м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПриватного підприємства
«Тамаріко» доПублічного акціонерного
товариства «Міський комерційний
банк»простягнення 545294 грн.
СуддяСташків Р.Б.
Представники: від позивача
-Алістратова О.І. (представник за
довіреністю);від відповідача -не
У жовтні 2014 року Приватне підприємство
«Тамаріко» (далі - позивач або
Підприємство) звернулося до
Господарського суду м. Києва з позовом
до Публічного акціонерного товариства
«Міський комерційний банк» (далі -
відповідач або Банк) про стягнення 545294
грн. заборгованості з орендної плати,
плати за комунальні послуги та
Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за укладеним 20.02.2012 між
сторонами договором оренди, внаслідок
чого виникла вищевказана
заборгованість, яка складалась з:
- 151012 грн. заборгованості з орендної
підставі пункту 8.3 договору оренди за
період прострочення внесення орендної
- 377530 грн. штрафу за прострочення сплати
орендних платежів понад 10 днів;
- 4555,22 грн. заборгованості з
відшкодування витрат за комунальні
- 453,44 грн. пені, нарахованої за
прострочення відшкодування
У судовому засіданні 10.12.2014 представник
позивача подав заяву про зменшення
розміру позовних вимог, відповідно до
якої просить суд стягнути з
відповідача заборгованість у сумі
грн. штрафу. Позивач також клопотав про
повернення судового збору в сумі 3138,21
грн. у зв'язку із зменшенням розміру
Вказана заява мотивована тим, що
відповідач повністю погасив
заборгованість зі сплати орендної
плати та відшкодування витрат на
комунальні послуги, а також позивачем
здійснено перерахунку пені.
Судом вищевказана заява позивача
прийнята до розгляду, та отже,
відповідно до статей 22, 55
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України), має місце
нова ціна позову, з якої підлягає
вирішенню спір у даній справі.
Відповідач письмових заперечень проти
Розгляд справи у зв'язку із неявкою
представника відповідача відкладався.
При цьому, судом враховано, що
відповідачу було відомо про те, що у
провадженні Господарського суду м.
Києва розглядається дана справа ще з
03.11.2014, про що свідчить наявне у
матеріалах справи рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення органом поштового зв'язку
ухвалою суду про відкладення справи на
10.12.2014 був повернутий назад до суду з
відміткою органу поштового зв'язку «за
закінченням встановленого строку
зберігання». Таким чином, неотримання
даного судового повідомлення
відбувалось з волі самого відповідача,
який при належному користуванні своїми
правами мав можливість дізнатися про
судове засідання шляхом своєчасного
отримання відповідного повідомлення в
органі поштового зв'язку, або
дізнавшись про дату час та місце
судового засідання через Єдиний
державний реєстр судових рішень чи
зателефонувавши в інформаційний центр
Господарського суду м. Києва.
Про поважні причини неявки в судове
засідання представника відповідача
суд не повідомлений. Клопотань про
відкладення розгляду справи від
відповідача не надходило.
Судом взято до уваги, що відповідно до
пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
Оскільки неявка представника
відповідача не перешкоджає вирішенню
спору, а також не встановлено інших
обставин, які б перешкоджали чи не
дозволяли розглянути спір у даному
судовому засіданні, суд не вбачає за
необхідне відкладати розгляд справи та
відповідно до статті 75 ГПК України
здійснює її розгляд за наявними в ній
У судовому засіданні 10.12.2014 за
наслідками розгляду заяви позивача про
забезпечення позову, судом було
оголошено про залишення її без
задоволення, оскільки позивачем,
всупереч статей 66, 67 ГПК України, не
доведено суду (не надано письмових та
інших доказів), що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду у даній справі, а
одні лише припущення позивача
належними доказами не являються. Крім
того, судом враховано ту обставину, що у
відповідача з 21.11.2014 було введено
тимчасову адміністрацію. Відповідно до
пункту 2 частини 5 статті 36 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» під час
тимчасової адміністрації не
здійснюється накладення арешту на
кошти та майно банку. При цьому, сума
судового збору, сплачена позивачем за
звернення до суду з даною заявою, у
зв'язку з відмовою суду в її
задоволенні, покладається на позивача
та йому не відшкодовується.
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази та
оцінивши їх у сукупності, суд
20 лютого 2012 року між позивачем
(Орендодавець) та відповідачем
(Орендар) було укладено договір оренди
б/н (далі - Договір оренди), відповідно
до якого позивач передав відповідачу
за плату у тимчасове володіння та
користування частину нежилого
приміщення, розташованого в житловому
будинку літ. А-5 за адресою:
Дніпропетровська область, м.
Дніпропетровськ, проспект Кірова, буд.
98, на першому поверсі в нежитловому
приміщені III поз. 1, 2 ,3 загальною площею
198,7 кв.м. на підставі експлікації КП
«ДМБТІ» ДОР від 01.08.2008, а також
відповідні перегородки, зовнішні стіни
(надалі - Об'єкт оренди).
У той же день сторони підписали акт
приймання-передачі частини нежилого
приміщення в оренду, що є додатком №2 до
Договору оренди, та з моменту
підписання якого починається строк
Відповідно до пункту 4.1.3 Договору
оренди відповідач зобов'язаний
своєчасно і в повному обсязі вносити
платежі, передбачені пунктом 3.1
Розділом 3 Договору оренди
встановлений розмір орендних платежів
та порядок розрахунків.
Так, згідно з пунктом 3.6 Договору оренди
плата за оренду сплачується
відповідачем щомісячно, на підставі
виставлених позивачем рахунків.
Орендна плата перераховується
щомісячно до 5-го числа поточного
місяця на підставі виставлених
позивачем рахунків, за умови
підписання Орендодавцем та Орендарем
акта виконаних робіт по оренді Об'єкта
оренди за минулий місяць.
Відповідно до пункту 3.2 Договору оренди
загальний розмір щомісячної орендної
плати за Об'єкт оренди складає 160,00 грн.
разом з ПДВ за 1 кв.м. протягом перших
шести місяців оренди, та 190,00 грн. разом
з ПДВ за 1 кв.м. протягом наступного
Таким чином, сума орендної плати за
місяць у період січень-вересень 2014 року
відповідно до розділу 3 Договору оренди
(190 грн. х 198,7 кв.м.).
З пояснень представника позивача та
матеріалів справи вбачається, що на
виконання пункту 3.6 Договору оренди
позивач направляв відповідачеві
відповідні рахунки, а саме:
1) рахунок № СФ-0000179 від 08.01.2014 на
2) рахунок № СФ-0000184 від 03.02.204 на
3) рахунок № СФ-0000187 від 03.03.2014 на
4) рахунок № СФ-0000189 від 01.04.2014 на
5) рахунок № СФ-0000193 від 05.05.2014 на
6) рахунок № СФ-0000199 від 02/06/2014 на
7) рахунок № СФ-0000200 від 01.07.2014 на
8) рахунок № СФ -0000206 від 01.08.2014 на
9) рахунок № СФ-0000211 від 01.09.2014 на
Проте, орендна плата, передбачена
розділом 3 Договору оренди, у період з
січня по вересень 2014 року
перераховувалась відповідачем із
простроченням строку її сплати та не у
повному обсязі. Станом на момент
подання даного позову до суду за
відповідачем обліковувалась
прострочена заборгованість у
загальній сумі 151012 грн., що
підтверджується виписками з
особистого рахунку позивача. Вказана
заборгованість була погашена
відповідачем лише після звернення
позивача до суду.
Водночас, відповідно до пункту 3.1
Договору оренди по вказаному договору
Орендарем вносяться додатково
- компенсація плати за спожиту
електроенергію у відповідності з
показниками лічильника
- компенсація плати за спожиту холодну,
гарячу воду, каналізацію та водостік у
відповідності з показниками
лічильника споживання води;
- компенсація плати за опалення
пропорційно площі Об'єкта оренди;
- компенсація за експлуатаційні
Відповідно до пункту 3.7 Договору оренди
вищевказані платежі нараховуються з
моменту фактичної передачі
відповідачу Об'єкта оренди, що
оформлене підписанням відповідного
акта прийому-передачі та сплачуються
відповідачем щомісячно не пізніше 20
числа місяця, наступного за тим, за який
вноситься оплата - на підставі
виставленого позивачем рахунку, за
умови підписання позивачем та
відповідачем акта щодо компенсації
спожитих комунальних послуг за
На виконання пункту 3.7 Договору оренди
позивач направив відповідачеві
10) рахунок № СФ-0000180 від 15.01.2014 на
загальну суму з ПДВ 7333,44 грн.;
11) рахунок № СФ-0000186 від 11.02.2014 на
загальну суму з ПДВ 7848,49 грн.;
12) рахунок № СФ-0000190 від 18.03.2014 на
загальну суму з ПДВ 4986,56 грн.;
13) рахунок № СФ-0000194 від 04.04.2014 на
загальну суму з ПДВ 3192,90 грн.;
14) рахунок № СФ-4000198 від 15.05.2014 на
загальну суму з ПДВ 3505,26 грн.;
15) рахунок № СФ-0000201 від 18.06.2014 на
загальну суму з ПДВ 1672,05 грн.;
16) рахунок № СФ-0000205 від 07.07.2014 на
загальну суму з ПДВ 2152,34 грн.;
17) рахунок № СФ-0000212 від 11.08.2014 на
загальну суму з ПДВ 2495,93 грн.;
18) рахунок № СФ-0000213 від 04.09.2014 на
загальну суму з ПДВ 2059,29 грн.
Вказані рахунки сплачувались
відповідачем також з простроченням.
Повна оплата відповідачем була
здійснена лише після подання позовної
заяви до суду.
Вказані обставини підтверджуються
залученими до матеріалів справи
копіями вищевказаних документів та
поясненнями представника позивача.
Разом з тим, станом на момент розгляду
спору по суті відповідачем була
повністю погашена заборгованість зі
сплати орендної плати та відшкодування
витрат на комунальні послуги, що
підтверджується наданою позивачем
довідкою від 08.12.2014 за вих. № 2 та
поясненнями представника останнього.
Частиною 1 статті 762 ЦК України,
частинами 1, 4 статті 286 Господарського
кодексу України (далі - ГК України)
передбачено, що за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.
Орендна плата сплачується орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності. Строки
внесення орендної плати визначаються в
Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України,
статтею 193 ГК України зобов'язання
мають виконуватися належним чином та у
встановлений строк відповідно до
закону, інших правових актів, договору.
Проте, з матеріалів справи слідує, що
відповідач допускав прострочення зі
сплати орендної плати у період
січень-вересень 2014 року. Зворотнього
відповідачем не доведено та
вищевказане не спростовано.
Виходячи з положень статті 610, частини 1
статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2
статті 193 ГК України, відповідач є
порушником зобов'язання, що є підставою
для застосування до нього правових
наслідків, встановлених договором або
Згідно з пунктом 8.3 Договору оренди за
прострочення виконання зобов'язань,
передбачених пунктом 3.6 Договору
оренди, відповідач сплачує позивачу
неустойку у розмірі 0,1% від розміру
щомісячної орендної плати за кожен
день прострочення, до моменту
фактичного виконання відповідачем
вказаного зобов'язання. Якщо
прострочення виконання зобов'язань,
даного Договору, перевищить 10
календарних днів, відповідач додатково
до санкцій, передбаченої пунктом 8.3
Договору оренди, сплачує позивачу
штраф у розмірі щомісячної орендної
плати, визначеної в пункті 3.2 Договору
оренди, за кожні 30 календарних днів
прострочення (підпункт 8.3.1 пункту 8.3
На підставі зазначених положень
позивачем, за загальний період
прострочення з 06.01.2014 по 15.10.2014, була
нарахована відповідачу неустойка у
а також штраф (за прострочення понад 10
календарних днів) на загальну суму 377530
При перевірці розрахунку позивача, що
був наданий 10.12.2014 у судовому засіданні,
судом враховано, що позивачем
нарахована пеня відповідно до положень
статті 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
виходячи з розміру подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період нарахування, та у межах
шестимісячного строку, встановленого
частиною 6 статті 232 ГК України.
Нарахування є арифметично правильними
та здійснені із дотриманням
вищевказаних умов Договору оренди та
вимог чинного законодавства України.
Однак, позов не може бути задоволений
виходячи із наступного.
Загальновідомою є наступна обставина,
яка відображена, зокрема, на офіційному
сайті Фонду гарантування вкладів
На підставі постанови Правління
Національного банку України від 20.11.2014
№ 732 «Про віднесення Публічного
акціонерного товариства «Міський
комерційний банк» до категорії
неплатоспроможних» виконавчою
дирекцією Фонду 20.11.2014 прийнято рішення
№ 124 «Про запровадження тимчасової
адміністрації у ПАТ «Міський
комерційний банк», згідно з яким у
Банку з 21.11.2014 по 20.02.2015 запроваджено
тимчасову адміністрацію та призначено
уповноважену особу Фонду.
Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
який є спеціальним законом у даних
Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону
встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Відтак, у спорах пов'язаних з
виконанням банком, у якому введена
тимчасова адміністрація чи почата
процедура його ліквідації, своїх
зобов'язань перед його кредиторами,
норми Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» є
спеціальними, а даний Закон є
пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
Статтею 36 вказаного Закону
врегульовані наслідки запровадження
тимчасової адміністрації.
Так, відповідно до пунктів 1, 2 частини 5
статті 36 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку,
примусове стягнення коштів та майна
Зазначене є підставою для відмови у
Однак, позивач може захистити свої
майнові права за Договором оренди в
порядку передбаченому Законом України
«Про систему гарантування вкладів
Разом з тим, враховуючи, що даний позов
було подано до суду до введення у
відповідача тимчасової адміністрації,
а також те, що спір виник внаслідок
неправильних дій відповідача, то
судовий збір за результатами вирішення
спору покладається на останнього.
Крім того, пунктом 1 частини 1 статті 7
Закону України «Про судовий збір»
передбачено, що сплачена сума судового
збору повертається в разі зменшення
розміру позовних вимог.
За таких обставин 3138,21 грн. судового
збору підлягають поверненню позивачу з
Державного бюджету України, а 7767,67 грн.
судового збору покладаються на
Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України,
суд
Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Міський комерційний банк»
ідентифікаційний код 34353904 на користь
Приватного підприємства «Тамаріко»
Ворошилова, буд. 15, кв. 5,
ідентифікаційний код 35738842) 7767,67 грн.
(сім тисяч сімсот шістдесят сім гривень
67 копійок) судового збору.
Повернути Приватному підприємству
Ворошилова, буд. 15, кв. 5,
ідентифікаційний код 35738842) з
Державного бюджету України 3138,21 грн.
(три тисячі сто тридцять вісім гривень
21 копійок) судового збору.
Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 22.12.2014

СуддяСташків Р.Б.