ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2014 р.
Справа № 914/4102/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства "Асфальтобетонний завод "АБ
Столичний", м. Київ

до відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Технології ремонту транспортної
інфраструктури", м. Судова Вишня
Мостиського району Львівської області

про стягнення 310 828, 24 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: Архипова В.О. -
представник

від відповідача: не з'явився

Зміст ст. 22 ГПК України представнику
позивача роз'яснено.

Розглядається справа за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Асфальтобетонний завод "АБ Столичний"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Технології ремонту
транспортної інфраструктури" про
стягнення 310 828, 24 грн.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 19.11.2014 р.
порушено провадження у справі та
призначено до розгляду в судовому
засіданні на 01.12.2014 р. Ухвалою від 01.12.2014
р. розгляд справи було відкладено на
22.12.2014 р. у зв'язку з неявкою
представників сторін.

В судове засідання, яке відбулося
22.12.2014 р. представник позивача з'явився,
позовні вимоги підтримав, просив їх
задоволити з підстав викладених в
позовній заяві та усних поясненнях.

Відповідач вимог суду, зазначених в
ухвалах про порушення справи та про
відкладення справи не виконав,
витребуваних доказів не подав, явки
свого представника в засідання суду не
забезпечив, про причини невиконання
вимог суду не повідомив. Ухвали про
порушення провадження та про
відкладення розгляду справи
скеровувалися відповідачу на адресу,
зазначену у витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців про державну
реєстрацію, відповідно до вимог ст. 64
ГПК України.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
матеріалами, яких достатньо для
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив наступне:

Публічне акціонерне товариство
"Асфальтобетонний завод "АБ Столичний"
(надалі - позивач) звернулося в
господарський суд з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Технології ремонту
транспортної інфраструктури" (надалі -
відповідач) про стягнення 310 828, 24 грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивач вказує на те, що між позивачем
та відповідачем було укладено договір
на постачання продукції від 17.09.2013 р. №
178 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору позивач
зобов'язується виготовляти й
передавати у власність відповідача
асфальтобетонну суміш, бетонні суміші,
розчини, залізобетонні та бетонні
вироби, а відповідач зобов'язується
приймати та своєчасно здійснювати
оплату замовленої ним продукції та
фактичних транспортних витрат на
поставку продукції на умовах даного
договору.

Пунктом 1.2 договору визначено, що
продукція за цим договором
постачається протягом 2013 р. окремими
партіями за письмовою заявкою
відповідача, в якій вказується
кількість продукції, номенклатура
продукції (вид, група, тип, марка),
адреса доставки і, за необхідності,
погодинний графік поставок.

Згідно п. 5.1 договору ціна і загальна
вартість продукції, що поставляється
на підставі відповідної заявки
відповідача визначається позивачем в
рахунку-фактурі, який виставляється
позивачем на підставі відпускних цін,
що встановлені ним на дату
рахунку-фактури. Оплата відповідачем
вартості продукції згідно
виставленого позивачем
рахунку-фактури здійснюється у
безготівковій формі в національній
валюті України шляхом прямого
перерахування відповідачем грошових
коштів на поточний рахунок позивача
протягом 3 (трьох) банківських днів від
дати виставлення відповідного
рахунку-фактури.

На виконання умов договору позивачем
було поставлено відповідачу продукцію
в кількості 701, 95 тн. на загальну суму 586
821, 94 грн., що підтверджується
видатковими накладними від 17.09.2013 р. №
5379, від 18.09.2013 р. № 5406, від 23.09.2013 р. № 5505,
від 27.09.2013 р. № 5651, від 28.09.2013 р. № 5668, від
30.09.2013 р. № 5722, від 10.10.2013 р. № 6133 та
довіреностями на їх отримання від
17.09.2013 р. № 178 та від 10.10.2013 р. № 179, а також
позивач надав відповідачу послуги з
автоперевезення продукції, що
підтверджується актами
здачі-приймання виконаних робіт від
18.09.2013 р. № 5431, від 27.09.2013 р. № 5645, від
30.09.2013 р. № 5743 та від 10.10.2013 р. № 6152.

Виставлені позивачем відповідачу
рахунки-фактури від 17.09.2013 р. № 3681, від
17.09.2013 р. № 3694, від 10.10.2013 р. № 4183, від
10.10.2013 р. № 4187 були останнім оплачені
частково в розмірі 280 702, 00 грн., що
підтверджується банківськими
виписками від 17.09.2013 р., від 18.09.2013 р., від
07.10.2013 р., від 01.11.2013 р., від 04.11.2013 р., від
05.11.2013 р., від 06.11.2013 р., та від 07.11.2013 р.

Позивачем на адресу відповідача 11.11.2013
р. та 23.10.2014 р. були надіслані вимоги про
повну оплату поставленої продукції,
які залишені останнім без відповіді та
задоволення. Крім того, позивачем було
надіслано на адресу відповідача акт
звірки взаємних розрахунків за період
01.09.2013 р. по 13.11.2013 р., який останнім
підписаний без застережень.

Таким чином, відповідач свої
зобов'язання щодо повної оплати за
поставлену йому продукцію не виконав,
внаслідок чого у нього виникла
заборгованість в розмірі 305 925, 06 грн.,
яку позивач просить стягнути з
відповідача на свою користь.

Крім стягнення основної
заборгованості позивач, на підставі п.
6.1 договору, просить стягнути з
відповідача пеню в розмірі 2 723, 99 грн. та
20 % річних в розмірі 2 179, 19 грн.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, оцінивши докази в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають до задоволення
частково виходячи із наступних
мотивів.

Відповідно до статті ст. 526 ЦК України,
193 Господарського кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Як встановлено судом, позивачем та
відповідачем було укладено договір на
постачання продукції від 17.09.2013 р. № 178
(надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору позивач
зобов'язується виготовляти й
передавати у власність відповідача
асфальтобетонну суміш, бетонні суміші,
розчини, залізобетонні та бетонні
вироби, а відповідач зобов'язується
приймати та своєчасно здійснювати
оплату замовленої ним продукції та
фактичних транспортних витрат на
поставку продукції на умовах даного
договору.

Згідно п. 5.1 договору, ціна і
загальна вартість продукції, що
поставляється на підставі відповідної
заявки відповідача визначається
позивачем в рахунку-фактурі, який
виставляється позивачем на підставі
відпускних цін, що встановлені ним на
дату рахунку-фактури. Оплата
відповідачем вартості продукції
згідно виставленого позивачем
рахунку-фактури здійснюється у
безготівковій формі в національній
валюті України шляхом прямого
перерахування відповідачем грошових
коштів на поточний рахунок позивача
протягом 3 (трьох) банківських днів від
дати виставлення відповідного
рахунку-фактури.

На виконання умов договору позивачем
було поставлено відповідачу продукцію
в кількості 701, 95 тн. на загальну суму 586
821, 94 грн., що підтверджується
видатковими накладними від 17.09.2013 р. №
5379, від 18.09.2013 р. № 5406, від 23.09.2013 р. № 5505,
від 27.09.2013 р. № 5651, від 28.09.2013 р. № 5668, від
30.09.2013 р. № 5722, від 10.10.2013 р. № 6133 та
довіреностями на їх отримання від
17.09.2013 р. № 178 та від 10.10.2013 р. № 179, а також
позивач надав відповідачу послуги з
автоперевезення продукції, що
підтверджується актами
здачі-приймання виконаних робіт від
18.09.2013 р. № 5431, від 27.09.2013 р. № 5645, від
30.09.2013 р. № 5743 та від 10.10.2013 р. № 6152, копії
яких долучені до матеріалів справи.

Виставлені позивачем рахунки-фактури
від 17.09.2013 р. № 3681, від 17.09.2013 р. № 3694, від
10.10.2013 р. № 4183, від 10.10.2013 р. № 4187 були
відповідачем оплачені частково в
розмірі 280 702, 00 грн., що підтверджується
банківськими виписками від 17.09.2013 р.,
від 18.09.2013 р., від 07.10.2013 р., від 01.11.2013 р.,
від 04.11.2013 р., від 05.11.2013 р., від 06.11.2013 р.,
та від 07.11.2013 р.

Приписами ст. 530 ЦК України
передбачено, що якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Оскільки у позивача відсутні докази,
що підтверджують коли саме
відповідачем отримано рахунки-фактури
для оплати поставленої продукції, тому
відповідач зобов'язаний був здійснити
оплату протягом семи днів від дня
отримання вимоги від 23.10.2014 р. № 07/498
(отримана ним 30.10.2014 р.), тобто до 06.11.2014 р.

Відповідач свої зобов'язання не
виконав, повної оплати за поставлену
йому продукцію не здійснив, внаслідок
чого у нього виникла заборгованість в
розмірі 305 925, 06 грн. Таким чином, вказана
сума основної заборгованості підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Згідно п.3 ст. 549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", розмір
пені встановлюється за згодою сторін
та не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Приписами ст. 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи наведене, позивачем була
нарахована пеня в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що становить 2 723,
99 грн. та 20% річних в розмірі 2 179, 19 грн.
Проте, при їх розрахунку позивачем
допущено помилку щодо визначення
кількості днів прострочення
зобов'язання, а саме не враховано
вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України щодо терміну
для добровільного виконання боржником
зобов'язання, тому стягненню з
відповідача на користь позивача
підлягає пеня в розмірі 1 257, 22 грн. та 20%
річних в розмірі 1 005, 78 грн.

Оскільки спір виник через неправомірні
дії відповідача, судовий збір
покладаються на відповідача
пропорційно до задоволених вимог.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд ,-

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Технології ремонту
транспортної інфраструктури» (81340, м.
Судова Вишня Мостиського району
Львівської області, вул. Заводська, 35,
) на користь Публічного
акціонерного товариства
«Асфальтобетонний завод «АБ
Столичний» (03045, м. Київ, вул.
Новопирогівська, 60, )
суму у розмірі 314 342, 46 грн. з них:

- 305 925, 06 грн. - основної
заборгованості;

- 1 005, 78 грн. - 20 % річних;

- 1 257, 22 грн. - пені;

- 6 154, 40 грн. - судового збору.

3. В задоволенні решти частини
позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно ст.116 ГПК
України.

Повне рішення складено 25.12.2014 року.

Суддя
Манюк П.Т.