м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Міжрегіональна
інвестиційно-лізингова
компанія"доПублічного акціонерного
"Київенерго"провитребування
безпідставно набутих коштів у розмірі
Суддя Літвінова М.Є.
Представники сторін:
від позивача: не з'явились;
від відповідача: Козлов О.О. -
У судовому засіданні 24.12.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Міжрегіональна
інвестиційно-лізингова компанія"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
про витребування безпідставно набутих
коштів 897 689,03 грн. на підставі Договору
№ 70810 про постачання електричної
енергії від 11.07.2006 року.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.10.2014 порушено провадження у
справі №910/21675/14, розгляд призначений на
10.11.2014.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.11.2014, на підставі статті 77
ГПК України, розгляд справи
відкладений на 26.11.2014.

Ухвалою від 26.11.2014, відкладено розгляд
справи на 10.12.2014.

В судовому засіданні 10.12.2014, оголошено
перерву на 22.12.2014.

В судовому засіданні 22.12.2014 оголошено
перерву на 24.12.2014.

Відповідач заявив клопотання про
припинення провадження у справі у
зв'язку з тим, що позивачем раніше
подавався позов до ПАТ "Київенерго" про
визнання недійсним договору та
застосування наслідків недійсності. За
результатами розгляду вказаної
позовної заяви, прийняте рішення
господарським судом міста Києва у
справі №910/12956/14 з того є предмету та з
тих же підстав.

Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу (п.3.12 постанови
пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011).

Предметом розгляду у справі №910/12956/14 -
визнання недійсним договору та
застосування наслідків його
недійсності, тобто повернення того, що
було виконане сторонами договору за
зобов'язанням. Підставою для
повернення коштів у розмірі 949 089,84 грн.,
позивач визначив, як недійсність
договору про постачання електричної
енергії.

Спір у даній справі виник внаслідок
того, що на думку позивача, він
здійснював оплату за тарифом, що не
відповідає законодавству та дійсним
обставинам справи, тобто було
здійснено безпідставно сплату коштів у
розмірі 897 689,03 грн. Тому позивач,
керуючись ч. 1 ст. 1212 ЦК України, просить
повернути відповідача безпідставно
набуті кошти.

Таким чином, клопотання відповідача
про припинення провадження у справі з
підстав викладених у клопотанні, судом
визнано необґрунтованим та
безпідставним.

22.12.2014, позивачем заявлено клопотання
про відкладення розгляду справи, яке
судом не задоволено, оскільки нормами
чинного законодавства України не
обмежено коло осіб, які можуть
представляти особу в судовому процесі,
тому неможливість одного з
представників позивача бути присутнім
у судовому засіданні не перешкоджає
реалізації права учасника судового
процесу на участь у судовому засіданні
його іншого представника. Проте,
позивач наданими йому процесуальними
правами не скористався.

В судове засідання 24.12.2014, позивач не
забезпечив явку уповноважених
представників.

Відповідач звернувся до суду із
клопотанням про застосування строків
позовної давності, який закінчився
02.09.2009.

У письмових поясненнях відповідач
заперечив проти позовних вимог, з тих
підстав, що кошти, які отримано як плату
за договором, набуто за наявності
правової підстави, а тому вони не
можуть бути витребувані в порядку ст.
1212 ЦК України.

В судовому засіданні 24.12.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення відповідача,
господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

11.07.2006 між відповідачем (постачальник)
та позивачем (споживач) укладено
договір про постачання електричної
енергії № 708510 (далі - Договір),
відповідно до якого постачальник
постачає електричну енергію споживачу,
а споживач оплачує постачальнику її
вартість та здійснює інші платежі
згідно з умовами цього договору та
додатками до Договору, що є невід'ємною
його частиною.

Додатком 4А до Договору для
адмінбудинків на вул. Сім'ї Хохлових, 8-А
в м. Києві, встановлено 7 групу
споживачів.

Відповідно до договорів безоплатної
передачі (дарування): від 25.02.2005 та від
01.04.2005 позивачу передано у власність
нежилі приміщення ІІ поверху будівлі
корпусу № 8-А, загальною площею 1 600,7
кв.м, що складають 33/100 частин від
будівлі корпусу 8-А загальною площею 4
861,3 кв.м, за адресою: вул. Сім'ї Хохлових,
8-А.

Згідно з реєстраційним посвідченням №
002932 Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
виданим 09.03.2005, за позивачем у даній
справі на праві приватної власності
зареєстровані саме нежилі приміщення
загальною площею 1 600,7 кв.м, що складають
33/100 частин від будівлі корпусу 8-А
загальною площею 4 861,3 кв.м, за адресою:
вул. Сім'ї Хохлових, 8-А.

Відповідно до акта державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта від 11.04.2006, прийнято в
експлуатацію перепланування приміщень
другого та третього поверхів корпусу №
8-А на вул. С. Хохлових, 8 у
Шевченківському районі м. Києва під
житлові.

Враховуючи зазначене, сторонами
договору підписаний новий додаток №4А
від 22.05.2014 до договору, відповідно до
якого сторони погодили, що приміщення
за адресою: м. Київ, вул. С.Хохлових, 8
віднесені до категорії "житлових".

Таким чином, позивач зазначає, що ним
фактично здійснювалась оплата за
тарифом, що не відповідає
законодавству та дійсним обставинам
справи. З огляду на що, протягом
останніх трьох років позивачем було
безпідставно сплачено кошти у розмірі
897 689,03 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем
фактично продавався той самий товар,
але за ціною вищою, ніж встановлено
законодавством для такої категорії як
"житлове" приміщення (гуртожиток).

В позовній заяві позивач посилається
на те, що 18.09.2014 звернувся до
відповідача з претензією про
повернення безпідставно отриманих
коштів, яка до матеріалів справи не
додана.

Таким чином, позивач зазначає, що
протягом вищевказаного трирічного
періоду позивачем було сплачено
послуги за тарифом для нежитлових
приміщень - 1 129 829, 11 грн.,в разі ж
застосування тарифу, передбаченого для
житлових приміщень, позивач мав
оплатити послуги на суму 232 140, 08 грн.,
тобто безпідставно отриманих коштів на
суму 897 689, 03 грн., що підтверджується
довідкою від 01.10.2014.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
огляду на наступне.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу
(далі - ЦК) України передбачено, що
договір є підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 7 ст. 276 ГК України оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється відповідно до умов
договору. Договір може передбачати
попередню оплату, планові платежі з
наступним перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

Стаття 629 ЦК України встановлює
обов'язковість договору для виконання
сторонами.

Стаття 631 ЦК України передбачає те, що
договір набирає чинності з моменту
його укладення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 653 ЦК України у
разі зміни договору зобов'язання
сторін змінюються відповідно до
змінених умов щодо предмета, місця,
строків виконання тощо. У разі зміни
або розірвання договору зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
досягнення домовленості про зміну або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни.

Згідно ч. 4 ст. 653 ЦК України, сторони не
мають права вимагати повернення того,
що було виконане ними за зобов'язанням
до моменту зміни або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до п. 9.1 Договору усі зміни
та доповнення до цього Договору
оформлюється письмово, підписуються
уповноваженими особами та
скріплюються печатками обох сторін.
Додатки до цього Договору є невід'ємною
його частиною.

Згідно з п. 5.4 ПКЕЕ для укладення
договору про постачання електричної
енергії заявник (споживач, власник
технологічних електричних мереж
(основний споживач) або субспоживач)
має надати відповідній організації
копію документа, яким визначено право
власності чи користування на об'єкт
(приміщення) або копію документа, що
підтверджує право власності чи
користування на земельну ділянку (у
разі відсутності на відповідній
земельній ділянці об'єкта).

При укладенні Договору позивачем було
надано копію Реєстраційного
посвідчення №002932 Київського міського
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, яким посвідчувалось
право власності на нежилі приміщення (в
літ. А) загальною площею - 1600.7 кв.м., що
складають 33/100 частин від будівлі
корпусу № 8-А заг. площі - 4861.3 кв.м.
розташовані по вул. сім'ї Хохлових. 8. та
копії договорів дарування на нежилі
приміщення 2 та 3 поверхів будівлі
корпусу 8 А (в літ. А).

11.07.2006 між відповідачем та позивачем
укладений Договір, крім того,
узгоджено, підписано та скріплено
печатками Додаток 4А до Договору, яким
було встановлено 7 групу споживачів для
об'єктів позивача, щодо яких
застосовується тариф, встановлений для
«непромислових споживачів». Таким
чином, підписавши договір та додатки до
нього, що є невід'ємною його частино,
позивач погодився з усіма його умовами.

Відповідач зазначив, що а травні 2014
року ТОВ "Міжрегіональна
інвестиційно-лізингова компанія"
звернулась до ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" з листом
№ 33/14 від 26.05.2014 про зміну тарифу, тому
22.05.2014 після надання позивачем
необхідних документів (акт від 11.04.2006),
сторонами було узгоджено зміни до
Договору, а саме, змінено Додаток 4А.

Разом із тим, за положеннями ст. 1212 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події. Положення цієї
глави застосовуються також до вимог
про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає
підстави для висновку, що цей вид
позадоговірних зобов'язань породжують
такі юридичні факти: 1/ набуття особою
майна або його збереження за рахунок
іншої особи; 2/ відсутність для цього
правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами у справі, яка
переглядається, було укладено договір
про постачання електричної енергії
№70810 від 11.07.2006, а кошти, які ТОВ
"Міжнародна інвестиційно-лізингова
компанія" просить стягнути з ПАТ
"Київенерго", отримано останнім у
якості оплати за послуги, які
надавались за цим договором, то такі
кошти набуто за наявності правової
підстави, а тому не може бути
витребувано відповідно до положень ст.
1212 ЦК України як безпідставно набуті.

Правовідносини сторін у цьому спорі
регулюються нормами зобов'язального
права, а договірний характер
правовідносин виключає можливість
застосування до них положень ч. 1 ст. 1212
ЦК України,

Аналогічна правова позиція позиція
викладена у постанові Верховного суду
України у справі №922/1136/13 від 14.10.2014.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ
"Міжрегіональна
інвестиційно-лізингова компанія" з
підстав викладених у позові, визнані
судом безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про сплив
позовної давності для розгляду даного
спору та відмови у задоволенні позову з
урахуванням ч.4 ст. 267 ЦК України, суд
зазначає наступне.

Положеннями частини 1 статті 251 ЦК
України, визначено, що строком є певний
період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальна позовна давність тривалістю у
три роки. Позовна давність
обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановленими
статтями 253-255 цього Кодексу (ст. 260 ЦК
України).

Відповідно до стаття 256 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

За приписами статті 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 ЦК України частини 1 та
5 перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила та за зобов'язаннями
з визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Одночасно суд відзначає, що за змістом
статті 261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушеного права.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів» перш
ніж застосувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушено право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі
коли такі право чи інтерес не порушені,
суд відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості.

Оскільки у межах розгляду даної
господарської справи, судом
встановлено, що відсутні підстави для
витребування безпідставно набутих
коштів, тому заява відповідача про
застосування строків позовної
давності є такою, що не підлягає
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 29.12.2014.

Суддя

М.Є. Літвінова