КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р. Справа№ 927/1624/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання:
Товстенку О.Ю.,

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

на рішення господарського суду
Чернігівської області від 28.10.2014р.

у справі № 927/1624/14 (суддя Скорик Н.О.)

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

до Публічного акціонерного товариства
,,Банк ,,Демарк"

про зобов'язання вчинити дії та
стягнення пені і процентів річних

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
(далі - позивач) звернувся в
господарський суд Чернігівської
області з позовом до Публічного
акціонерного товариства ,,Банк ,,Демарк"
(далі - відповідач) про зобов'язання
здійснити платіжну операцію по чеку ЛЄ
7358928 від 01.09.2014р. на видачу готівки на
суму 56 000,00 грн. та стягнення 1
680,00 грн. пені, 138,08 грн. 3% річних за
неналежне виконання договору № 620099
банківського рахунку від 12.04.2012р.

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 28.10.2014р. у
справі № 927/1624/14 в задоволенні позову
відмовлено.

Мотивуючи своє рішення, суд першої
інстанції послався на запровадження в
банку тимчасової адміністрації та
дійшов висновку, що відповідно до
Закону України ,,Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
стягнення коштів заборонено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
подав апеляційну скаргу, у якій просить
рішення господарського суду
Чернігівської області від 28.10.2014р. у
справі № 927/1624/14 скасувати і прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити. Зокрема, скаржник
зазначає про те, що при винесенні
оскаржуваного рішення суд першої
інстанції неправильно застосував
норми матеріального та процесуального
права. Так, скаржник зазначає, що у
даному випадку Закон України ,,Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" не підлягає застосуванню.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.11.2014р. у
справі № 927/1624/14 апеляційну скаргу
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на
рішення господарського суду
Чернігівської області від 28.10.2014р.
прийнято до провадження та призначено
розгляд скарги на 22.12.2014р.

В судове засідання 22.12.2014р. сторони не
з'явились, про причини неявки суд не
повідомили, про час та місце розгляду
скарги повідомлені своєчасно та
належним чином ухвалою суду від
27.11.2014р., про що свідчать повідомлення
про вручення поштового відправлення №
941, № 950.

Згідно з п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України ,,Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Заяв про відкладення розгляду справи
від сторін не надходило, у зв'язку з цим
колегія суддів, враховуючи їх належне
повідомлення про час та місце розгляду
скарги, вважає за можливе здійснювати
апеляційний перегляд за наявними
матеріалами справи.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги, дослідивши наявні у справі
докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів встановила таке.

12.04.2012р. між Публічним акціонерним
товариством ,,Банк ,,Демарк" (далі - банк,
відповідач) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 (далі - клієнт,
позивач) укладено договір банківського
рахунку № 620099 (далі - договір, а.с. 11-12).

Відповідно до п.1.1 договору, банк
відкриває клієнту поточний рахунок у
національній валюті відповідно до
Інструкції НБУ ,,Про порядок відкриття,
використання і закриття рахунків у
національній та іноземній валютах"
(Постанова Правління НБУ від 12.11.2003р.
№492 із змінами та доповненнями до неї),
іншими нормативно-правовими актами
України для зберігання грошей та
здійснення розхрахунково-касових
операцій.

Договір банківського рахунку регулює
порядок відкриття, використання та
закриття поточного рахунку клієнта
№0099 в національній валюті (п. 1.3
договору).

Згідно з приписами пунктів 2.1.1 - 2.1.4
договору банк взяв на себе зобов'язання
відкрити поточний рахунок клієнту
протягом трьох робочих днів після
отримання банком повного пакета
документів на відкриття рахунку,
передбаченого Інструкцією НБУ ,,Про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземній валютах", якщо клієнт не має в
банку поточного рахунку; своєчасно
здійснювати розрахункові операції за
поточним рахунком клієнта згідно вимог
Інструкції НБУ ,,Про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті", інших нормативно-правових
актів НБУ; здійснювати в той же день
операції по платіжних документах, які
надійшли в банк від клієнта протягом
операційного часу, тобто до 13 год. 00 хв.,
та після операційного часу до 16 год. 00
хв. на умовах згідно з діючими тарифами
банку; здійснювати приймання та видачу
готівки відповідно до чинного
законодавства України
нормативно-правових актів НБУ та
внутрішніх банківських положень.

Відповідно до п.2.2.2 договору, банк має
право повернути без виконання
розрахунково-касові документи,
оформлені з порушенням вимог
Інструкції ,,Про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті" із зазначенням причини
повернення.

Відповідно до п. 2.4.1, п. 2.4.3 договору
клієнт має право самостійно
розпоряджатися грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунках, в межах
залишків на них та в порядку,
передбаченому чинним законодавством;
отримувати готівку в межах наявних на
рахунку коштів на цілі, що передбачені
статутною діяльністю, та не суперечать
діючому законодавству.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на ті обставини, що 06.08.2014р.
ним на поточний рахунок в банку були
внесені кошти в розмірі 55 500,00 грн., що
підтверджується квитанціями № 331 від
06.08.2014р. та № 158 від 06.08.2014р.

06.08.2014р. позивачем надано в банк два
платіжні доручення № 3 та № 4 для
розрахунку з контрагентом - ПАТ
,,Миронівський хлібопродукт" на суму
відповідно 40 877,70 грн. та 15 445,80 грн.
Однак, відповідач, в порушення умов
договору та норм чинного
законодавства, розрахункові операції
по платіжним дорученням не провів.

Станом на 08.08.2014р. на рахунку позивача
знаходяться кошти в сумі 56 766,87 грн.,
що підтверджується випискою банку. (а.с.
19).

Листом від 14.08.2014р. №14/08, який був
отриманий відповідачем 21.08.2014р., що
підтверджується фіскальним чеком № 3726
від 14.08.2014р., описом вкладення у цінний
лист та поштовим повідомленням про
вручення рекомендованої
кореспонденції № 01121152, позивач
звернувся до відповідача з проханням
перерахувати кошти згідно поданих
платіжних доручень на суму 40 877,70 грн. та
15 445,80 грн. на рахунок ПАТ ,,Миронівський
хлібопродукт". Відповіді на даний лист
матеріали справи не містять.

01.09.2014р. позивач звернувся до
відповідача з чеком № ЛЄ7358928 від
01.09.2014р. на виплату 56 000,00 грн. Даний чек
не був прийнятий банком (відповідачем),
на підтвердження чого позивачем надано
акт № 1 від 01.09.2014р. за підписом позивача
та свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4

У зв'язку з невиконанням відповідачем
умов договору банківського рахунку
позивач просить суд зобов'язати
останнього здійснити платіжну
операцію по чеку ЛЄ 7358928 від 01.09.2014р. на
видачу йому готівки на суму 56 000,00 грн.
та стягнути 1 680,00 грн. пені, 138,08 грн. 3%
річних.

Суд першої інстанції не знайшов
правових підстав для задоволення
позовних вимог у даній справі,
посилаючись, на приписи ст. 36 Закону
України ,,Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Згідно ч. 5 ст. 341 ГК України установи
банків забезпечують розрахунки
відповідно до законодавства та вимог
клієнта, на умовах договору на
розрахункове обслуговування.

Положеннями ст. 1066 ЦК України
передбачено, що за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк має право
використовувати грошові кошти на
рахунку клієнта, гарантуючи його право
безперешкодно розпоряджатися цими
коштами. Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
грошових коштів клієнта та
встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

Пунктом 1.37 ст.1 Закону України ,,Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" визначено, що розрахунково -
касове обслуговування - послуги, що
надаються банком клієнту на підставі
відповідного договору, укладеного між
ними, які пов'язані із переказом коштів
з рахунка (на рахунок) цього клієнта,
видачею йому коштів у готівковій формі,
а також здійсненням інших операцій,
передбачених договорами.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України
банк зобов'язаний вчиняти для клієнта
операції, які передбачені для рахунків
даного виду законом, банківськими
правилами та звичаями ділового
обороту, якщо інше не встановлено
договором банківського рахунка. Банк
зобов'язаний за розпорядженням клієнта
видати або перерахувати з його рахунка
грошові кошти в день надходження до
банку відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
передбачений договором банківського
рахунка або законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами, а зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем до установи банку подавались
платіжні доручення № 3 від 06.08.2014р. на
суму 40 877,70 грн., № 4 від 06.08.2014р. на суму 15
445,80 грн., на рахунках позивача
містилась необхідна кількість
грошових коштів, для виконання таких
доручень, що підтверджується випискою
по банківському рахунку позивача.
Банком свої зобов'язання за договором
банківського рахунка не виконано
належним чином.

Згідно з приписами ст. 1074 ЦК України
обмеження прав клієнта щодо
розпоряджання грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Відповідно до статті 1089 ЦК України, за
платіжним дорученням банк
зобов'язується за дорученням платника
за рахунок грошових коштів, що
розміщені на його рахунку у цьому
банку, переказати певну грошову суму на
рахунок визначеної платником особи
(одержувача) у цьому чи в іншому банку у
строк, встановлений законом або
банківськими правилами, якщо інший
строк не передбачений договором або
звичаями ділового обороту.

Рішенням виконавчої дирекції фонду
гарантування вкладів фізичних осіб №
102 від 26.09.2014р., винесеного на підставі
постанови Правління НБУ від 25.09.2014р. №
600 ,,Про віднесення ПАТ ,,Банк ,,Демарк" до
категорії неплатоспроможних", вирішено
розпочати з 29.09.2014р. процедуру
виведення ПАТ ,,Банк ,,Демарк" з ринку
шляхом запровадження в ньому
тимчасової адміністрації, яка
запроваджується строком на три місяці
з 29.09.2014р. по 29.12.2014р. та призначено
уповноваженою особою Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
здійснення тимчасової адміністрації
Приходька В.О.

Заперечуючи проти позовних вимог,
відповідач зазначав про те, що оскільки
в ПАТ ,,Банк ,,Демарк" запроваджено
тимчасову адміністрації, а під час
запровадження тимчасової
адміністрації задоволення вимог
кредиторів не здійснюється, вимоги
позивача не можуть бути задоволені, з
чим погодився суд першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє такі доводи
відповідача з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.5 ст. 36 Закону України
,,Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" під час тимчасової
адміністрації не здійснюється
задоволення вимог вкладників та інших
кредиторів банку.

Відповідно до ст. 2 Закону України ,,Про
банки і банківську діяльність"
кредитор банку це юридична або фізична
особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань.

Оскільки вимоги позивача стосуються
зобов'язання виконати умови договору
банківського рахунку, а не стягнення
коштів за договором депозиту чи інше,
позивач не є кредитором банку у
розумінні чинного законодавства
України.

Статтею 59 Закону України ,,Про банки і
банківську діяльність" зупинення
власних видаткових операцій банку за
його рахунками, а також видаткових
операцій за рахунками юридичних або
фізичних осіб здійснюється лише в разі
накладення арешту відповідно до
частини першої цієї статті, крім
випадків, передбачених Законом України
,,Про запобігання та протидію
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом, або
фінансуванню тероризму". Зупинення
видаткових операцій здійснюється в
межах суми, на яку накладено арешт, крім
випадків, коли арешт накладено без
встановлення такої суми.

Крім того, в ч. 5 ст. 36 Закону України
,,Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" передбачений перелік
дій, які не можуть бути здійсненні
банками під час запровадження
тимчасової адміністрації. До даного
переліку не входить здійснення
розрахунково-касових операцій банками.

Судова колегія зазначає, що у даному
випадку, позивач не є кредитором ПАТ
,,Банк ,,Демарк", а є клієнтом банку та
власником грошових коштів, що є на
рахунку, який обслуговує відповідач, та
кошти, які позивач просить йому видати
по чеку, належать не банку, а позивачу.
При цьому банк (відповідач) лише надає
послуги позивачу з обслуговування
рахунку, тобто фактично
розпоряджається належними йому
(позивачу) грошовими коштами.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що матеріалами справи підтверджується
наявність на рахунку позивача грошових
коштів, достатніх для виконання
платіжної операції по чеку ЛЄ 7358928 від
01.09.2014р. на видачу готівки на суму 56 000,00
грн., відповідачем ні під час розгляду
справи у суді першої інстанції, ні під
час розгляду справи у суді апеляційної
інстанції не доведено неможливість
виконання розпорядження позивача про
видачу готівки по чеку на момент їх
подання відповідачу.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку про правомірність та
обґрунтованість вимог позивача в
частині зобов'язання банку здійснити
платіжну операцію по чеку ЛЄ 7358928 від
01.09.2014р. на видачу готівки на суму 56 000,00
грн. та задоволення позовних вимог в
цій частині.

Суд першої інстанції невірно
застосував норми ст. 36 Закону України
,,Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб", що призвело до
прийняття в цій частині неправильного
рішення.

В частині позовних вимог про стягнення
1 680,00 грн. пені, 138,08 грн. 3% річних за
неналежне виконання договору № 620099
банківського рахунку від 12.04.2012р.
колегія суддів зазначає таке.

Згідно п.п. 3 п. 5 ст. 36 Закону України
,,Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб", під час тимчасової
адміністрації не здійснюється
нарахування неустойки (штрафів, пені),
інших фінансових (економічних) санкцій
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
зобов'язань перед кредиторами, у тому
числі не застосовується індекс
інфляції за весь час прострочення
виконання грошових зобов'язань банку.

Таким чином, позовні вимоги в цій
частині задоволенню не підлягають, про
що вірно вказав суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, як встановлено статтею 34
ГПК України. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є частково
обґрунтованими, тому апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції було невірно
застосовано норми матеріального права,
що призвело до прийняття неправильного
рішення в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
зобов'язання банку здійснити платіжну
операцію по чеку ЛЄ 7358928 від 01.09.2014р. на
видачу готівки на суму 56 000,00 грн.
Зазначене, відповідно до ст. 104 ГПК
України, є підставою для часткового
скасування рішення господарського
суду Чернігівської області від 28.10.2014р.
у справі № 927/1624/14 в цій частині. В іншій
частині рішення має бути залишено без
змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Виходячи з того, що спір у даній справі
виник з вини відповідача, судові
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 ГПК
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 задовольнити
частково.

2. Рішення господарського суду
Чернігівської області від 28.10.2014р. у
справі № 927/1624/14 скасувати частково в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про зобов'язання банку здійснити
платіжну операцію по чеку ЛЄ 7358928 від
01.09.2014р. на видачу готівки на суму 56 000,00
грн., прийнявши в цій частині нове
рішення, яким задовольнити вказані
позовні вимоги.

Резолютивну частину рішення викласти в
такій редакції:

,,1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство ,,Банк ,,Демарк" (код 19357516)
здійснити платіжну операцію по чеку ЛЄ
7358928 від 01.09.2014р. на видачу готівки на
суму 56 000,00 грн. на користь Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1).

3. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства ,,Банк ,,Демарк" (код 19357516) на
користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) 1 769,55 грн. витрат по
сплаті судового збору за подання
позову.

4. В іншій частині позову відмовити."

3. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства ,,Банк ,,Демарк" (код 19357516) на
користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) 913,50 грн. витрат по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги.

4. Доручити господарському суду
Чернігівської області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Головуючий суддя
В.Г. Суховий

Судді
Г.А. Жук

А.О. Мальченко

Повний текст складено та підписано
24.12.2014р.