РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/22307/14 15.12.14

За позовом Приватного підприємства "Роса"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіод-1"

третя особа - Київський національний університет технології та дизайну

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: Столяренко Т.П. (за довіреністю від 27.10.2014);

від відповідача: Чехлова Л.М. (за довіреністю від 07.02.2014);

від третьої особи: не з'явились.

В судовому засіданні 15 грудня 2014 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

15 жовтня 2014 року Приватне підприємство "Роса" (Позивач) подало до канцелярії Господарського суду міста Києва позовну заяву № 31 від 14.10.2014р. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіод-1" (Відповідач) про стягнення основного боргу - 17 989,30 грн., пені - 3 051,02 грн., 3% річних - 1 619,04 грн. та інфляційні нарахування - 2 424,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач допустив неналежне виконання своїх обов'язків зі сплати виконаних робіт за договором підряду № 07/10-09 від 07.10.2009 року.

Відповідач надав до суду відзив № 36-10/14 від 31.10.2014 року на позовну заяву, в якому проти позову, за викладених у відзиві підстав, заперечує та просить суд відмовити у позові в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2014р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі № 910/22307/14. Розгляд справи призначено на 03.11.2014р.

У судовому засіданні 03.11.2014 року суд оголосив перерву до 24.11.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2014 року розгляд справи відкладено на 15.12.2014 року

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2009 року між Київським національним університетом технології та дизайну (надалі - Замовник) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіод-1» (далі - Платник) та Приватним підприємством «Роса» (надалі - Генеральний підрядник) (разом - сторони), укладено договір підряду № 07/10-09 (далі - Договір або Договір підряду, належним чином завірена копія в матеріалах справи), відповідно до п. 1.1. якого, за цим Договором Замовник доручає Генеральному підряднику реконструкцію з розширенням гуртожитку № 7 по вулиці Лейпцігській будинок 16 в Печерському районі міста Києва згідно проектно-кошторисної документації, яка надана та затверджена Замовником.

Позивач стверджує, що Відповідач допустив неналежне виконання своїх обов'язків зі сплати виконаних робіт за договором підряду № 07/10-09 від 07.10.2009 року, у зв'язку з чим просить стягнути з останнього основний борг - 17 989,30 грн., пеню - 3 051,02 грн., 3% річних - 1 619,04 грн. та інфляційні нарахування - 2 424,69 грн.

Відповідач із позовом не погодився і звернувся до суду із відзивом, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки заявивши до стягнення заборгованість за Договором підряду, Позивач не вказав за якими саме актами приймання виконаних робіт така заборгованість виникла. Разом з цим, зазначає що Позивачем необґрунтовано нараховано пеню майже за рік, хоча період за який нараховується пеня не може перевищувати 6 місяців, від дня коли зобов'язання мало бути виконане. Крім цього, зазначає що оскільки строк розрахунків за актами виконаних робіт закінчився 03.10.2011 року, це свідчить про те, що перебіг строку позовної давності за позовними вимогами розпочався 04.10.2014 року, з огляду на це строк позовної давності за вимогами Позивача минув 03.10.2014 року.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як вже було установлено судом, 07 жовтня 2009 року між Позивачем, Відповідачем та третьою особою, укладено договір підряду № 07/10-09, відповідно до п. 1.1. якого, за цим Договором Замовник доручає Генеральному підряднику реконструкцію з розширенням гуртожитку № 7 по вулиці Лейпцігській будинок 16 в Печерському районі міста Києва згідно проектно-кошторисної документації, яка надана та затверджена Замовником.

Відповідно до п. 4.2. Договору, Платник зобов'язується оплачувати всі виконані роботи згідно підписаних Замовником актів КБ-2в та довідки про вартість робіт КБ-3 протягом 3 банківських днів з моменту їх підписання.

Згідно з п. 5.2. Договору підряду, протягом 5 днів з моменту підписання цього Договору, Платник перераховує на розрахунковий рахунок Генерального підрядника аванс в розмірі 500 000,00 грн. Залік авансу буде здійснюватись при оплаті робіт звітного місяця.

До 10 числа кожного місяця Платник перераховує Генеральному підряднику аванс в розмірі 60% від вартості запланованих робіт, визначених Генеральним підрядником, крім першого місяця, залік авансу якого здійснюється у відповідності до п. 4.2. цього Договору (п. 5.3. Договору підряду).

Відповідно до п. 5.4. Договору, розрахунки за фактично виконані об'єми робіт здійснюється Генеральним підрядником протягом 3 банківських днів після підписання сторонами відповідного Акту прийому-передачі (ф.ф. № КБ-2в та КБ-3) за вирахуванням 60% від вартості робіт згідно Акту прийому-передачі (ф.ф. № КБ-2в та КБ-3), для погашення авансу, який був наданий (згідно п. 5.2. даного Договору).

В разі неповернення (невчасного повернення) підписаного акта виконаних робіт, а також відсутності письмової мотивованої відмови від підписання з боку Замовника вказаного акта, у встановлені цим Договором терміни, такий акт вважається підписаним, а роботи прийнятими в повному обсязі (на вказану в акті суму) і без зауважень (п. 5.6. Договору).

Згідно з п. 5.8. Договору, Платник перераховує на розрахунковий рахунок Генерального підрядника кошти за виконані роботи протягом 3 банківських днів з моменту підписання Замовником актів за формою КБ-2в, та довідки за формою КБ-3.

З матеріалів справи слідує, що Підрядником було виконано робіт на суму 1 051 766,09 грн., що підтверджується довідками форми КБ-2в та КБ-3 та актами приймання виконаних будівельних робіт (копії довідок та актів в справі).

На виконання умов Договору підряду, Відповідачем було сплачено 1 050 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками (виписки долучено до матеріалів справи).

Разом з цим, Позивач посилається на існування заборгованості Відповідача за Договором в розмірі 16 223,21 станом на 30.06.2011 року. На підтвердження вказаного розміру заборгованості за виконані роботи Позивач надав акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.06.2011 року (копія акту в справі).

З приводу вищезазначеного, суд повідомляє наступне.

Згідно ст.ст. 9, 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", акт звірки є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості, та фіксує стан розрахунків між сторонами, але сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, в той час як зобов'язання сторін повинні підтверджуватися первинними документами, договором, накладними, рахунками тощо.

Ознаки ж первинних бухгалтерських документів наводиться у ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Первинні документи, це документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Поняття господарської операції наводиться у ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Такими чином, акт звірки взаєморозрахунків від 30.06.2011р., як зведений обліковий документ, не належать до первинних документів бухгалтерської звітності. Такі акти є, по суті, документами, що містять зведені відомості про бухгалтерський облік здійснених операцій на підприємствах, однак, з огляду на викладене, не можуть вважатися достатніми доказами обставин за Договором. У зв'язку з цим, позовні вимоги в розмірі 16 223,21 грн. є необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З урахуванням викладеного, а також те, що доказів оплати послуг по Договору у більшому розмірі, аніж 1 050 000,00 грн., станом на грудень 2014 року, до суду не представлено, обґрунтованими є позовні вимоги Позивача про наявну заборгованість у Відповідача за Договором підряду в розмірі 1 766,09 грн. з розрахунку: 1 051 766,09 грн. (вартість виконаних робіт) - 1 050 000,00 грн. (частково оплачені роботи).

Водночас, у відповідності до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності чи право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або мала дізнатися про порушення свого права.

Як вбачається з матеріалів справи, останній день оплати виконаних робіт за останнім актом приймання виконаних будівельних робіт - № 275 від 30 вересня 2011 року настав через 3 дні після підписання вказаного акту (п. 5.4. Договору), тобто 03 жовтня 2011 року.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, 04 жовтня 2011 року є днем з якого починається перебіг позовної давності за вимогами Позивача щодо сплати заборгованості за виконані будівельні роботи за Договором підряду.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, до вимог Позивача застосовується загальний строк позовної давності тривалістю 3 роки.

Отже, строк позовної давності за вказаними вимогами сплинув 05 жовтня 2014 року.

Згідно з п. 4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від від 29 травня 2013 року N 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

Як слідує з матеріалів справи, вперше Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом 30 вересня 2014 року, що вбачається з вхідного штампу відділу загального документального забезпечення Господарського суду міста Києва.

Однак, ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2014 року по справі № 910/20758/14 з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, що і справа № 910/22307/14, позовні матеріали повернуто Позивачу без розгляду.

З матеріалів справи, а саме з вхідного штампу відділу загального документального забезпечення Господарського суду міста Києва вбачається, що вдруге з позовом до суду Позивач звернувся 15.10.2014р., відтак, заява подана вже після закінчення строку позовної давності, тобто позовні вимоги у відповідній частині заявлені з пропуском встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України трирічного строку позовної давності.

У відповідності до частин 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З відзиву на позовну заяву витікають обставини заяви Відповідача про застосування строку позовної давності, як підставу про відмову в позовних вимогах в повному обсязі.

За таких обставин, дослідивши подані позивачем та відповідачем докази та матеріали справи в цілому, суд дійшов висновку про обґрунтованість застосування заявленої відповідачем заяви щодо строків позовної давності відносно вимог Позивача, що є підставою для відмови позивачу в позові.

Відповідно до ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Зважаючи на обставини пропуску позивачем строків позовної давності до основної вимоги, тобто основного боргу в розмірі 1 766,09 грн., строк оплати якого закінчився 03.10.2011 року, вважається, що позовна давність, в силу ст. 266 Цивільного кодексу України, спливла і до додаткових вимог заявлених Позивачем, зокрема вимог про стягнення 3% річних, пені та втрат від інфляції, а тому, позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Копію даного рішення направити третій особі по справі № 910/22307/14.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 12.01.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало