РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/26121/14 11.12.14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЛ-ІНВЕСТ»

До Публічного акціонерного товариства «Терра Банк»

Про визнання кредитного договору № КП/14/10-34 від 26.02.2014 недійсним

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Ночка І.П. - по дов. № б/н від 17.11.2014

від відповідача Дмітрішин Д.М. - по дов. № 286 від 24.11.2014

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЛ-ІНВЕСТ» до Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» про визнання недійсним кредитного договору № КП/14/10-34 від 26.02.2014 на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, надавши кредит в сумі 140 000 000,00 грн. погодився на забезпечення вартістю всього 3 600 000,00 грн., тобто кредит надано без забезпечення. Відповідач видав кредит позивачу без вимагання якого-небудь ліквідного забезпечення та без отримання яких-небудь гарантій щодо того, що кредит буде повернено в строк, а також без підтвердження платоспроможності позичальника. Позивач, вважає, що відповідач (банк) уклав кредитний договір, умови якого передбачають надання позивачу (клієнту) переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. У відповідності до положень ст. 38 ч. 3 п. 6) Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» якщо банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, то такі правочини є нікчемними. Вважає також, що договір суперечить вимогам ст. 1052 Цивільного кодексу України та ст.ст. 345, 346 Господарського кодексу України. Зазначає, що укладення такого договору могло стати однією з причин неплатоспроможності відповідача, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 порушено провадження у справі № 910/26121/14 та призначено справу до розгляду на 04.12.2014.

Відповідачем в судовому засіданні 04.12.2014 подано клопотання про залучення до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладу фізичних осіб та Генеральну прокуратуру України.

В обґрунтування клопотання в частині залучення Фонду гарантування вкладу фізичних осіб відповідач посилається на те, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21.08.2014 прийнято рішення № 72 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Терра Банк» зі строком дії до 22.12.2014. Саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відшкодовує вкладникам та кредиторам ПАТ «Терра Банк» грошові кошти за зобов'язаннями ПАТ «Терра Банк». Відтак повернення заборгованості за кредитним договором має на меті в першу чергу захист прав кредиторів неплатоспроможного банку, в т.ч. держави, зокрема, в особі її інституційних органів - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. У свою чергу, розгляду питання недійсності кредитного договору має прямий і безпосередній вплив на можливість забезпечити стягнення боргу з цим договором з позивача. Постановлене судом рішення в даній справі безпосередньо впливатиме на обсяг та можливість реалізації в майбутньому Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прав щодо задоволення своїх кредиторських вимог за рахунок ліквідаційної маси відповідача.

В обґрунтування залучення Генеральної прокуратури України зазначає, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Терра Банк» Ірклієнко Ю. П. звернулася до Генеральної прокуратури України із заявою від 20.10.2014 № 20.10.2014/17-Вих щодо можливого кримінального правопорушення (стосовно, зокрема, обставин надання кредиту позивачу). За результатами розгляду цього звернення, заяву щодо можливого вчинення кримінальних правопорушень направлено до Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України (лист від 26.09.2014). В свою чергу старшим слідчим ГСУ МВС України Чмир A.A. листом від 17.11.2014 ПАТ «Терра Банк» повідомлено, що заява ПАТ «Терра Банк» долучена до матеріалів кримінального провадження № 0000441, внесеного до ЄРДР 02.10.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Оскільки предметом доказування у справі, що розглядається господарським судом є обставини, які одночасно є предметом дослідження у вказаній вище кримінальній справі і можуть вплинути на її розслідування, а відтак - на права та інтереси державного органу як суб'єкту здійснення кримінального розслідування.

Позивач проти задоволення клопотання відповідача заперечував.

Суд розглянувши подане відповідачем клопотання про залучення третіх осіб відмовив в його задоволенні з огляду на наступне

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому (ч. 5 п. 1.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Отже, третя особа без самостійних вимог, має знаходитися з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін.

Суд дійшов висновку, що прийняття рішення з даного господарського спору, не може вплинути на права або обов'язки Фонду гарантування вкладу фізичних осіб або Генеральної прокуратури України щодо відповідача, тому відсутні підстави для залучення останніх до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відповідачем в судовому засіданні 04.12.2014 подано клопотання про направлення матеріалів в порядку ст. 90 Господарського процесуального кодексу України до Генеральної прокуратури України з метою доручення їх до матеріалів кримінального провадження № 0000441 внесеного до ЄРДР 02.10.2014 за ознаками правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та зупинити провадження у справі до завершення розгляду кримінальної справи.

Клопотання мотивовано тим, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Терра Банк» Ірклієнко Ю. П. звернулася до Генеральної прокуратури України із заявою від 20.10.2014 № 20.10.2014/17-Вих щодо можливого кримінального правопорушення (стосовно, зокрема, обставин надання кредиту позивачу). За результатами розгляду цього звернення, заяву щодо можливого вчинення кримінальних правопорушень направлено до Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України (лист від 26.09.2014). В свою чергу старшим слідчим ГСУ МВС України Чмир A.A. листом від 17.11.2014 ПАТ «Терра Банк» повідомлено, що заява ПАТ «Терра Банк» долучена до матеріалів кримінального провадження № 0000441, внесеного до ЄРДР 02.10.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Відповідач вважає, що викладені в позові обставини є предметом дослідження у вказаній вище кримінальній справі і є безпосередніми доказами у процесі її розслідування. З викладеного випливає необхідність передачі матеріалів позовної заяви позивача до органів, які здійснюють розслідування кримінальної справи за заявою відповідача.

Суд розглянувши дане клопотання відмовив в його задоволенні з огляду на наступне

Господарський процесуальний кодекс України передбачає два види зупинення провадження у справі: обов'язковий, зазначений в законі, за наявності якого господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі (ч. 1 ст. 79 ГПК України), і факультативний, необов'язковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд, зокрема, у випадках надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування (п. 2 ч. 2 ст. 79 ГПК України).

Однак, виходячи зі змісту норми ст. 79 ГПК України, необхідною передумовою для застосування такого необов'язкового виду зупинення провадження у справі мають бути обставини, що перешкоджають її розглядові по суті заявлених позовних вимог, а надіслання матеріалів справи до слідчих органів можливо відповідно до ст. 90 ГПК України, якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки дії, переслідуваної у кримінальному порядку.

В судовому засіданні 04.12.2014 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 11.12.2014.

Позивачем в судовому засіданні 11.12.2014 подано клопотання про витребування у відповідача внутрішні документи ПАТ «Терра Банк» які регулюють процедуру видачі кредитних коштів, підписання кредитних договорів та договорів, які забезпечують виконання за кредитним договором (порука, іпотека, застава) - положення про кредитування.

Відповідачем 11.12.2014 до відділу діловодства суду подано клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладу фізичних осіб.

Судом відмовлено в задоволенні заявленого клопотання, оскільки дане питання вже було предметом розгляду судом.

Відповідач у поданому 11.12.2014 до відділу діловодства суду відзиві проти позову заперечує та зазначає, що у ПАТ «Терра Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Відповідно до абз. 3) п. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду та має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку, продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій, зокрема, має право повідомляти сторони, за договорами, зазначеними у частині 2 ст. 38 Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів. Протягом дії тимчасової адміністрації саме і виключно уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених банком) протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 статті 38 Закону. У даному випадку позивач без будь-яких підстав перебрав на себе функції, якими він не наділений відповідно до законодавства, у питанні застосування норм Закону України «Про систему гарантування фізичних осіб» щодо визнання правочинів нікчемними. Прерогатива щодо визнання нікчемними вказаних договорів, із вказаних позивачем підстав, належить виключно Уповноваженій особі Фонду, а вказаною особою ніяких дій, спрямованих на визнання нікчемним договору № КЛ/14/10-34 від 26.02.2014 не вчинялося. Отже, у даному випадку позивач звертається до суду за захистом нрава, яке йому взагалі не належить та яке не підлягає захисту в силу такої неналежності, а, отже, у даній справі позивач є неналежним позивачем. Відтак, за даних обставин відсутній предмет спору, що є підставою для припинення провадження у справі.

Позивач в судовому засіданні 11.12.2014 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 11.12.2014 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 11.12.2014, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.02.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТЛ-ІНВЕСТ» (позичальник) та Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» (банк) було укладено кредитний договір № КЛ/14/10-34 (далі - кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк відкриває позивальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію (далі - кредит) з загальним лімітом в сумі 140 00 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в межах строку кредитування, встановленого в п. 1.3. цього договору, в розмірі 24% річних та сплачувати інші платежі, передбачені цим договором.

Цільове використання (мета) кредиту для поповнення оборотних коштів (п. 1.2. кредитного договору).

Згідно з п. 1.3. договору кредитного строк кредитування:

1.3.1. кредитна лінія відкривається з 26.02.2014 по 25.02.2015 (включно).

1.3.2. позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в строки (терміни) по 25.02.2015 (включно).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28.02.2014 між Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» (заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Всесвіт» (заставодавець) було укладено договір застави майнових прав № МП/14/12-34 (далі - договір застави).

Відповідно до п. 2.1. договору застави предметом застави за цим договором є майнові права на грошові кошти, які належать заставодавцю за договором банківського вкладу (депозиту) № 02/Д/14/02-34 «Пунктуальний» від 28.02.2014, укладеним між заставодавцем та Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» строком дії до 27.02.2015 на суму 30 000 000,00 грн.

З урахуванням того, що майнові права по договору банківського вкладу (депозиту) № 02/Д/14/02-34 від 28.02.2014 передаються в заставу частково, сторони за взаємною згодою оцінили (визначили заставну вартість) предмета застави в сумі 3 600 000,00 грн.

Позивач вказує на те, що кредитний договір укладено відповідачем (банком) на умовах надання позивачу (клієнту) переваг (пільг), а тому кредитний договір є нікчемним в силу ст. 38 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Правління Національного банку України № 518 від 21.08.2014 Публічне акціонерне товариство «Терра Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21.08.2014 прийнято рішення № 72 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Терра Банк», згідно якого в ПАТ «Терра Банк» з 22.08.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, з 22.08.2014 по 22.11.2014.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014 прийнято рішення № 122 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Терра Банк» до 22.12.2014 включно.

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 148 від 21.08.2014 призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Терра Банк» - Ірклієнка Юрія Петровича (далі - уповноважена особа) з 22.08.2014 по 22.11.2014 включно.

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 232 від 21.11.2014 повноваження уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації продовжено до 22.12.2014 включно.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними зокрема з таких підстав:

- банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

- банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

Згідно з ч. 4. ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Таким чином, положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що обов'язок з перевірки правочинів на предмет їх нікчемності за наявності обставин визначених цим Законом та право на вчинення дій щодо повідомлення сторін про їх нікчемність покладено саме на уповноважену особу Фонду.

Відповідно до п. 2.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Позивачем належними засобами доказування не доведено порушення його прав та в чому ці порушення полягають з боку відповідача щодо укладення кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЛ-ІНВЕСТ» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення заявленого позивачем клопотання про витребування у відповідача документів.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 18.12.2014.

Суддя В.В. Сівакова