РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/3849/14 11.06.14
Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Кот Т.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Ладья Плюс", м. Київ,
доСпоживчого товариства "Діамед", м. Київ,
простягнення заборгованості 9 757,51 грн.
за участю представників сторін:

від позивача:Рикун І.В.
від відповідача:не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ладья Плюс" (надалі - ТОВ "Ладья Плюс") звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Споживчого товариства "Діамед" (надалі - СТ "Діамед") про: стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 9 757,51 грн.

Ухвалою від 12.03.2014 р. за вказаним позовом господарським судом міста Києва у складі судді Бойка Р.В. порушено провадження у справі № 910/3849/14.

Розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва від 26.03.2014р., у зв'язку із перебуванням судді Бойка Р.В. у відпустці, справу №910/3849/14 передано для розгляду судді Князькову В.В.

Ухвалою від 26.03.2014р. справу №910/3849/14 прийнято до свого провадження суддею Князьковим В.В.

25.03.2014р. від позивача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи документів.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.03.2014 р. у зв`язку із неявкою представників сторін розгляд справи відкладено на 23.04.2014р.

17.04.2014р. від СТ "Діамед" надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач заперечує проти позовних вимог. Позиція відповідача полягає в тому, що товар згідно видаткових накладних зазначених у позові, уповноваженими представниками відповідача не приймався, а підпис від імені головного бухгалтера на довіреностях на отримання товарно-матеріальних цінностей вчинений невідомою особою, окрім того відсутні відомості про те, що вказана особа була уповноважена керівником товариства на право підпису довіреності.

23.04.2014р. представником позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.04.2014р. розгляд справи відкладено на 14.05.2014р.

13.05.2014р. від відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву.

Представник позивача в судовому засіданні 14.05.2014р. позовні вимоги підтримав повністю та подав клопотання про залучення до матеріалів справи документів.

14.05.2014р. у судовому засіданні представниками сторін заявлено клопотання про продовження строку розгляду справи.

Ухвалою від 14.05.2014р. задоволено клопотання сторін та продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

У судовому засіданні 14.05.2014р. оголошено перерву до 28.05.2014р.

Уповноважений представник позивача в судовому засіданні 28.05.2014р. надав додаткові пояснення по справі та просив позов задовольнити повністю.

Уповноважений представник відповідача в судове засідання 28.05.2014р. не з'явився про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.05.2014р. у зв`язку із неявкою представника відповідача розгляд справи відкладено на 11.06.2014р.

11.06.2014 р. через канцелярію суду позивачем подано клопотання про залучення до матеріалів справи документів та додаткові пояснення.

Уповноважений представник відповідача на виклик суду не з'явився.

Клопотань про відкладення розгляду справи в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України від відповідача до Господарського суду міста Києва не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення по справі № 910/3849/14.

Розглянувши матеріали справи Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.01.2012р. між ТОВ "Ладья Плюс" (продавець, позивач) та СТ "Діамед" (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу №52/12, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві товари медичного призначення (далі - товари, товар), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і розрахуватись з постачальником на умовах даного договору.

Згідно п. 1.2 договору асортимент, кількість і ціна поставляємого товару вказується в товарно-транспортних накладних або в рахунку-фактурі продавця, що є невід`ємною частиною договору.

Ціна товару вказується в товарно-транспортній накладній (п. 3.1 договору).

Сторони у п. 3.4 договору домовилися, що загальна сума договору визначена сумою вартості поставленого товару покупцю згідно товарно-транспортних накладних продавця, які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 4.1 договору товар покупцю поставляється партіями, згідно заявок покупця по прайс-листу продавця, який діє на день отримання заявки. Термін поставки не повинен перевищувати 3-х робочих днів з моменту отримання заявки.

Пунктом 4.4 договору сторони погодили, що товар вважається прийнятим покупцем по кількості - згідно кількості, яка вказана у товарно-транспортній накладній, по якості - згідно сертифікатів якості заводу-виробника та згідно висновку. В разі невідповідності, складається Акт розбіжностей в присутності представника продавця. Право власності на поставлені товари переходить від постачальника до покупця в момент отримання останнім товару від постачальника (перевізника) за видатковою накладною.

Згідно п. 5.2 договору термін оплати покупцем за отриманий товар вказується у товарно-транспортних накладних, але не більше 30 (тридцяти) календарних днів після отримання товару покупцем.

Товар вважається оплаченим покупцем тільки після зарахування коштів на розрахунковий розрахунок продавця (п. 5.3 договору).

Відповідно до п. 5.4 договору підставою для оплати товару покупцем - продавцю є цей договір або товарно-транспортна накладна або рахунок-фактура продавця.

У пункті 6.2 договору сторони узгодили, за невиконання умов оплати згідно п.п. 5.1, 5.2 цього договору. Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожний день прострочки. Оплата пені не звільняє покупця від оплати за отриманий від продавця товар.

Згідно п. 8.1 договору договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до « 31» грудня 2013р.

03.01.2013р. сторонами укладено додаткову угоду до договору №52/12 від 03.01.2012р. згідно якої строк дії договору продовжено до « 31» грудня 2015 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що на виконання умов договору за період з жовтня 2013р. по грудень 2013р. було здійснено поставку товару відповідачеві на загальну суму 9 522,74 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними №ЛП000007942 від 30.10.2013р., №ЛП000008520 від 21.11.2013р., №ЛП000009307 від 23.12.2013р. Однак, в порушення умов договору відповідачем порушено зобов'язання щодо оплати вартості товару у розмірі 9 522,74 грн. у строк до 22.01.2014р.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову у задоволення позову, виходячи з наступного:

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного України є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вище встановлено господарським судом, між сторонами у справі укладений договір, згідно з яким позивач постачає, а відповідач отримує та оплачує отриманий товар.

Відповідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар згідно:

товарно-транспортної накладної №ЛП000007942 від 30.10.2013р. на суму 2 998,31 грн.;

товарно-транспортної накладної №ЛП000008520 від 21.11.2013р. на суму 3 354,46 грн.;

товарно-транспортної накладної №ЛП000009307 від 23.12.2013р. на суму 3 169,97 грн.

Станом на 11.03.2013 р. заборгованість відповідача складала 9 522,74 грн., у зв"язку з чим позивач вважає, що відповідач має заборгованість.

Разом з тим, суд не погоджується з вимогами позивача та вважає їх помилковими виходячи з наступного.

Позовні вимоги ТОВ "Ладья плюс" полягають в стягненні заборгованості за ніби-то поставлену продукцію на підставі конкретних, перелічених в позовній заяві, товарно-транспортних накладних з жовтня 2013р. по грудень 2013р.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено перелік та встановлено вимоги до змісту первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що ідентифікують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву підприємств від імені яких складено документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст, обсяг та одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особисті підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції.

Разом з тим, суд зазначає, що товарно-транспортні накладні додані ТОВ "Ладья плюс" до позовної заяви, в кількості 3 примірників, оформлені позивачем в односторонньому порядку підписані зі сторони відповідача Дворецькою К.В., Лисак Ж.В. та містять відтиск штампу, однак не містять відтиску печатки СТ "Діамед", або підпису уповноваженої особи на отримання товарно-матеріальних цінностей без довіреності, яка мала б прийняти вказаний товар, а отже не можуть бути належними доказами здійснення поставки позивачем товару та вважатись підтвердженням прийняття продукції відповідачем.

Товарно-транспортні накладні додані ТОВ "Ладья плюс" до позовної заяви, не містять доказів того, що продукція була поставлена особам, уповноваженим відповідачем на одержання продукції, оскільки сторонами у договорі не визначено перелік осіб, які мали б право отримувати товар та не погоджено зразки відтиску штампів та печаток підприємства покупця. З доданих позивачем товарно-транспортних накладних не можливо ідентифікувати осіб, які ніби-то отримували поставлену продукцію, оскільки в них відсутня інформація про місце роботи осіб, які підписали транспортні накладні та перевірку постачальником повноважень осіб на отримання продукції для відповідача.

Пунктом 11 «Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей» затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року за N99 закріплено, що приймання товарів мають право здійснювати робітники отримувача (покупця), уповноважені керівництвом підприємства - отримувача. Відпуск товарно-матеріальних цінностей покупцям або передача їх безоплатно здійснюється підприємствами тільки на підставі доручень отримувачів (покупців).

Пунктом 12 Інструкції забороняється відпускати продукцію у випадку відсутності в представника покупця довіреності на її отримання.

Відповідно до п. 13 Інструкції довіреність на отримання матеріальних цінностей, залишається у постачальника.

Отже довіреність на одержання цінностей є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей. Без довіреності не може бути створено інший первинний документ - накладну-вимогу, яка є дозволом для здійснення господарської операції з відпуску цінностей.

На вказаних накладних також відсутні посилання на реквізити, дати складання, номери довіреностей виданих відповідачем на отримання товарно-матеріальних цінностей. Разом з тим, ТОВ "Ладья плюс" в підтвердження отримання відповідачем товару за спірними видатковими накладними не надано самих довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, якими СТ "Діамед" уповноважувало б зазначених осіб на отримання товару.

Оригінали довіреностей надані представником позивача в судовому засіданні 23.04.2014р. для огляду не відповідають вимогам п.п. 5, 6 Інструкції, оскільки підпис від імені Головного бухгалтера СТ "Діамед" вчинений невідомою особою (невизначено ПІБ особи), а також не містять перелік цінностей, які належить отримати по ній та інформації щодо кількості цінностей, а незаповнені рядки довіреності не прокреслені.

Окрім цього, суд зазначає, що позивачем в порушення 4.1 договору не надано суду письмових заявок замовника - СТ «Діамед» на кількість товару, що поставляється; в порушення п.5.4. договору позивачем не надано доказів виставлення рахунків-фактур на вартість кожної партії поставленого товару, згідно яких здійснюється оплата товару.

Стосовно доводів позивача щодо податкових накладних №629 від 30.10.2013р., №325 від 21.11.2013р., №304 від 23.12.2013р. та наданих Державною податковою інспекцією у Святошинському районні м. Києва документів суд зазначає наступне.

Податкові накладні виписуються як на підтвердження здійснення у звітному періоді факту оплати або передоплати продукції, так і на факт отримання продукції, в залежності від того яка подіє відбувається першою.

З огляду на специфіку податкових накладних та особливості заповнення, вони не можуть бути належним підтвердження реального факту здійснення господарської операції - поставки продукції, оскільки податкові накладні також містять інформацію і про здійснення оплати чи передоплати такої продукції.

Окрім того, податкова накладна має юридичну силу лише разом із належно оформленими первинними документами, що підтверджують факт отримання товару.

Вказана правова позиція підтверджується судовою практикою Вищого господарського суду України, викладеною в постанові ВГСУ від 18.12.2012р. у справі №5011-14/3686-2012 за позовом Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської " до Фізичної особи-підприємця Карпенко Антона Євгеновича про стягнення боргу за поставлений товар.

З урахуванням обставин справи, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 9 522,74 грн. та 234,77 грн. пені.

Згідно зі ст.ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ "Ладья плюс" не підлягають задоволенню, а отже і про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Ладья Плюс" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 12.06.2014р.

Суддя В.В. Князьков