КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р. Справа№ 5011-18/2576-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

від позивача: Колтик Т.І. - директор

від відповідача: Римар С.Ю. - представник

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 16.07.2013р.

у справі № 5011-18/2576-2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІК ЛТД"

до Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс"

третя особа: Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк "Львів"

про стягнення заборгованості за договорами оперативного лізингу у розмірі 15 041 118, 38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.07.2013р. у справі 5011-18/2576-2012 позовні вимоги задоволено повністю, з Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІК ЛТД" 2 306 732 грн. 91 коп. заборгованості, 188 046 грн. 36 коп. пені за несвоєчасну сплату лізингових платежів, 392 068 грн. 56 грн. інфляційних втрат, 326 034 грн. 93 коп. три проценти річних з простроченої суми, 278 235 грн. 62 коп. пені за несвоєчасне повернення об'єкта лізингу, 11 550 000 грн. 00 коп. доходів, одержаних Приватним акціонерним товариством "Київспецтранс" за час неправомірного володіння майном та 64 380 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що п.2.1. договорів оперативного лізингу передбачено, що передача об»єктів лізингу оформлюється актом приймання-передачі, який підписується уповноваженими особами лізингоодержувача та лізингодавця. Однак, місцевий суд не звернув увагу на те, що акти приймання-передачі до договорів оперативного лізингу від 05.05.2008р. № 27/08, 28/08, 29/08, 30/08, 31/08, 32/08, 33/08 підписані неуповноваженими особами.

Апелянт зазначає, що представником відповідача через відділ документального забезпечення місцевого господарського суду було подано клопотання про зупинення провадження у справі № 5011-18/2576-2012 до розгляду Господарським судом м.Києва справи № 910/12535/13. В оскаржуваному рішенні суду не зазначено фактичні обставини, якими мотивовано відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження, що є порушенням процесуальних норм права.

Апелянт звертає увагу суду на те, що місцевий господарський суд задовольняючи позовні вимоги щодо зобов»язання відповідача відшкодувати позивачеві одержані доходи за період незаконного утримання належних позивачеві контейнерів за період з 01.06.2011р. по 01.02.2012р. виходив з тарифу 43, 75 грн. за 1 метр кубічних твердих побутових відходів. Відповідач вважає, що при винесення рішення місцевий господарський суд всупереч вимогам ст. 4 ГПК України не з»ясував, що саме закладено в тариф 43, 75 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2014р. у справі № 5011-18/2576-2012 було призначено судову бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено Київському НДІСЕ, розгляд справи було зупинено.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, вислухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Між позивачем та відповідачем 05.05.2008 року було укладено 9 договорів оперативного лізингу: №25/08, №26/08, №27/08, №28/08,№29/08, №30/08, №31/08, №32/08, №33/08 (далі - договори), за умовами яких позивач передає відповідачеві у користування на умовах оперативного лізингу контейнери в асортименті для збирання та вивозу твердих побутових відходів з території м. Києва у загальній кількості 1000 штук.

Згідно з п. 2.1. договорів передача об'єкта лізингу відповідачеві відбувається протягом 25 банківських днів за умови отримання позивачем авансового лізингового платежу і оформляється актом приймання-передачі, який підписується уповноваженими особами позивача та відповідача.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. договорів об'єкти лізингу вважаються отриманими відповідачем в користування з моменту підписання акту приймання-передачі. Термін дії договорів складає 36 місяців від дня отримання відповідачем об'єктів лізингу.

На виконання договорів позивачем протягом червня 2008 р. було придбано та передано в оперативний лізинг відповідачеві контейнери для збирання та вивозу твердих побутових відходів в загальній кількості 1000 штук, що підтверджується актами приймання-передачі, які додані до матеріалів справи.

Пунктами 4.3., 4.4. договорів передбачено, що за користування об'єктом лізингу відповідачем сплачуються авансовий платіж та лізингові платежі згідно з графіком, визначеним додатком №1, який є невід'ємною частиною договорів. Внесення лізингових платежів здійснюється щомісяця, не пізніше 20-го числа місяця, за який здійснюється платіж.

Додатками №1 до договорів визначено, що загальний розмір лізингових платежів за період 36 місяців складає 4 950 000,00 грн.; кінцевий строк сплати - 20.05.2011 р.

Позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договорами, об'єкти лізингу передав відповідачеві у визначені договорами строки та у передбаченій кількості.

Відповідач всупереч умовам укладених договорів неналежним чином виконав свої зобов'язання, сплатив на користь позивача частково лізингові платежі за договорами оперативного лізингу, дія яких закінчилася у червні 2011 року. У зв»язку із чим позивач звернувся до Господарського суду м.Києва з позовом про стягнення з відповідача 2 306 732,91 грн. основного боргу, 188 046,36 грн. пені за несвоєчасну сплату лізингових платежів, 392 068,56 грн. інфляційних втрат, 326 034,93 грн. трьох процентів річних з простроченої суми, 278 235,62 грн. пені за несвоєчасне повернення об'єкта лізингу, 11 550 000,00 грн. доходів, одержаних відповідачем за час неправомірного володіння майном, а також 64 380,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.07.2013р. у справі № 5011-18/2576-2012 позовні вимоги задоволено повністю.

Проаналізувавши матеріали справи, пояснення представників сторін, колегія не може погодитись в повному обсязі з висновком місцевого господарського суду, виходячи з наступних підстав.

05.05.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТІК ЛТД" ( лізингодавець за умовами договорів) та Приватним акціонерним товариством "Київспецтранс" (лізингоодержувач за умовами договорів) було укладено 9 договорів оперативного лізингу: №25/08, №26/08, №27/08, №28/08,№29/08, №30/08, №31/08, №32/08, №33/08 (далі - договори) за умовами яких позивач передає відповідачеві у користування на умовах оперативного лізингу контейнери в асортименті для збирання та вивозу твердих побутових відходів та контейнери для сміття (далі по тексту об»єкт лізингу) у загальній кількості 1000 штук.

Згідно п.1.2. укладених договорів об»єкт лізингу придбаний на замовлення лізингоодержувача у постачальника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО - Львів» ( м.Львів, вул. Менцинського,3).

Об»єкт лізингу є власністю лізингодавця і підлягає поверненню після закінчення строку дії цього договору (п.1.3. договорів).

Згідно з п. 2.1. договорів оперативного лізингу передача об'єкта лізингу відповідачеві відбувається протягом 25 банківських днів за умови отримання позивачем авансового лізингового платежу і оформляється актом приймання-передачі, який підписується уповноваженими особами позивача та відповідача.

Об»єкт лізингу лізингоодержувач отримує у постачальника на умовах договору поставки № 29/04/08-01Р від 29.04.2008 року ( п.2.2. договорів).

Статтею 806 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності й було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду). До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Оперативний лізинг - договір лізингу, за яким лізингоодержувач на своє замовлення отримує у платне користування від лізингодавця об'єкт лізингу на строк, менший від строку, за який амортизується 90% вартості об'єкта лізингу, визначеної в день укладення договору. Після закінчення строку договору оперативного лізингу він може бути продовжений або об'єкт лізингу підлягає поверненню лізингодавцю і може бути повторно переданий у користування іншому лізингоодержувачу за договором лізингу.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що лізингова (орендна) операція - господарська операція (крім операцій з фрахтування (чартеру) морських суден та інших транспортних засобів) фізичної чи юридичної особи (орендодавця), що передбачає надання основних засобів у користування іншим фізичним чи юридичним особам (орендарям) за плату та на визначений строк (п.14.1.97.)

Лізингові (орендні) операції здійснюються у вигляді оперативного лізингу (оренди), фінансового лізингу (оренди), зворотного лізингу (оренди), оренди житла з викупом, оренди земельних ділянок та оренди будівель, у тому числі житлових приміщень.

Лізингові операції поділяються на:

а) оперативний лізинг (оренда) - господарська операція фізичної або юридичної особи, що передбачає передачу орендарю основного фонду, придбаного або виготовленого орендодавцем, на умовах інших, ніж ті, що передбачаються фінансовим лізингом (орендою);

б) фінансовий лізинг (оренда) - господарська операція, що здійснюється фізичною або юридичною особою і передбачає передачу орендарю майна, яке є основним засобом згідно з цим Кодексом і придбане або виготовлене орендодавцем, а також усіх ризиків та винагород, пов'язаних з правом користування та володіння об'єктом лізингу.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. договорів об'єкти лізингу вважаються отриманими відповідачем в користування з моменту підписання акту приймання-передачі. Термін дії договорів складає 36 місяців від дня отримання відповідачем об'єктів лізингу.

На виконання укладених договорів оперативного лізингу позивачем протягом червня 2008 р. було придбано та передано в оперативний лізинг відповідачеві контейнери для збирання та вивозу твердих побутових відходів в загальній кількості 1000 штук, що підтверджується актами приймання-передачі, які додані до матеріалів справи.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що акти приймання-передачі до договорів оперативного лізингу від 05.05.2008р. № 27/08, 28/08, 29/08, 30/08, 31/08, 32/08, 33/08 підписані неуповноваженими особами, оскільки зазначені акти не є правочинами, не породжують для сторін господарські зобов»язання, а лише засвідчують факт передачі контейнерів.

Крім того, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання ( ст.241 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що договори оперативного лізингу прийняті відповідачем до виконання, контейнери за договором одержані, відповідач не відмовлявся від їх прийняття, а також частково розраховувався за договорами оперативного лізингу, визнав заборгованість перед позивачем по сплаті лізингових платежів.

Пунктами 4.3., 4.4. укладених договорів оперативного лізингу передбачено, що за користування об'єктом лізингу відповідачем сплачуються авансовий платіж та лізингові платежі згідно з графіком, визначеним додатком №1, який є невід'ємною частиною договорів. Внесення лізингових платежів здійснюється щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, за який здійснюється платіж.

Додатками №1 до договорів визначено, що загальний розмір лізингових платежів за період 36 місяців складає 4 950 000,00 грн.; кінцевий строк сплати - 20.05.2011 р.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично графіки оплати сторонами не використовувалися при виконанні договорів оперативного лізингу. Позивач щомісячно надсилав на адресу відповідача акти виконання послуг за договорами, в яких вказувалась плата за надані послуги лізингу (майже в усіх актах зазначено, що вони складені у м. Львові) та податкові накладні до актів. При цьому суми, зазначені в актах виконання послуг та в графіках, суттєво відрізняються, з чим сторони договорів погоджувалися, що підтверджується підписами сторін на актах виконання послуг та відсутності заперечень з приводу актів та виконання договорів сторонами. Також згода обох сторін з вартістю наданих послуг за договором лізингу підтверджується актами звірки розрахунків.

Послуги з виконання лізингу надавались позивачем відповідно до актів виконання послуг, підписувалися сторонами договорів включно до січня 2011 року. Загальна вартість наданих позивачем та прийнятих відповідачем послуг складає 4 343 767, 09 грн.

В порушення умов укладених договорів відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання за договорами, сплатив на користь позивача лише суму лізингових платежів у розмірі 2 652 267, 09 грн., з яких 9 000, 00 грн. відповідач сплатив позивачу до прийняття місцевим господарським судом позову до розгляду, однак позивач не уточнив зазначену обставину.

На підставі наведеного, колегія приходить до висновку про те, що заборгованість відповідача перед позивачем за договорами лізингу складає 1 691 500, 00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як визначено частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договорами лізингу підлягають частковому задоволенню в розмірі 1 691 500, 00 грн.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 188 046, 36 грн. за порушення строків оплати лізингових платежів.

Відповідно до ч.1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 7.5. договорів оперативного лізингу визначено, що за порушення строків оплати лізингових платежів згідно п.4.4., відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми лізингового платежу за кожен день прострочення.

Однак, при розрахунку пені позивач виходив з суми заборгованості 2 430 732, 91 грн., а не фактичної суми заборгованості. Згідно розрахунку відповідача, який колегією перевірений та з яким колегія повністю погоджується, розмір пені за порушення оплати лізингових платежів складає 140 677, 30 грн.

Таким чином позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 140 677,30 грн.

Позивач також просить суд стягнути за прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань інфляційні втрати у розмірі 392 068,56 грн. та 326 034,93 грн. три проценти річних з простроченої суми.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, оскільки при розрахунку позивач виходив з розміру заборгованості 719 000, 00 грн., однак колегією встановлено, що станом на 01.02.2011р. заборгованість відповідача склала 157 767 грн. відповідно до актів виконання послуг та актів звірки заборгованості.

Враховуючи викладене, колегія приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних з простроченої суми підлягають частковому задоволенню, а саме згідно розрахунку відповідача, який перевірений апеляційним судом та є правильним, розмір інфляційних втрат складає 195 688, 87 грн., розмір трьох процентів річних від простроченої суми складає 129 978, 79 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за порушення термінів повернення об'єктів лізингу у розмірі 278 235,62 грн.

Пунктом 7.7. договорів визначено, що за порушення термінів повернення об'єкту лізингу, відповідач сплачує позивачеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент припинення дії договорів, від вартості об'єкта лізингу, згідно з п. 1.1., за кожний день затримки повернення об'єкта лізингу.

Колегія вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за порушення термінів повернення об'єктів лізингу у розмірі 278 235,62 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки її розрахунок відповідає матеріалам справи та умовам договору.

Відповідно до п. 9.2. договорів оперативного лізингу при припиненні дії договорів відповідач зобов'язаний протягом трьох робочих днів повернути лізингове майно позивачеві.

Пунктами 1.3. договорів визначено, що об'єкт лізингу є власністю позивача і підлягає повернення після закінчення строку дії договорів.

Оскільки відповідач не повернув позивачеві об»єкти лізингу, позивач вважає, що відповідач від використання належних позивачеві контейнерів для збирання та вивозу твердих побутових відходів отримує господарську вигоду у вигляді прав здійснювати вивіз твердих побутових відходів з окремих районів м. Києва, у зв'язку з чим отримує щомісячну фінансову вигоду у вигляді надходження коштів за тарифами, встановленими Київською міською державною адміністрацією для відповідача. Розрахунок здійснений з урахуванням тарифу 43,75 грн. за 1 метр кубічний твердих побутових відходів. За розрахунком позивача сума отриманих відповідачем доходів, що підлягає відшкодуванню складає 11 550 000, 00 грн.

Разом з тим, колегія не може погодитись з висновком суду про задоволення вимог позивача про стягнення 11 550 000, 00 грн. доходів, отриманих відповідачем за період незаконного утримання у себе та використання належних позивачеві об»єктів лізингу, виходячи з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Майно, що передається у оперативний лізинг, виготовлене (придбане) за замовленням лізингоотримувача (орендаря) та після закінчення дії лізингового договору може бути використаним іншими особами, виходячи з його технологічних та якісних характеристик та враховуючи амортизаційний стан об»єкту.

Відповідно до ст. 146 Податкового кодексу України вартість об'єктів амортизації, ведеться за кожним об'єктом, що входить до складу окремої групи основних засобів, у тому числі вартість ремонту та поліпшення об'єктів основних засобів, отриманих безоплатно або наданих в оперативний лізинг (оренду) або отриманих в концесію чи створених (збудованих) концесіонером відповідно до Закону України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів централізованого водо-, теплопостачання і водовідведення, що перебувають у комунальній власності", як окремий об'єкт амортизації.

Амортизація об'єкта основних засобів нараховується протягом строку корисного використання (експлуатації) об'єкта, установленого платником податку, але не менше мінімально допустимого строку, встановленого пунктом 145.1 статті 145 цього Кодексу, помісячно, починаючи з місяця, що наступає за місяцем введення об'єкта основних засобів в експлуатацію і зупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання, консервації та інших видів поліпшення та консервації.

Позивачем не надано суду відповідних доказів щодо укладення договорів (лізинг, купівлю-продаж, тощо) з іншим суб'єктом господарювання об'єкту лізингу, та внаслідок невиконання цього нового договору позивач втратив свою вигоду.

Крім того, колегія не може прийняти до уваги розрахунок позивача щодо неотриманого доходу, оскільки позивачем в розрахунку не враховано амортизацію об»єктів оренди, розрахунок суми збитків у вигляді неотриманого доходу є необґрунтованим та недоведеним належними та допустимими доказами.

На підставі вищевикладеного, колегія приходить до висновку, що доводи позивача про стягнення 11 550 000, 00 грн. доходів, отриманих відповідачем за період незаконного утримання у себе та використання належних позивачеві об»єктів лізингу є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються лише на припущеннях.

Щодо вимог позивача про витребування шляхом вилучення у Публічного акціонерного товариства «Київспецтранс» та передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ТІК ЛТД» контейнери металеві, євростандарт, покриття - оцинкування, об»ємом 1,1 м.куб. для збирання та вивозу твердих відходів у кількості 1 000 (одна тисяча) штук, колегія не вбачає підстав для задоволення зазначених вимог, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до Господарського суду м.Києва 22.03.2012р. було подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме заявлено додаткову вимогу про повернення об"єкту лізингу, однак позивачем не було сплачено судовий збір з заявленої вимоги відповідно до п.4 ч.1 ст. 63 ГПК України. Крім того, із матеріалів справи № 5011-18/2576-2012 та змісту оскаржуваного рішення вбачається, що місцевим судом зазначена заява не прийнята до розгляду.

Відповідно до ч.3 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не приймає і не розглядає вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Одночасно судова колегія вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлений права звернутись з вищезазначеними позовними вимогами до місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що апелянтом надані належні та допустимі докази на підтвердження своєї правої позиції у відповідності з нормами чинного законодавства.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення підлягає зміні, як таке, що ґрунтуються на висновках, які не відповідають в повній мірі обставинам справи, та з помилковим застосуванням норм матеріального права, що призвело до прийняття неправильного рішення, що є підставою для його часткового скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" на рішення

Господарського суду м. Києва від 16.07.2013р. у справі № 5011-18/2576-2012 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду м. Києва від 16.07.2013 р. по справі № 5011-18/2576-2012 змінити.

Викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції.

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" (інд. 04208, м. Київ, проспект Правди, 85, , поточний рахунок №502 в КБ "Хрещатик", МФО 300670) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІК ЛТД" (інд. 79057, м. Львів, вул. Рудницького, 15, к.1, код ЄДРПОУ , поточний рахунок №269925453 в ПАТ АКБ "Львів" м. Львова, МФО 325268) 1 691 500, 00 грн. заборгованості лізингових палтежів, 140 677, 30 грн. пені за несвоєчасну сплату лізингових платежів, 195 688, 87 грн. інфляційних втрат, 129 978, 79 грн. трьох процентів річних з простроченої суми, 278 235 (двісті сімдесят вісім тисяч двісті тридцять п'ять) грн. 62 коп. пені за несвоєчасне повернення об'єкта лізингу, 10 427, 07 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову.

Видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити."

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІК ЛТД" (інд. 79057, м. Львів, вул. Рудницького, 15, к.1, код ЄДРПОУ , поточний рахунок №269925453 в ПАТ АКБ "Львів" м. Львова, МФО 325268) на користь Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" (інд. 04208, м. Київ, проспект Правди, 85, , поточний рахунок №502 в КБ "Хрещатик", МФО 300670) 25 752, 00 грн. витрат по сплаті судовго збору за подання апеляційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказів доручити Господарському суду м. Києва.

Матеріали справи № 5011-18/2576-2012 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська