номер провадження справи 7/88/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2014 Справа № 908/4317/14

За позовом: Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради, м. Запоріжжя.

до відповідача: Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області в особі Управління Державного казначейства служби України у Хортицькому районі м. Запоріжжя Запорізької області.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради,м. Запоріжжя.

Суддя Н.С. Кутіщева - Арнет

Представники:

Від позивача: Скуріхін О.В., довіреність № 01.01-24/40 від 13.11.2014р.

Від відповідача: Антоненко Н.О.,посвідчення № 5 від 21.08.2013р.

Від третьої особи: Фанін П.В., довіреність № 151/01/01-10 від 24.10.2014р.

Заявлено позов Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради до Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області в особі Управління Державного казначейства служби України у Хортиць кому районі м. Запоріжжя в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщеня та повернення нежитлового приміщення, шляхом підписання акту прийому-передачі.

Ухвалою суду від 27.10.2014р. позовну заяву прийнято до розгляду, присвоєно провадженню № 7/88/14, судове засідання призначено на 17.11.2014р. В судовому засіданні оголошувалась перерва до 08.12.2014р. В продовженому 08.12.2014р. судовому засіданні оголошувалась перерва до 24.12.2014р.

Ухвала суду була направлена в установленому законом порядку на адреси, зазначені позивачем у позовній заяві.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГС від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування ГПК України", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК (1798-12 ).

Відповідно до п. п. 3.9.2, 3.9.3 Постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування ГПК України", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні, протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК) (1798-12), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними у справі матеріалами.

Крім того, неявка в судове засідання представників сторін не звільняє сторони від обов'язку і не позбавляє можливості надати необхідні матеріали, які судом витребувані чи сторони хотіли б надати до справи.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їх процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 4-5 ГПК України, невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим кодексом та іншими законами України.

До суду 14.11.2014р. від третьої особи надійшла заява, в якій третя особа підтримує заявлені позовні вимоги позивача.

До суду 14.11.2014р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі.

До суду 02.12.2014р. від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить суд:

1: Визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення та комунальної послуги №3-Б/1 від 10.09.1998 року та всі додатки до нього, а саме: № 1 від 03.11.2006 року, №2 від 29.12.2006 р., б/н від 15.03.02р., № 4 від 03.01.2013р., б/н від 10.10.2011р., № 1 від 26.01.2011р., № 3 від 24.06.2010р., № 2 від 29.04.2010р., № 3 від 07.09.2009р., № 2 від 26.02.2008р., № 1 від 11.01.2008р.,№ 3 від 26.11.12р., № 2 від 28.02.12р., № 1 від 18.01.12р., № 4 від 25.11.11р.. № 3 від 28.09.11р., № 1 від 25.05.05р., б/н від 16.04.06р., №2 від 15.02.09р., № 1 від 16.01.2009р.

2: Зобов'язати повернути Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області в особі Управління Державної казначейської служби України у Хортиць кому районі м. Запоріжжя Запорізької області частину нежитлового приміщення а саме: нежитлові приміщення № 102, 103, 125-135, 135-а та частину приміщення № 105, що розташовані на другому поверсі адміністративної будівлі відділу освіти Хортицької районної адміністрації, площею 169.7 кв.м. за адресою:м.Запоріжжя, вул. Задніпровська. 48-а, що набуте та використовується без достатньої правової підстави, балансоутримувачу майна - Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради, шляхом підписання акту прийому-передачі.

Клопотання подано згідно зі ст. 22 ГПК України, судом прийнято до розгляду та задоволено.

За клопотанням представників сторін судове засідання проводилось без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Судовий процес завершено 24.12.2014р. оголошенням вступної та резолютивної частин рішення в присутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до положень статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються в тому числі шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до частини 3 статті 15 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПКУ), справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

На підставі Наказу Управління комунальної власності Запорізької міської ради від 24.03.1998 року № 63, було укладено договір № З-Б/1 від 10.09.1998 року оренди нежитлового приміщення та комунальної послуги. Відповідно до умов даного договору, між відділом Хортицької районної адміністрації м. Запоріжжя, як орендодавцем (правонаступником є позивач), та відділенням Державного казначейства у Хортицькому районі (правонаступником є відповідач), як орендарем, досягнуто згоди про передачу у строкове безоплатне користування нежитлове приміщення по вул. Задніпровській 48-а, м. Запоріжжя. Площа приміщення передана в оренду неодноразово переглядалася сторонами, шляхом укладення додаткових угод, та за відповідачем було закріплено площу користування приміщенням - 169.7 кв.м.

Згідно з додатковою угодою № 2 до договору оренди нежитлового приміщення та комунальної послуги від 29.12.2006 року, було затверджено нову редакцію договору оренди нежитлового приміщення а саме: «Договір користування нежитловим приміщенням». У відповідності до умов нового договору, Управління комунальної власності Запорізької міської ради (правонаступник - Департамент комунальної власності та приватизації на підставі рішення Запорізької міської ради від 1 8.02.2011 № 6 «Про структуру виконавчих органів Запорізької міської ради, загальну чисельність апарату Запорізької міської ради та її виконавчих органів» та на підставі рішення ЗМР від 05.10.201 1 року «Про делегування окремих повноважень щодо управління об'єктами права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя»), як власник, відділ освіти Хортицької районної адміністрації міської ради як балансоутримувач (правонаступник Департамент освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради

Договір оренди, що був підписаний сторонами 29.12.2006 року, не пройшов обов'язкову процедур) нотаріального посвідчення, як цього вимагають норми цивільного законодавства. До того ж, з умов договору не зрозуміло, чи це є договір оренди, чи це є договір позички, поскільки договір користування не передбачений чинним, на момент його вчинення, законодавством.

Термін дії договору № З-Б/1 від 10.09.1998 року закінчився 09.10.2013 року, про що відповідач був повідомлений власником приміщення заздалегідь, ще 09.07.2013 року листом № 3615/01 -12/4724 (копію додано до матеріалів справи).

Договір користування не передбачений чинним законодавством, відповідно матеріалів справи вбачається, що відповідач користується приміщенням на умовах оренди.

Додаткова угода, що укладена до договору оренди № 2-Б/1 від 10.09.98р., від 29.12.2006 року, за якою було викладено нову редакцію договору користування нежитловим приміщенням, не відповідає законодавству, а тому не може вважитися дійсною, оскільки, при її укладенні, діяли норми нового Цивільного кодексу України від 01.01.2004 року. Отже, і нова угода мала бути оформлена за всіма вимогами чинного на 2006 рік законодавством.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Отже, умова про розмір орендної плати є суттєвою умовою договору. Таким чином, договір оренди не може бути безоплатним, виходячи із його сутності. А відсутність умови про розмір орендної плати є підставою вважати такий правочин нікчемним.

Відповідно до ст. 793 ЦК України, передбачено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, якщо і вважати, що між сторонами укладено договір оренди, його нотаріальне посвідчення є обов'язковим, без чого, такий договір вважається нікчемним та не створює правових наслідків.

Договір затверджений додатковою угодою від 29.12.2006 року, укладений на п'ять років, проте не посвідчений нотаріально, як цього вимагає закон.

Відповідно до безоплатного користування нерухомим майном, між сторонами мав бути укладений договір позички.

Відповідно до ст. 827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строк). Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними.

У разі укладання саме договору позички, сторонами порушено норми діючого на момент його укладання (2006 рік), законодавства. Зокрема, статтею 828 ЦК України ч. 3. встановлено, що договір позички будівлі, іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у формі, яка визначена відповідно до ст. 793 цього Кодексу. Договір мав бути нотаріально посвідчений, так як укладався на строк 5 років.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Отже, даний договір користування нежитловим приміщенням є нікчемним за своєю правовою природою. Та згідно норм, викладених в статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Нікчемний правочин є недійсним і моменту його вчинення (ч.1 ст. 236 ЦК України).

Крім цього, відповідно до п. 9.1 договору, термін його дії було встановлено: з 09.10.1998 року по 09.10.2003 року, хоча договір укладався у 2006 році. За весь період часу з 2006 по 2013 рік відповідач не звернувся належним чином до балансоутримувача та власника майна щодо змін до договору в частині строку його дії.

Відповідно до рішення Запорізької міської ради від 06.04.2011 № 47 «Про затвердження і введення в дію річних ставок орендної плати за використання нерухомого майна права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя», суб'єктам права держаної власності (яким і є УДКСУ у Хортицькому районі м. Запоріжжя), встановлена річна ставка орендної плати в розмірі 3% від вартості майна. Окрім цього, має бути проведена оцінка нерухомого майна. обов'язок проведення якої покладається на орендаря, у відповідності до чинного законодавства про оренду державного та комунального майна.

Власник та балансоутримувач майна неодноразово зверталися до відповідача та пропонували відповідачу звернутися до уповноважених органів власника для укладення договору оренди приміщення на платних засадах, проте, цього здійснено не було по теперішній час.

Отже, договір оренди, що був затверджений додатковою угодою № 2 від 29.12.2006 року, за своєю правовою природою, є нікчемним правочином, у відповідності до умов чинного Цивільного кодексу України.

Згідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих. що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, -відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». та відповідно до ст. 256 ЦК УРСР оплатність є обов"язковою ознакою договору оренди. До того ж, умова про розмір орендної плати є істотною умовою договору оренди (стаття 10 вищеназваного закону).

Якщо для договору передбачено його обов'язкове нотаріальне посвідчення, то він вважається неукладеним без такого посвідчення. Спірний договір оренди нежитлового приміщення та комунальної послуги №3-Б/1 від 10.09.1998 року та всі додатки до нього є по суті неукладеним правочином, бо по-перше, в ньому відсутні суттєві умови, притаманні саме договору оренди, а по-друге, він не засвідчений нотаріально (відповідно до ст. 220 ЦК України). Обов'язок укласти договір оренди в нотаріально засвідченій формі та провести його державну реєстрацію покладає на сторони чинне законодавство (ст.657, ч. 2 ст. 732 ч.2 ст. 793 ЦКУ).

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Оскільки договір є по суті неукладеним, то відповідач користується майном без достатньої правової підстави.

Відповідно до цього, договір оренди № З-Б/1 від 10.09.1998 року, оскільки він є безоплатним не може вважатися чинним, дійсним та законним, оскільки суперечить низці нормативно-правових актів, що регулюють дані правовідносини.

Враховуючи вищевикладене, позов Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради до Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області в особі Управління Державного казначейства служби України у Хортицькому районі м. Запоріжжя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, слід задовольнити.

Судові витрати, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача, поскільки спір доведено до судового розгляду з його вини.

Керуючись ст. ст. 3, 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 87 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради до Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області в особі Управління Державного казначейства служби України у Хортицькому районі м. Запоріжжя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення та комунальної послуги №3-Б/1 від 10.09.1998 року та всі додатки до нього, а саме: б/н від 15.03.02 р., № 1 від 25.05.05р., б/н від 16.04.06р., № 1 від 03.11.2006 р., №2 від 29.12.2006 р., № 1 від 11.01.2008р., №2 від 26.02.2008р., № 1 від 16.01.2009р., №2 від 15.02.09р., № 2 від 29.04.2010р., № 3 від 24.06.2010р., №1 від 26.01.2011., № 3 від 07.09.2011р., № 3 від 28.09.11р., б/н від 10.10.2011р., № 4 від 25.11.11р., №1 від 18.01.12р., № 2 від 28.02.12р., № 3 від 26.11.12р., № 4 від 03.01.2013р.

Зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області в особі Управління Державної казначейської служби України у Хортицькому районі м. Запоріжжя Запорізької області повернути Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради частину нежитлового приміщення, а саме: нежитлові приміщення №№ 102, 103, 125-135, 135-а та частину приміщення №105, розташовані на другому поверсі адміністративної будівлі Відділу освіти Хортицької районної адміністрації, площею 169.7 кв.м. за адресою: м.Запоріжжя, вул.Задніпровська. 48-а, шляхом підписання акту прийому-передачі та виселення.

Видати наказ.

Стягнути з Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області в особі Управління Державного казначейства служби України у Хортицькому районі м. Запоріжжя Запорізької області, 69076, м. Запоріжжя, вул. Задніпровська, 48-А () на користь Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради, м. Запоріжжя, 69037, м. Запоріжжя, вул. Сорок років Радянської України, 39Б () 3045 (три тисячі сорок п'ять) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його підписання.

Дата підписання рішення « 30 » грудня 2014р.

Присутнім в судовому засіданні представникам сторін судом роз'яснено ст. 87 ГПК України.

Суддя Н.С. Кутіщева-Арнет