №9
від 13.01.2006 року вилучено із
землекористування Львівського
держлісгоспу Винниківського лісництва
знаходиться на території Давидівської
сільської ради за межами населеного
пункту та станом на момент її вилучення
входила до складу земель заказнику
місцевого значення «Винниківський», а
відтак являлася землею
природно-заповідного фонду. При цьому,
користувачем земельної ділянки, на
якій розміщений вищевказаний заказник,
на підставі акту на право користування
землею від 14.10.1960 року є Львівський
лісгосп.

Направляючи дану справу на новий
розгляд ВГСУ дав вказівки з'ясувати
питання власника земельної ділянки на
момент прийняття спірних розпоряджень
Пустомитівської РДА.

Враховуючи дані вказівки, а також з
огляду на наведені положення чинного
законодавства України суд зазначає, що
на момент прийняття розпорядження
Пустомитівської РДА №9 від 13.01.2006 року,
спірна земельна ділянка перебувала в
державній власності. Вилучати вказану
земельну ділянку вправі був Кабінет
Міністрів України за погодженням із
Верховною Радою України.

Разом з тим суд бере до уваги і вказівку
ВГСУ, що при розгляді справи необхідно
надати оцінку правовідносинам сторін з
позиції непорушності права власності
особи, з урахуванням, зокрема, того, що
відповідно до рішення Європейського
суду з прав людини від 24.06.2003 року
«Стретч проти Сполученого
Королівства» («Stretch v. the United Kingdom», №
44277/98) визнання недійсним договору,
згідно з яким покупець отримав майно
від держави, та подальше позбавлення
його цього майна (на підставі того, що
державний орган порушив закон при
укладенні договору і за відсутності
порушень, допущених самим покупцем) є
неприпустимим.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

А тому суд зазначає наступне.

Законом України «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції» ратифіковано Конвенцію про
захист прав і основних свобод людини 1950
року (далі Конвенція), Перший протокол
та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст.9 Конституції
України чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Положеннями ст. 17 ЗУ «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
закріплено обов'язок судів
застосовувати при розгляді справ
вказану Конвенцію і протоколи до неї
та практику Європейського суду з прав
людини як джерело права.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Як зазначив Верховний Суд України в
Постанові №6-92цс13 від 18.09.2013 року
основною метою ст. 1 Першого протоколу
до Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод є попередження
свавільного захоплення власності,
конфіскації, експропріації та інших
порушень безперешкодного користування
своїм майном. При цьому в своїх
рішеннях Європейський суд з прав
людини постійно вказує на необхідність
дотримання справедливої рівноваги між
інтересами суспільства та
необхідністю дотримання
фундаментальних прав окремої особи
(наприклад, рішення у справі «Спорронг
і Льоннрот проти Швеції» («Sporrong and Lonnroth
v. Sweden») від 23 вересня 1982 року,
«Новоселецький проти України» від 11
березня 2003 року, «Федоренко проти
України» від 1 червня 2006 року).
Необхідність забезпечення такої
рівноваги відображено в структурі
статті 1 зазначеного Першого протоколу.
Зокрема, необхідно щоби була дотримана
обґрунтована пропорційність між
застосованими заходами та
переслідуваною метою, якої намагається
досягти держава шляхом позбавлення
особи її власності.

Особу може бути позбавлено її
власності лише в інтересах
суспільства, на умовах, передбачених
законом і загальним принципами
міжнародного права, а при вирішенні
питання про можливість позбавлення
особи власності має бути дотримана
справедлива рівновага між інтересами
суспільства та правами власника.

За обставинами справи «Стретч проти
Сполученого Королівства» заявник в 1969
році уклав договір оренди земельної
ділянки строком на 22 роки. Відповідно
до умов цього договору він за власні
кошти побудував на цій земельній
ділянці кілька будівель для легкої
промисловості, які здав в суборенду.
Договір оренди також надавав йому
право в подальшому продовжити оренду
ще на 21 рік. У 1990 році заявник повідомив
місцеву владу про намір продовжити
договір оренди, в процесі переговорів
він погодився на збільшення орендної
плати. Однак, орган місцевої влади
повідомив заявника, що продовження
договору оренди відбутися не може,
оскільки, погодившись з умовою
договору про можливість його
пролонгації, орган місцевої влади
перевищив свої повноваження.

Застосовуючи положення ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод до
обставин цієї справи, Європейський суд
з праві людини вказав на таке. Заявник
погодився з умовами договору оренди з
огляду на те, що надалі він зможе
продовжити термін його дії, і жодна із
сторін не знала, що існувала якась
юридична перешкода цій умові. У
ситуації, яка склалася, заявник мав
право, принаймні, очікувати на законних
підставах, що він зможе продовжити
термін дії договору, і таке очікування
в цілях застосування положень ст. 1
Першого протоколу до Конвенції можна
вважати складовою частиною його права
власності, наданого йому за договором
оренди.

Вирішуючи питання про те, чи був
дотриманий сторонами справедливий
баланс між інтересами суспільства та
правами заявника, Європейський суд з
прав людини відзначив, що місцева влада
отримала узгоджену з заявником орендну
плату і не стояло питання про те, що дії
органу влади були спрямовані проти
інтересів суспільства чи що
порушувалися інтереси якоїсь третьої
сторони, або що продовження терміну
оренди могло бути всупереч з
якою-небудь передбаченою законом
функцією органу влади. Оскільки сама
місцева влада при укладенні договору
вважала, що вона має право продовжити
термін його дії, то заявник міг на
розумних підставах сподіватися на
виконання цих умов. Він не тільки мав
право законного очікування отримання
майбутніх доходів від зроблених ним
капіталовкладень, але можливість
продовження терміну дії договору
оренди була важливим елементом його
підприємницької діяльності з огляду на
зобов'язання, взяті ним на себе у
зв'язку з експлуатацією побудованих
будівель, і взагалі періоду часу, що
скоротився, за який він міг
розраховувати на відшкодування своїх
витрат.

У вказаній справі Європейський суд з
прав людини дійшов висновку, що
оскільки особу позбавили права на
майно лише з тих підстав, що порушення
були вчинені з боку органу публічної
влади, а не громадянина, в такому
випадку мало місце непропорційне
втручання у право заявника на мирне
володіння ним своїм майном та
відповідно, відбулось порушення статті
1 Першого протоколу Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод.

Верховний Суд України, розглянувши
скаргу Промислово-фінансового
консорціуму «Придніпров'я» про
перегляд за винятковими обставинами
постанови Вищого господарського суду
України від 26 серпня 2005 року та
постанови Київського апеляційного
господарського суду від 25 липня 2005 року
у справі за позовом Генерального
прокурора України в інтересах держави
в особі Кабінету Міністрів України до
Фонду державного майна України та ПФК
"Придніпров'я" про визнання недійсними
актів та договорів, у Постанові від
14.03.2007 р. застосовував рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Стретч проти Сполученого
Королівства» та зазначив, що «самі по
собі допущені органами публічної влади
порушення при визначенні умов та
порядку приватизації не можуть бути
безумовною підставою для визнання
приватизаційних договорів недійсними,
повернення приватизованого майна
державі в порушення права власності
покупця, якщо вони не допущені в
наслідок винної, протиправної
поведінки самого покупця».

З огляду на викладене суд зазначає, що
23.01.2006 року між Пустомитівською РДА та
ФОП ОСОБА_2 укладено Договір оренди
земельної ділянки загальною площею 0,1
га. для розміщення кафе строком на 10
років. За умовами п.10.3 вказаного
Договору ФОП ОСОБА_2 має право
першочергового викупу орендованої
земельної ділянки. На вказаній
земельній ділянці ФОП ОСОБА_2 за власні
кошти споруджено лісове кафе. Зважаючи
на те, що для розміщення лісового кафе
та для укладення Договору оренди ФОП
ОСОБА_2 отримала погодження та дозволи
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та
постійного землекористувача земельної
ділянки, а також те, що проект
відведення пройшов державну
землевпорядну експертизу, жодна із
сторін Договору не знала, що існувала
юридична перешкода для його укладення.
Оскільки сама Пустомитівська РДА при
укладенні договору вважала, що вона має
право вилучати земельну ділянку в ДП
«Львівський лісгосп» та в подальшому
продати вказану ділянку, то ФОП ОСОБА_2
на розумних підставах сподівалася, як
на придбання у власність цієї ділянки,
так і на отримання майбутніх доходів
від зроблених нею капіталовкладень в
розвиток кафе.

Відтак, ФОП ОСОБА_2 добросовісно
отримала в оренду спірну земельну
ділянку, на якій спорудила лісове кафе,
не знаючи та не маючи підстав вважати
про те, що Пустомитівська РДА діяла
ultraviresі (поза компетенцією) З огляду на
це ФОП ОСОБА_2 мала щонайменше
легітимні сподівання щодо можливості
використовувати відповідну земельну
ділянку та споруджене на ній лісове
кафе в її господарській діяльності.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи місцевий бюджет отримав від ФОП
ОСОБА_2 спочатку узгоджений розрахунок
втрат лісогосподарського виробництва,
спричинених вилученням лісових угідь
під розміщення кафе, а в подальшому
орендну плату та плату за придбання
земельної ділянки у власність і не
стояло питання про те, що дії
Пустомитівської РДА були спрямовані
проти інтересів суспільства чи що
порушувалися інтереси ДП «Львівський
лісгосп».

Крім цього, в справі, яка розглядається,
звернення прокурора до суду спрямоване
на відновлення законності при
вилученні та передачі земельної
ділянки з державної власності у
приватну з метою повернення постійному
користувачу земельної ділянки, яка
вибула з його користування.

Водночас, судом встановлено, що на
придбаній земельній ділянці ФОП ОСОБА_2
побудовано об'єкти нерухомого майна, на
котрі оформлено право власності, що
підтверджується Витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно №25573105 від 15.03.3010р.

За приписами ч.1 ст.120 ЗК України до
особи, яка набула право власності на
жилий будинок, будівлю або споруду
переходить право власності на земельну
ділянку або її частину, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення.

За таких умов повернення земельної
ділянки ДП «Львівське лісове
господарство» без вирішення питання
про право власності ФОП ОСОБА_2 на
відповідні об'єкти нерухомого майна є
неможливим.

З огляду на викладене, задоволення
позовних вимог про визнання недійсними
оскаржуваних розпоряджень та договору
купівлі-продажу земельної ділянки
матиме наслідком порушення Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
оскільки буде непропорційним
переслідуваній позивачем меті. А тому,
суд приходить до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд зазначає таке.

Станом на день подання даної позовної
заяви судові витрати складалися із
державного мита у розмірі 85,00 грн. та
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу у
розмірі 236,00 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України при
відмові в позові судовий збір
покладається на позивача. При цьому,
якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї судовий збір
незалежно від результатів вирішення
спору.

Враховуючи той факт, що позов в даній
справі заявлено прокурором, який
звільнений від сплати судового збору, а
також те, що на думку суду, спір в даній
справі виник внаслідок неправильних
дій позивача-4 - ДП «Львівське лісове
господарство», які полягають у
неповідомленні ним при погодженні ФОП
ОСОБА_2 проекту будівництва кафе та
наданні їй дозволу на оренду спірної
земельної ділянки того факту, що
вказана земельна ділянка входить в
межі заказника «Винниківський»,
державне мито та витрати на ІТЗ
судового розгляду слід стягнути з ДП
«Львівське лісове господарство» в
дохід державного бюджету України.

Таким чином, керуючись ст.ст. 2, 4-3, 12, 29, 33,
34, 35, 43, 49, 82-85, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Стягнути з ДП «Львівське лісове
господарство» (79495, Львівська обл., м.
Львів, м. Винники, вул. Аадеміка
Яворницького, 34; ) в
дохід Державного бюджету України 85,00
грн. державного мита та 236,00 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

3. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили відповідно до
ст. 116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93
ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення. Повний
текст рішення складено та підписано
29.12.2014р.

Суддя
Крупник Р.В.