ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р.Справа № 922/5286/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання
Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Харків до 1.Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, смт. Ков'яги ,
2.Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Довіра",
смт. Ситківці про стягнення коштів в
розмірі 253805,82 грн. за участю
представників сторін:

Представник позивача - ОСОБА_3, дов. від
03.11.2014 року.

Представник відповідача (1) - не
з"явився, Представник відповідача (2) -
не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, м. Харків, звернувся до
господарського суду з позовом до
першого відповідача - Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, смт. Ков"яги,
другого відповідача -
Сільськогосподарського ТОВ "Довіра",
смт. Ситківці, про солідарне стягнення
з відповідачів заборгованості в сумі
253805,82 грн. (з якої: 200798,65 грн. - основна
заборгованість, 12653,07 грн. - пеня, 34132,09
грн. - інфляційні втрати, 6222,01 грн. - 3%
річних). Підставою для звернення до
господарського суду стало неналежне
виконання другим відповідачем умов
договору поставки від 07.03.2013р., за
належне виконання умов якого несе
солідарну відповідальність перший
відповідач, відповідно до умов
договору поруки № П-07/03 від 07.03.2013р.,
укладеного між позивачем та першим
відповідачем. Також позивач просить
суд покласти судові витрати солідарно
на відповідачів.

Ухвалою господарського суду від 21.11.2014
року прийнято вказану позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її до розгляду у
відкритому судовому засіданні на 08.12.2014
року об 11:15 год.

Ухвалою господарського суду від
08.12.2014р. розгляд справи відкладався на
23.12.2014р. о 10:45 год.

У призначеному судовому засіданні
23.12.2014р. представник позивача позов
підтримав, наполягав на його
задоволенні.

Представник першого відповідача в
судове засідання 23.12.2014р. не з'явився,
про причину неявки суд не повідомив,
відзив на позов не надав,
заборгованість не спростував. Про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про що свідчить
поштове повідомлення № 036820/2 про
отримання першим відповідачем ухвали
господарського суду про порушення
провадження у справі.

Представник другого відповідача в
судове засідання 23.12.2014р. не з'явився,
про причину неявки суд не повідомив,
через канцелярію суду надав клопотання
про долучення до матеріалів справи
довідки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємція станом на 22.12.2014р.
стосовно другого відповідача та
довідку про рахунки в банківських
установах (вх. № 46576). Надані додаткові
матеріали долучені до матеріалів
справи.

Відповідачі правами, передбаченими ст.
22 Господарського процесуального
кодексу України, не скористались,
процесуальне право на участь у
судовому засіданні не реалізували.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали справи,
повно та всебічно дослідивши обставини
та докази на їх підтвердження,
вислухавши представника позивача,
судом встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи, 07.03.2013
року між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 (позивач, постачальник) та СТОВ
«Довіра» (другий відповідач, покупець)
було укладено договір поставки засобів
захисту рослин № 07/03 (договір),
відповідно до п.1.1 якого, позивач
зобов'язується поставити другому
відповідачеві засоби захисту рослин, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити вказану продукцію.

Відповідно до п.3.1 договору, вартість
поставленого товару, визначається
згідно видаткових накладних
постачальника.

Згідно з п. 4.1. договору, поставка товару
у повному обсязі має бути здійснена у
строк до 30.10.2013 року.

Пунктом 3.2. договору сторони узгодили,
що покупець має перечислити кошти за
поставлену продукцію шляхом
перерахування на розрахунковий
розрахунок постачальника не пізніше
30.10. 2013 року.

Згідно з п. 5.2 договору, при порушенні
строків оплати, визначених п.п. 3.2
договору, покупець сплачує
постачальнику пеню в розмірі
подвійної ставки НБУ від загальної
суми заборгованості, яка діє на даний
період за кожен день прострочки
нездійсненої оплати за поставлений
товар.

Відповідно до матеріалів справи, 07.03.2013
між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
(перший відповідач, поручитель)
укладено договір поруки № П-07/03,
відповідно до п.1.1 якого ФО-П ОСОБА_2
зобов'язався солідарно відповідати за
виконання другим відповідачем
зобов'язань щодо здійснення останнім
розрахунку та можливих штрафних
санкцій за договором поставки засобів
захисту рослин № 07/03 від 07.03.2013р.

Відповідно до п. 3.1.1. договору поруки,
поручитель зобов'язаний протягом
трьох робочих днів, від дати отримання
письмової вимоги кредитора про
невиконання/неналежне виконання СТОВ
«Довіра» будь-якого з зобов'язань,
забезпечених порукою, та необхідності
виконання таких зобов'язань
поручителем, а також документів, які
підтверджують факт
невиконання/неналежного виконання
СТОВ «Довіра», зобов'язань,
забезпечених порукою, виконати
невиконані/неналежно виконані СТОВ
«Довіра» зобов'язання, забезпечені
порукою, шляхом перерахування
несвоєчасно сплаченої суми боргу
та/або, штрафних санкцій, інших витрат
кредитора, пов'язаних із захистом свого
порушеного права на рахунок
останнього, вказаний у цьому договорі в
розділі "Реквізити Сторін" або в
письмовій вимозі кредитора.

У випадку невиконання другим
відповідачем своїх зобов'язань,
забезпечених порукою, нести
відповідальність перед кредитором як
солідарні боржники (п. 3.1.2).

Відповідно до п. 4.3. договору поруки, у
випадку порушення поручителем
підпункту 3.1.1 цього договору,
поручитель сплачує кредитору пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період порушення, від
невиконаних зобов'язань, зобов'язань,
забезпечених порукою, за кожен день
прострочки.

Так, як свідчать матеріали справи, на
виконання умов договору поставки
засобів захисту рослин № 07/03 від
07.03.2013р., постачальник поставив покупцю
засоби захисту рослин в асортименті,
кількості та по цінам, зазначеним у
видаткових накладних:

27.05.2013 року на суму 117464,90 грн., згідно
накладної № РН-0000033;

20.06.2013 року на суму 83333,75 грн., згідно
накладної № РН-0000041.

Таким чином, на виконання своїх
зобов'язань за договором поставки,
позивач здійснив другому відповідачу
поставку товару на загальну суму 200798,65
грн., що підтверджується
вищепереліченими видатковими
накладними та довіреностями № 17 від
27.05.2013р. та № 18 від 20.06.2013р., виданими
повноважному представнику другого
відповідача.

Проте, другий відповідач, всупереч
вимогам договору поставки, свої
зобов"язання щодо своєчасної оплати за
отриманий товар не виконав та не надав
суду доказів на підтвердження оплати
суми боргу в розмірі 200798,65 грн.

Враховуючи невиконання другим
відповідачем взятих на себе
зобов"язань за договором поставки від
07.03.2013р. постачальником на його адресу
було направлено претензію з вимогою
сплатити заборгованість за договором
поставки засобів захисту рослин № 07/03
від 07.03.2013 року у сумі 200798.65 грн.

Однак, другий відповідач направлену на
його адресу претензію залишив без
відповідного реагування, що і стало
підставою для звернення позивача з
відповідним позовом до господарського
суду, нарахувавши, за неналежне
виконання умов договору поставки, пеню
в розмірі 12653,07 грн., інфляційні втрати в
розмірі 34132,09 грн. та 3% річних в розмірі
6222,01 грн. Зазначену суму заборгованості
позивач просить покласти солідарно на
першого та другого відповідачів.

На час розгляду справи, матеріали
справи не містять доказів сплати даної
суми заборгованості відповідачами в
добровільному порядку.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного
кодексу України договір є однією з
підстав виникнення зобов'язань та є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів ст.ст. 6, 627, 628, 638 ЦК
України сторони вільні в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору, з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно статті 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій
стороні - покупцеві товар (товари), а
покупець зобов'язується прийняти
вказаний товар (товари) і сплатити за
нього певну грошову суму. Договір
поставки укладається на розсуд сторін
або відповідно до державного
замовлення.

Згідно зі ст.692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений іншій строк оплати
товару.

Так, відповідно до наданих до
матеріалів справи видаткових
накладних № РН-0000033; № РН-0000041, другий
відповідач (покупець) отримав від
позивача товар на загальну суму 200798,65
грн. Проте, всупереч вимогам договору
поставки № 07/03 від 07.03.2013р., свої
зобов"язання щодо своєчасної оплати за
отриманий товар не виконав та не надав
суду доказів на підтвердження оплати
суми боргу в розмірі 200798,65 грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
враховуючи доведеність факту
порушення другим відповідачем умов
діючого законодавства, ненадання суду
доказів погашення боргу, суд знаходить
позовні вимоги в межах суми основного
боргу у розмірі 200798,65 грн.
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 230, 231
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання. Законом щодо окремих
видів зобов'язань може бути визначений
розмір штрафних санкцій, зміна якого за
погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Як передбачено п. 5.2 договору поставки,
при порушенні строків оплати,
визначених пп. 3.2 договору, покупець
сплачує постачальнику пеню в розмірі
подвійної ставки НБУ від загальної
суми заборгованості, яка діє на даний
період за кожен день прострочки
нездійсненої оплати за поставлений
товар.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В частині 2 статті 343 Господарського
кодексу України прямо зазначається, що
пеня за прострочку платежу
встановлюється за згодою сторін
господарських договорів, але її розмір
не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

Враховуючи невиконання другим
відповідачем взятих на себе
зобов"язань за договором поставки від
07.03.2013р., позивач нарахував йому пеню за
період з 10.11.2013р. по 29.04.2014р., яка складає
12653,07 грн. Судом перевірено розрахунок
суми пені, наданий позивачем.

Приймаючи до уваги, що відповідач не
виконав передбачені договором
зобов'язання по сплаті грошових коштів
у строк, встановлений договором, пеня у
сумі 12653,07 грн. підлягає стягненню на
користь позивача.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних ,
наведений позивачем у позовній заяві,
суд встановив, що при проведенні
розрахунку позивач припустився
помилки при визначенні періоду
обрахунку з 30.10.2013р. по 10.11.2014р., тоді як
слід було обраховувати з 31.10.2013року по
10.11.2014року, однак, в решті розрахунок
позивача є вірним.

З урахуванням викладеного, суд
самостійно перерахував 3% річних та
встановив, що її сума загалом складає
6189,00 грн., в зв'язку з чим, позовна
вимога позивача про стягнення з
відповідача 3%річних підлягає
частковому задоволенню в сумі 6189,00 грн.,
обрахованої за період з 31.10.2013р. по
10.11.2014р.

Крім того, судом перевірено розрахунок
інфляційних втрат, розрахований за
період з 01.11.2013р. по 30.09.2014р. в сумі 34132,09
грн. та визнано вимоги про стягнення
зазначеної суми інфляційних втрат
законними, обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Статтею 540 ЦК України передбачено, якщо
у зобов'язанні беруть участь кілька
кредиторів або кілька боржників,
кожний із кредиторів має право
вимагати виконання, а кожний із
боржників повинен виконати обов'язок у
рівній частці, якщо інше не встановлено
договором або актами цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу
України, в разі солідарного обов'язку
боржників, кредитор має право вимагати
виконання обов'язку частково або в
повному обсязі як від усіх боржників
разом так і від будь-кого з них окремо.

Згідно з вимогами ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За умовами п.1.1 договору поруки, ФО-П
ОСОБА_2 зобов'язався солідарно
відповідати за виконання другим
відповідачем зобов'язань щодо
здійснення останнім розрахунку та
можливих штрафних санкцій за договором
поставки засобів захисту рослин № 07/03
від 07.03.2013р.

У випадку невиконання другим
відповідачем своїх зобов'язань,
забезпечених порукою, нести
відповідальність перед кредитором як
солідарні боржники (п. 3.1.2).

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Відповідно до п. 3.1.1. договору поруки,
поручитель зобов'язаний протягом
трьох робочих днів, від дати отримання
письмової вимоги кредитора про
невиконання/неналежне виконання СТОВ
«Довіра» будь-якого з зобов'язань,
забезпечених порукою, та необхідності
виконання таких зобов'язань
поручителем, а також документів, які
підтверджують факт
невиконання/неналежного виконання
СТОВ «Довіра», зобов'язань,
забезпечених порукою, виконати
невиконані/неналежно виконані СТОВ
«Довіра» зобов'язання, забезпечені
порукою, шляхом перерахування
несвоєчасно сплаченої суми боргу
та/або, штрафних санкцій, інших витрат
кредитора, пов'язаних із захистом свого
порушеного права на рахунок
останнього, вказаний у цьому договорі в
розділі "Реквізити Сторін" або в
письмовій вимозі кредитора.

Як встановлено судом, не спростовано
матеріалами справи та позивачем під
час розгляду справи, ФОП ОСОБА_1 не
звертався до поручителя з
повідомленням про невиконання другим
відповідачем своїх зобов"язань за
договором поставки від 07.03.2013р. та не
направило на адресу поручителя вимогу
щодо виконання своїх зобов"язань за
договором поруки від 07.03.2013р.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу (ст. 33 ГПК України).

Згідно зі ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи той факт, що позивач із
вимогою про виконання зобов'язання у
передбачений договором строк до
поручителя (1-го відповідача) не
звертався, та не надав суду доказів на
спростування даного факту, суд вважає
поруку за вказаним договором такою, що
припинена, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК
України.

При цьому слід зазначити, що предметом
договору поруки від 07.03.2013 р. є
виконання 1-м відповідачем усіх
зобов'язань 2-го відповідача (боржника),
які виникли лише за договором поставки
№07/03 від 07.03.2013р., укладеним між
позивачем та 2-м відповідачем.

Враховуючи вищевикладені обставини,
керуючись нормами чинного
законодавства та умовами договору
поруки від 07.03.2013р., суд вважає позовні
вимоги щодо солідарного стягнення з
обох відповідачів суми заборгованості
за договором поставки від 07.03.2014р. в
розмірі 200798,65 грн., пені в розмірі 12653,07
грн., 3% річних в розмірі 6189,00 грн.,
інфляційних втрат в розмірі 34132,09 грн.
неправомірні та такі, що не підлягають
задоволенню.

Разом з тим, суд вважає, що
заборгованість в розмірі
200798,65 грн., пені в розмірі
12653,07 грн., 3% річних в розмірі 6189,00 грн.,
інфляційних втрат в розмірі 34132,09 грн. ,
які нараховані другому відповідачеві,
внаслідкок неналежного виконання
своїх зобов"язань за договором
поставки від 07.03.2013р., підтверджена
матеріалами справи, не спростована
другим відповідачем, тому підлягає
стягненню з боржника за договором
поставки № 07/03 від 07.03.2013р. - СТОВ
"Довіра".

Відповідно статей 55 Конституції
України, статей 15, 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутись до суду за захистом свого
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК
та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Подані докази не можуть бути відхилені
судом з тих мотивів, що вони не
передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи викладені вище обставини,
суд вважає за необхідне задовольнити
позов частково та стягнути суму
заборгованості за договором поставки
№07/03 від 07.03.2013р., яка складається з суми
основної заборгованості в розмірі
200798,65 грн., пені в розмірі 12653,07 грн., 3%
річних в розмірі 6189,00 грн., інфляційних
втрат в розмірі 34132,09 грн. з другого
відповідача - СТОВ "Довіра".

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати в даній справі покладаються на
другого відповідача пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 55
Конституції України; ст.ст. 6, 11, 15, 16, 525,
526, 530, 540, 543, 548, 549, 553, 554, 559, 598, 610-612, 625, 627-629,
638, 692 Цивільного кодексу України; ст. ст.
193, 198, 230-232, 265, 343 Господарського кодексу
України; ст. ст. 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 65, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Довіра" (22865,
Вінницька область, Немирівський район,
смт. Ситківці, вул. Мандролька, 19, ) на користь Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 (61204, АДРЕСА_1, код
НОМЕР_1) - заборгованість за договором
поставки в сумі 200798,65 грн., пені в
розмірі 12653,07 грн., 3% річних в розмірі
6189,00 грн., інфляційних втрат в розмірі
34132,09 грн., витрати по сплаті судового
збору в сумі 5075,46 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову - відмовити.

Повне рішення складено 29.12.2014 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/5286/14