РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 910/24349/14 24.12.14

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

до Комунального підприємства "Київпастранс"

про відшкодування шкоди в порядку регресу 26 458,13 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивачa: Невідома Т.М. - представник за довіреністю №798 від 13.11.2014;

від відповідача: Герасимчук С.Ю. - представник за довіреністю №06-5/201 від 27.08.2014.

У судовому засіданні 24.12.2014, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до Комунального підприємства "Київпастранс" про відшкодування шкоди в порядку регресу 26 458,13 грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №АЕ.005713 від 04.08.2011, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "Audi A6", державний номер АА8073КР, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1172 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. В порядку ст. 1172 Цивільного кодексу України позивач звернувся з регресною вимогою до КП "Київпастранс". Враховуючи, що відповідачем не відшкодовано заявлену суму збитків, позивач просить суд стягнути з відповідача 26 458,13 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.11.2014 порушено провадження у справі №910/24349/14, розгляд справи призначений на 01.12.2014.

28.11.2014 через відділ діловодства господарського суду міста Києва відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності.

В судовому засіданні 01.12.2014 в порядку статті 77 ГПК України оголошено перерву до 15.12.2014.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.12.2014 в порядку статті 77 ГПК України, розгляд справи відкладений на 24.12.2014.

Представник позивача у судовому засіданні 24.12.2014 позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

У судовому засіданні представник відповідача заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог з підстав пропущення строку позовної давності.

В судовому засіданні 24.12.2014, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

04.08.2011 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (страховик) та Медведєвою Галиною Аркадіївною (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АЕ.005713 (надалі - "Договір"), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля марки "Audi A6", державний номер АА8073КР. Вигодонабувачем за Договором є страхувальник.

Строк дії Договору встановлено з 05.08.2011 по 04.08.2012.

22.09.2011 в м. Києві на проспекті Повітрофлотському відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки "Audi A6", державний номер АА8073КР під керуванням Медведєва Максима Олеговича та транспортного засобу марки "Богдан А1445", державний номер АА0173АА під керуванням Мудрака Віктора Петровича.

Відповідно до Довідки ВДАІ №8885503 про дорожньо-транспортну пригоду, вказана ДТП сталася з вини Мудрака В.П. внаслідок порушення ним правил маневрування.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 25.10.2011 Мудрака Віктора Петровича визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

У відповідності до Звіту №488/КВ2 про оцінку вартості матеріального збитку, нанесеного пошкодженням транспортного засобу від 21.10.2011, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки "Audi A6", державний номер АА8073КР в результаті ДТП, що відбулась 22.09.2011, складає 16 863,39 грн.

Страховим актом №UA002/L01/01 від 02.11.2011 пошкодження транспортного засобу марки "Audi A6", державний номер АА8073КР внаслідок ДТП, яка відбулася 22.09.2011, визнано Позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування у розмірі 26 458,13 грн.

На підставі заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування від 26.09.2011, рахунку №-1 від 07.10.2011, страхового акту №UA002/L01/01 від 02.11.2011, розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №UA002/L01/01 від 02.11.2011, позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів у сумі 13 612,83 гр., що підтверджується платіжними дорученнями №11567 від 07.11.2011, одночасно провівши взаємозалік на недоотриману страхову премію у розмірі 12 845,30 грн., що підтверджується відповідною Довідкою №72/2012 від 01.10.2014.

Таким чином, позивач вказує, що до нього у порядку регресу перейшло право вимоги до відповідача - Комунального підприємства "Київпастранс" про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля "Audi A6", державний номер АА8073КР, внаслідок ДТП, яка відбулася 22.09.2011 в розмірі 26 458,13 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією №72/2012-01/ИР від 14.08.2014, в якій просив здійснити відшкодування шкоди по зазначеній вище події в розмірі 26 458,13 грн., а також направив необхідні для врегулювання справи документи супровідним листом №72/2012-03/ИР від 25.09.2012 у відповідь на лист відповідача №366 від 05.09.2012.

Однак, відшкодування шкоди з боку відповідача не було здійснено.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 1187 Цивільного кодексу України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Як встановлено у п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, судом встановлено, що до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право вимоги до відповідальної за завдані збитки. Такою особою, в даному випадку, є винний у скоєнні ДТП Мудрак В.П.

Однак, у разі якщо її цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у певного страховика, то останній стає відповідальною особою, адже, внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за шкоду, завдану застрахованою ним особою.

Під час спричинення дорожньо-транспортної пригоди, транспортний засіб марки "Богдан А1445", державний номер АА0173АА, належав Комунальному підприємству "Київпастранс" та знаходився під керуванням Мудрака В.П., вина якого встановлена Довідкою ВДАІ про дорожньо-транспортну пригоду та постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.10.2011.

Отже, відповідач - Комунальне підприємство "Київпастранс" зобов'язаний відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, заподіяну власнику автомобіля "Audi A6", державний номер АА8073КР внаслідок ДТП, яка відбулася 22.09.2011 в розмірі 26 458,13 грн.

Під час розгляду справи відповідачем у заяві №1033/юр від 27.11.2014 заявлено про застосування строків позовної давності до вимог позивача, посилаючись на те, що ДТП мало місце 22.09.2011, а з даним позовом позивач звернувся до суду 05.11.2014, що свідчить про пропущення строків позовної давності.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Такий випадок встановлено статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування".

У відповідності до вищевказаних норм, страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

Таким чином, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат та у межах загального строку позовної давності переходить право вимоги до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки.

Як встановлено судом, дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Audi A6", державний номер АА8073КР та транспортного засобу марки "Богдан А1445", державний номер АА0173АА, відбулась 22.09.2011.

Таким чином, строком позовної давності в даному випадку є період з 22.09.2011 по 22.09.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом до господарського суду міста Києва позивач звернувся 03.11.2014 - дата поштового штемпеля на конверті, в якому позовна заява направлена до суду, що узгоджується з положеннями ст. 51 ГПК України, тобто після спливу позовної давності.

Таким чином, суд дійшов висновку про пропущення позивачем строків позовної давності.

Жодних доказів в підтвердження переривання, зупинення чи наявності поважних причин пропуску позовної давності матеріали справи не містять та позивачем не надано.

Пунктом 4 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Підсумовуючи все вищевикладене та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, ст. 257, ст. 267 ЦК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 29.12.2014.

Суддя М.Є. Літвінова