м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Заступника прокурора
Центрального регіону України з нагляду
додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
внутрішніх справ України та Державного
підприємства "Українське
авіаційно-транспортне підприємство
до Приватного акціонерного
товариства "Авіакомпанія "Українські
про припинення дії договору
Суддя Трофименко Т.Ю.
Від прокуратури: Гелета О.О. - по дов.
№015715 від 20.03.2013р.
Від позивача -1: Саверин Р.І. - по дов.
№25/2014 від 15.07.2014р.
Від позивача -2 : Тарасов А.Г. - по дов.
№12.05.2014р.
Від відповідача: Мога М.В. - по дов.
№02/14 від 06.01.2014р.
Обставини справи:
Заступник прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі Міністерства
внутрішніх справ України (далі -
позивач) та Державного підприємства
"Українське авіаційно-транспортне
підприємство "Хорів-АВІА" (далі -
позивач-2) звернулись до Приватного
акціонерного товариства "Авіакомпанія
"Українські вертольоти" (далі -
відповідач) з позовом про припинення
дії договору оренди вертольоту МІ-8МТ,
року № УВ.АРВ-12-002, укладеного
позивачем-2 з відповідачем, та
зобов'язання останнього повернути
позивачу-2 вертоліт МІ-8МТ
Рішенням Господарського суду міста
Києва від 8 серпня 2014 року у задоволенні
позову Першого заступника прокурора
Центрального регіону України з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
в інтересах держави в особі
Міністерства внутрішніх справ України
та Державного підприємства "Українське
авіаційно-транспортне підприємство
"Хорів-Авіа" відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 6 жовтня 2014
року апеляційну скаргу заступника
прокурора Центрального регіону
України з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері залишено без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 8 серпня 2014 року -
без змін.

Постановою Вищого господарського суду
міста Києва від 03.12.2014р., рішення
господарського суду міста Києва від
08.08.2014 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
06.10.2014 у справі № 910/14349/14 скасовано з
передачею справи на новий розгляд до
господарського суду міста Києва.

Автоматичною системою документообігу
Господарського суду міста Києва
справу № 910/14195/14 передано на новий
розгляд судді Трофименко Т.Ю.

За вказаних обставин суд визнав за
необхідне прийняти справу до свого
провадження та призначив розгляд даної
справи у судовому засіданні за участю
представників сторін на 24.12.2014р.

Представник прокуратури позовні
вимоги в судовому засіданні підтримав
в повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовано
виникненням форс-мажорних обставин,
наявність яких є підставою для
припинення договору оренди вертольота
Мі-8МТВ, заводський номер 94856, від 27.01.2010
р. №УВ.АРВ-12-002 укладеного між позивачем
2 та відповідачем, та зобов'язання
відповідача повернути наведений
вертоліт позивачу 2.

Позивач-1 поданий прокурором позов не
підтримує та відмовляється від нього,
вказує на помилковість підстав
заявленого прокурором позову та
недоцільність припинення спірного
договору, а також на відсутність зі
сторони орендодавця жодних
повідомлень на адресу орендаря про
неможливість виконання ним яких-небудь
зобов'язань за договором або про
припинення договору та повернення
спірного вертольоту.

Позивачем-2 також подано заяву, в якій
останній відмовляється від поданого
прокурором позову.

Відповідач проти позову заперечує та
вважає хибними підстави заявленого
заступником прокурора позову, а також,
що прокурором обрано не передбачений
законом спосіб захисту права.
Відповідач зазначає, що прокурором не
наведено, які саме зобов'язання та якої
саме сторони договору вважаються ним
такими, які неможливо виконати. Також
відповідач вказує на безпідставність
ототожнення прокурором поняття
припинення договору з припиненням
зобов'язань, адже за змістом спірного
правочину виникнення форм-мажорних
обставин може бути підставою саме для
припинення зобов'язань сторін такого
правочину, а не самого правочину.
Договором оренди та законом визначений
виключний перелік підстав для
припинення договору оренди, до якого не
входить неможливість виконання
зобов'язання, зазначена прокурором.
Відповідач зазначає, що позивач-2 не
повідомляв його про виникнення
будь-яких обставин, які впливають на
можливість виконання зобов'язань за
договором, що позбавляє можливості
посилання на обставини форс-мажору.

Стосовно заяв позивачів про відмову
від позову суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Згідно з ч. 6 ст. 29 Господарського
процесуального кодексу України
відмова позивача від позову, поданого
прокурором в інтересах держави, не
позбавляє прокурора права
підтримувати позов і вимагати
вирішення спору по суті.

За змістом абз. 5 п. 5 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 № 7 "Про деякі питання участі
прокурора у розгляді справ,
підвідомчих господарським судам"
відмова прокурора від поданого ним
позову не є обов'язковою для позивача, і
так само відмова позивача від позову не
є обов'язковою для прокурора, оскільки
така відмова не означає вибуття
позивача з процесу чи зміни його
процесуального статусу. У відповідних
випадках спір підлягає вирішенню по
суті.

Враховуючи викладене, оскільки в
даному випадку прокурором не
підтримуються заяви позивачів про
відмову від позову, спір підлягає
вирішенню по суті.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
учасників судового процесу,
господарський суд міста Києва-

ВСТАНОВИВ:

Згідно ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України договір - є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань.

27.01.2010 між Державним підприємством
"Українське авіаційно-транспортне
підприємство "Хорів-Авіа"
(орендодавець) та Закритим акціонерним
товариством "Авіакомпанія "Українські
вертольоти", яке в подальшому змінило
тип акціонерного товариства на
Приватне акціонерне товариство
"Авіакомпанія "Українські вертольоти",
(орендар) підписано договір №
УВ.АРВ-12-002 про оренду вертольоту МІ-8МТ,
заводський номер 94856 (далі - Договір).

За умовами вказаного Договору
орендодавець передає, а орендар на
правах оренди приймає в строкове
платне володіння та користування
окреме індивідуально визначене майно -
вертоліт МІ-8МТ, заводський номер 94856
(далі - вертоліт, повітряне судно) з
технічним майном, устаткуванням з
комплекту 1:1, необхідним для виконання
усіх видів авіаційних робіт за
цивільними процедурами на території
України та за її межами.

На виконання умов Договору
орендодавцем було передано, а
орендарем прийнято вертоліт МІ-8МТ,
заводський номер 94856 за актом
приймання-передачі від 01.02.2010.

В подальшому до Договору сторонами
неодноразово вносилися зміни та
доповнення шляхом підписання
додаткових угод.

За своєю правовою природою підписаний
між сторонами Договір є договором
найму (оренди) державного майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 283
Господарського кодексу України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності. До відносин
оренди застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Відповідно до п.15.1 договору оренди в
редакції додаткової угоди ;7 від
17.08.20134р. зазначений договір діє з 27.01.2010
р. до 31.01.2013р.

Спір у справі виник у зв'язку із
наявністю, на думку прокурора, підстав
для припинення дії Договору оренди, а
також, зобов'язання відповідача
повернути спірний вертоліт позивачу 2 у
зв'язку із настанням форс-мажорних
обставин.

Підставою для припинення спірного
договору та повернення орендованого
майна позивачу 2 прокурор зазначає
виникнення форс-мажорних обставин, які
зумовлені особливим періодом в
державі, та вказує на положення п.п.
7.1.14., 12.1 Договору оренди, у зв'язку з
настанням форс-мажорних обставин, які
зумовлені особливим періодом у державі
- проведенням антитерористичної
операції на території низки регіонів
України, оголошенням рішення про
мобілізацію.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
учасників судового процесу, суд
приходить до висновку про необхідність
відмови в задоволенні позовних вимог з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом.

Припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом.

Відповідно до ст. 781 Цивільного кодексу
України договір найму припиняється у
разі смерті фізичної особи - наймача,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір найму припиняється у
разі ліквідації юридичної особи, яка
була наймачем або наймодавцем.

Згідно з положеннями ст. 291
Господарського кодексу України
одностороння відмова від договору
оренди не допускається.

Договір оренди припиняється у разі:

закінчення строку, на який його було
укладено;

викупу (приватизації) об'єкта оренди;

ліквідації суб'єкта господарювання -
орендаря;

загибелі (знищення) об'єкта оренди.

Договір оренди може бути розірваний за
згодою сторін. На вимогу однієї із
сторін договір оренди може бути
достроково розірваний з підстав,
передбачених Цивільним кодексом
України для розірвання договору найму,
в порядку, встановленому статтею 188
цього Кодексу.

Аналогічні положення зазначені у ст. 26
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", згідно з якими
одностороння відмова від договору
оренди не допускається. Договір оренди
припиняється в разі: закінчення строку,
на який його було укладено;
приватизації об'єкта оренди орендарем
(за участю орендаря); банкрутства
орендаря; загибелі об'єкта оренди;
ліквідації юридичної особи, яка була
орендарем або орендодавцем. Договір
оренди може бути розірвано за
погодженням сторін. На вимогу однієї із
сторін договір оренди може бути
достроково розірвано за рішенням суду,
арбітражного суду у разі невиконання
сторонами своїх зобов'язань та з інших
підстав, передбачених законодавчими
актами України.

Згідно з п. 15.6 Договору одностороння
відмова від даного договору не
допускається. Чинність цього договору
припиняється внаслідок: закінчення
строку, на який його було укладено;
загибелі орендованого повітряного
судна; достроково за взаємною згодою
сторін або за рішенням суду;
банкрутства орендаря; ліквідації
орендаря - юридичної особи.

З огляду на викладені положення
вбачається, що як норми законодавства,
так і положення спірного Договору не
передбачають такої підстави для
припинення дії Договору оренди як
виникнення форс-мажорних обставин, у
тому числі, пов'язаних з особливим
періодом в державі, а відтак, посилання
прокурора на існування правових
підстав для припинення дії спірного
договору з огляду на виникнення
форс-мажорних обставин є
необґрунтованим.

Відповідно до п. 12.1 Договору сторони
звільняються від відповідальності за
повне або часткове невиконання своїх
зобов'язань за цим Договором, якщо
невиконання стало наслідком обставин
непереборної сили (форс-мажор), які
виникли у результаті непередбачених і
непереборних подій надзвичайного
характеру, як-то: стихійних лих
(повеней, пожеж, землетрусів, поганих
метеорологічних умов, ураганів тощо),
військових дій будь-якого характеру,
вибухів, блокад, страйків, локаутів,
масових заворушень, заборон державних
органів і т.д. на час дії такого роду
обставин.

Суд відзначає, що дійсно станом на
сьогоднішній день з огляду на
положення Указу виконуючого обов'язки
Президента України від 14.04.2014 № 405/2014,
Законів України "Про затвердження
Указу Президента України "Про часткову
мобілізацію" від 17.03.2014 №1126-VII, від
06.05.2014 №1240-VII, Закону України "Про
оборону" вбачається існування в
державі особливого періоду.

Проте, зі змісту п. 12.1 Договору
вбачається, що ним визначено підстави
для звільнення сторін саме від
відповідальності за повне або часткове
невиконання своїх зобов'язань за
Договором, у зв'язку із настанням
непереборної сили (форс-мажор), а не те,
що зобов'язання сторін за договором та
дія договору в цілому припиняються у
разі настання таких обставин.

Крім того, відповідно до вимог пунктів
12.2, 12.3 Договору сторона, для якої
створилась неможливість виконання
зобов'язань, повинна обов'язково,
протягом семи днів письмово повідомити
іншу сторону про настання обставин, що
перешкоджають виконанню зобов'язань.
Належним доказом наявності обставин
форс-мажору та їх тривалості є
сертифікат торгово-промислової палати,
інші докази відповідно до чинного
законодавства України.

Доказів, які б підтверджували
повідомлення позивачем-2 відповідача
про настання обставин непереборної
сили матеріали справи не містять.

Таким чином, посилання прокурора на
положення п. 12.1 Договору не може бути
підставою для припинення дії вказаного
Договору.

У зв'язку з викладеним вимоги
заступника прокурора про припинення
дії договору оренди вертольоту МІ-8МТ,
заводський номер 94856, від 27.01.2014
№УВ.АРВ-12-002 задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про зобов'язання
відповідача повернути позивачу-2
вертоліт МІ-8МТ, заводський номер 94856
суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 7.1.14 Договору орендар
зобов'язаний у разі припинення
Договору повернути орендодавцю
повітряне судно відповідно до вимог п.
6.10 цього договору, технічне майно та
устаткування з комплекту 1:1, що
передавалось у відповідності до п. 1.1, а
також передати разом з повітряним
судном всі агрегати, які раніше були
передані орендодавцем для установки на
повітряному судні в процесі його
експлуатації..

Згідно з ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу
України у разі припинення договору
найму наймач зобов'язаний негайно
повернути наймодавцеві річ у стані, в
якому вона була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Частиною 1 ст. 27 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" визначено, що у разі розірвання
договору оренди, закінчення строку
його дії та відмови від його
продовження або банкрутства орендаря
він зобов'язаний повернути
орендодавцеві об'єкт оренди на умовах,
зазначених у договорі оренди.

Наведеними положеннями Договору та
законодавства визначено, що обов'язок
повернути орендоване майно виникає у
орендаря у разі припинення Договору
оренди.

Оскільки судом встановлена
відсутність правових підстав для
припинення дії Договору оренди, позов в
частині зобов'язання відповідача
повернути позивачу-2 об'єкт оренди
також задоволенню не підлягає.

Крім того, представники позивачів в
усних поясненнях та позивач-1 у відзиві
на позов зазначають про недоцільність
повернення орендованого за спірним
договором повітряного судна, оскільки
його залучено до виконання завдань у
складі миротворчих місій Організації
Об'єднаних Націй, а тому його вилучення
призведе до значних фінансових втрат, а
також орендований вертоліт є
демілітаризованим і не може
використовуватись як військове
повітряне судно для потреб оборони
України.

Посилання на статті 205 ГК України, 607 ЦК
України здійсненні Заступником
прокурора cуд вважає помилковим з
огляду на наступне:

Відповідно до вимог статті 509 ЦК
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу, у
тому числі, на підставі договорів та
інших правочинів. Із зазначеними
нормами кореспондуються статті 173, 174 ГК
України, що визначають господарський
договір, як одну із підстав для
виникнення господарських зобов'язань.

В свою чергу договором (господарським
договором), відповідно до вимог статей
179 ГК України, 626 ЦК України є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків (зобов'язань). Якщо правами
та обов'язками наділені обидві сторони
договору такий договір є двостороннім.

Договір є укладеним, а відповідно у
сторін такого договору виникають
взаємні права та обов'язки, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК
України).

Тобто, договором є юридичний факт, в той
час як зобов'язанням є різновид
правовідношення, яке може виникали як
із договору, так і на інших підставах,
передбачених цивільним та
господарським законодавством.

Існування обставин, з якими положення
відповідного правочину (договору)
пов'язує зміну чи припинення окремого
зобов'язання, не може бути підставою
для зміни та/або припинення
(розірвання) самого правочину
(договору).

Припинення окремого зобов'язання за
двостороннім договором, на визначених
законом чи договором підставах
(зобов'язання однієї із сторін
договору) можливе, але зазначене не
призводить до припинення зобов'язання
іншої сторони договору чи припинення
договору в цілому.

Таким чином, посилання Заступника
прокурора на статті 205 ГК України, 607 ЦК
України (правові норми, що визначають
обставину неможливості виконання
зобов'язання, як підставу для його
припинення), пункти 7.1.14., 12.1. Договору,
як на підставу для припинення Договору
неправомірне та суперечить вимогам
статей 26 ЗУ "Про оренду державного та
комунального майна", статтям 291 ГК
України. 588 ЦК України.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, викладені
заступником прокурора обставини не
можуть бути підставою для задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження рішення, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 26.12.2014р.

Суддя
Трофименко Т. Ю.