РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р.
Справа № 903/817/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Розізнана І.В.

судді
Грязнов В.В. ,

судді
Мельник О.В.

при секретарі судового засідання
Романчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
Луцького підприємства
електротранспорту на рішення
господарського суду Волинської
області від 17.09.14 р. у справі № 903/817/14
(суддя Кравчук А.М.)

за позовом приватного підприємства
"Айслаг", м. Луцьк

до Луцького підприємства
електротранспорту, м. Луцьк

про стягнення 93 302 грн. 52 коп.

за участю представників сторін:

позивача - Нерубайлов В.Д., представник
за довіреністю б/н від 16.01.2014р.;

відповідача - не з'явився;

Судом роз'яснено представнику права та
обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Айслаг"
звернулося до господарського суду
Волинської області з позовом до
Луцького підприємства
електротранспорту про стягнення 93302,52
грн. відсотків за користування
товарним кредитом.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 17.09.14р. у справі
№ 903/817/14 позов задоволено частково.

Стягнуто з Луцького підприємства
електротранспорту на користь
приватного підприємства "Айслаг" - 93 302
грн. 22 коп. заборгованість по оплаті
відсотків за користування товарним
кредитом та 1 866 грн. 04 коп. витрат по
сплаті судового збору. В позові на суму
0 грн. 30 коп. відмовлено.

Суд першої інстанції задовольняючи
частково позовні вимоги щодо стягнення
з відповідача 93 302,22 грн. відсотків за
користування товарним кредитом,
послався на приписи статтей 627, 628, 1057 ЦК
України, а також на п. 5 договору. В
позові на суму 0 грн. 30 коп. відмовив,
оскільки позивачем допущена
арифметична помилка в розрахунку суми
відсотків за користування товарним
кредитом.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Волинської
області від 17.09.14р. Луцьке підприємство
електротранспорту звернулося до
Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення
скасувати.

Скаржник вказує, що суд першої
інстанції порушив норми
процесуального права, оскільки
розглянув справу без його участі, що
призвело до неповного з'ясування всіх
обставин справи.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 15.10.2014р.
апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження, справу
призначено до слухання.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 02.12.2014р.
продовжено строк розгляду апеляційної
скарги на 15 днів та відкладено розгляд
справи.

В судових засіданнях 02.12.2014р. та 23.12.2014р.
представник позивача доводи
апеляційної скарги заперечив, вважає
рішення законним та обґрунтованим,
тому просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судові
засідання не з'явився, про день, час та
місце судового розгляду повідомлявся
належним чином.

Враховуючи положення ст.102 ГПК України
щодо строку розгляду апеляційної
скарги на рішення місцевого
господарського суду, а також те, що
судом вчинено всі необхідні дії для
належного повідомлення відповідача
про час і місце розгляду справи,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в даному судовому
засіданні за відсутності представника
відповідача за наявними у справі
матеріалами.

Відповідно до ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та
обставини на предмет повноти їх
встановлення, надання їм судом першої
інстанції належної юридичної оцінки,
вивчивши доводи апеляційної скарги
стосовно дотримання норм
матеріального і процесуального права,
заслухавши пояснення представника
позивача, колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, між
Луцьким підприємством
електротранспорту (покупець,
відповідач) та приватним підприємством
"Айслаг" (постачальник, позивач)
укладений договір поставки № 307 від
17.09.2009 року (а. с. 9-10).

Відповідно до п. 1 договору
постачальник зобов'язаний поставити та
передати зі свого складу покупцю у
власність нафтопродукти (надалі товар),
в асортименті, кількості, за ціною, що
зазначені в накладних, які
підписуються представниками сторін
договору, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити товар на умовах
даного договору.

Згідно п. 1.2 договору документ на товар,
які постачальник повинен передати
покупцю: накладні на відвантаження
товару. Сторони за даним договором
домовились, що накладна на
відвантаження товару є узгодженням
асортименту товару, його кількості та
ціни, прирівнюється до специфікації і є
невід'ємною частиною до даного
договору.

Загальна кількість товару, асортимент
і ціна товару погоджується сторонами
при формуванні замовлення та
визначаються в накладних, які
виписуються постачальником. Ціна
товару включає податки та обов'язкові
платежі, передбачені чинним
законодавством (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 2.4. договору загальна
сума поставки: 5000000 грн., в т.ч. 20% ПДВ.

Згідно п. 5.1. договору покупець має
право здійснити повну або часткову
оплату отриманого товару на
розрахунковий рахунок постачальника
протягом 10-ти календарних днів з дня
відвантаження, зазначеного в
накладних.

Відповідно до п. 5.2. договору у випадку
не оплати покупцем відвантаженої
партії товару в строки вказані в п. 5.1.
даного договору, покупець дає згоду на
те, щоб неоплачений товар рахувався
поставленим на умовах товарного
кредиту, терміном на 30 днів, починаючи з
дня після відвантаження товару з
нарахуванням покупцю 1 % за кожен день
використання товарного кредиту.
Покупець зобов'язується оплатити товар
поставлений на умовах товарного
кредиту і сплатити відсотки за його
використання в терміни вказані в п. 5.3
даного договору. Під наданням покупцем
згоди на те, щоб неоплачений товар
рахувався поставленим на умовах
товарного кредиту розуміється
підписання даного договору.

Покупець зобов'язаний оплатити суму
товарного кредиту і відсотків за його
використання на 31-й день від дати
відвантаження, вказаної в накладній.
Покупець має право на дострокове
погашення товарного кредиту і
відсотків за його використання.
Відсотки нараховуються на залишок
заборгованості (п. 5.3 договору).

Відповідно до п. 5.4. договору якщо після
закінчення 30 днів користування
товарним кредитом, покупець не внесе
всіх передбачених договором платежів -
він продовжує сплачувати відсотки за
користування товарним кредитом до
повного погашення заборгованості, а
також сплачувати пеню в розмірах,
передбачених в п. 8.1 даного договору.

Сторони домовились, що у разі
недостатності суми проведеного
платежу для виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі ця сума
погашає вимоги постачальника у такій
черговості: у першу чергу сплачується
основна сума боргу, в другу чергу
проценти та неустойка, у третю чергу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
одержанням виконання (п. 5.6 договору).

Даний договір набирає чинності з
моменту підписання і діє до 31.12.2010 року.
Закінчення строку дії не звільняє
сторони від виконання тих зобов'язань,
що лишились не виконаними (п.п. 7.1, 7.2
договору).

10.02.2010 року сторонами укладено угоду
про зміну умов договору поставки № 307
від 17.09.2009 року, згідно якої загальна
сума поставки становить 35 000 000 грн. 00
коп.; строк дії даного договору
продовжено до 31.12.2014 року (а.с. 11).

На виконання умов договору позивач
передав відповідачу товар, зокрема, що
підтверджується накладними на
відвантаження палива № 000018, № 000019 від
08.01.2014 року (а.с. 12, 16) та довіреностями на
отримання товару № 01, 02 від 02.01.2014 року
(а.с. 12-13, 16-17) на суму 40 043 грн. 87 коп.

Відповідач належним чином умови
договору не виконав, оплату за
поставлений товар не здійснив, у
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість, яка встановлена та
була стягнута за рішенням
господарського суду Волинської
області від 09.04.2014 року по справі №
903/142/14.

Згідно ст. 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

На підставі пункту 5.3 договору, ст.1057 ЦК
України, позивач нарахував
відповідачеві відсотки за
користування кредитом за період з
08.01.2014р. по 28.08.2014р., сума яких складає 93
302 грн. 52 коп.(а. с. 5 ).

Статтею 11 Цивільного кодексу України
(надалі в тексті - ЦК України)
встановлено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавcтва, а також із дій осіб, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Зобов'язанням, відповідно до ст. 509 ЦК
України - є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Аналогічні правила
встановлює ст.174 Господарського
кодексу України (надалі в тексті - ГК
України).

Відповідно до ст.712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ч.1ст.655 ЦК
України).

Предметом даного спору є стягнення
відсотків за користування товарним
кредитом.

Пунктом 5.2 договору сторонами
узгоджено, що у випадку не оплати
покупцем відвантаженої партії товару в
строки вказані в п. 5.1. даного договору,
покупець дає згоду на те, щоб
неоплачений товар, рахувався
поставленим на умовах товарного
кредиту, терміном на 30 днів, починаючи з
дня після відвантаження товару з
нарахуванням покупцю 1 % за кожен день
використання товарного кредиту.
Покупець зобов'язується оплатити товар
поставлений на умовах товарного
кредиту і сплатити відсотки його
використання в терміни вказані в п. 5.3
даного договору. Під наданням покупцем
згоди на те, щоб неоплачений товар
рахувався поставленим на умовах
товарного кредиту розуміється
підписання даного договору.

Покупець зобов'язаний оплатити суму
товарного кредиту і відсотків за його
використання на 31-й день від дати
відвантаження, вказаної в накладній.
Покупець має право на дострокове
погашення товарного кредиту і
відсотків за його використання.
Відсотки нараховуються на залишок
заборгованості (п. 5.3 договору).

При цьому, відповідно до п. 5.4. договору
якщо після закінчення 30 днів
користування товарним кредитом,
покупець не внесе всіх передбачених
договором платежів - він продовжує
сплачувати відсотки за користування
товарним кредитом до повного погашення
заборгованості, а також сплачувати
пеню в розмірах, передбачених в п. 8.1
даного договору.

Відповідно до п. 1.11.2 ст. 1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" товарний кредит - товари,
які передаються резидентом або
нерезидентом у власність юридичним чи
фізичним особам на умовах угоди, що
передбачає відстрочення кінцевого
розрахунку на визначений строк та під
процент.

З огляду на викладене слідує, що
товарний кредит характеризують
дотримання наступних умов: 1)
відстрочення остаточних розрахунків; 2)
визначений строк; 3) процент; 4) передачу
права власності.

Таким чином, якщо сторони укладають
договір на умовах товарного кредиту це
передбачає відстрочення остаточних
розрахунків на визначений строк та під
процент.

В даному випадку сторони п. 5.4. договору
передбачили, якщо після закінчення 30
днів користування товарним кредитом,
покупець не внесе всіх передбачених
договором платежів - він продовжує
сплачувати відсотки за користування
товарним кредитом до повного погашення
заборгованості, що не можна вважати
визначеним сторонами строком, виходячи
зі змісту ст.ст. 251, 252 ЦК України, згідно
яких строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Частиною третьою статті 692 ЦК України
передбачено, що у разі прострочення
оплати товару продавець має право
вимагати оплати товару та сплати
процентів за користування чужими
грошовими коштами.

Частиною 3 статті 692 ЦК України
конкретизовано передбачений статтею 536
цього кодексу обов'язок боржника
сплачувати встановлений договором або
законом розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами.

У розумінні зазначених статей проценти
є не відповідальністю, а платою за весь
час користування грошовими коштами, що
не були своєчасно сплачені боржником.
Тобто, має місце правомірне
користування чужими коштами на
визначених сторонами умовах.

Разом із цим згідно з положеннями
статті 549 ЦК України грошовою сумою, яку
боржник повинен передати кредитору у
разі порушення зобов'язання, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, є пеня.

Відсотки за користування чужими
грошовими коштами, які за умовами
договору (пункт 5.4. договору)
нараховуються за кожен день
прострочення виконання зобов'язання до
повного погашення заборгованості, за
своєю правовою природою, ураховуючи
спосіб їх обчислення за кожен день
прострочення, підпадають під
визначення пені (частина третя статті
549 ЦК України). Тобто, має місце
порушення грошових зобов`язань.

Таким чином, оскільки покупець не
здійснив оплати суми товарного кредиту
і відсотків за його використання на 31-й
день від дати відвантаження, та
продовжував користуватись чужими
коштами (неправомірне користування), то
для нього настає відповідальність
відповідно до п. 8.1 договору у вигляді
пені в розмірі 0,5 % за кожен день
прострочення від неоплаченої суми, або
суми невиконаної чи неналежно
виконаної умови.

Судом звертається увага позивача на те,
що в силу положень цивільного права
особа, порушивши умови договору не може
бути одночасно правомірним
користувачем чужих грошових коштів та
порушником виконання грошових
зобов`язань для якої нараховуються як
відсотки за користування чужими
грошовими коштами так і пеня.

З урахуванням вищевикладеного,
апеляційний суд вважає, що позов
підлягає задоволенню частково на суму
12 013,16 грн. відсотків за користування
товарним кредитом за період з 09.01.2014р.
по 07.02.2014р., оскільки неоплачений товар,
рахувався поставленим на умовах
товарного кредиту, терміном на 30 днів,
починаючи з дня після відвантаження
товару.

Доводи скаржника, що судом першої
інстанції порушено норми
процесуального права, оскільки справу
розглянуто без його участі, судом не
приймаються до уваги тому, що
відповідач про розгляд справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с.20), явка
сторін в судове засідання обов'язковою
не визнавалась, відповідач мав
достатньо часу для подачі суду доказів,
якими обґрунтовуються його
заперечення проти позову, проте даною
можливістю не скористався.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу приписів статті 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до цього слід пропорційно
змінити розмір відшкодування
понесених позивачем витрат по сплаті
судового збору за подання позову, а
також стягнути з позивача на користь
скаржника (відповідача) понесені
останнім витрати по сплаті судового
збору за розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Луцького
підприємства електротранспорту на
рішення господарського суду
Волинської області від 17.09.14 р. у справі
№ 903/817/14 - задоволити частково.

2. Рішення господарського суду
Волинської області від 17.09.14 р. у справі
№ 903/817/14 змінити.

"Стягнути з Луцького підприємства
електротранспорту (м. Луцьк, вул.
Даньшина, 1/52, ) на
користь приватного підприємства
"Айслаг" (м. Луцьк, вул. Стрілецька, 4, ) - 12 013 грн. 16 коп.
заборгованість по оплаті відстотків за
користування товарним кредитом та 240
грн. 26 коп. судового збору за розгляд
позовної заяви".

В решті рішення залишити без змін.

3. Стягнути приватного підприємства
"Айслаг" (м. Луцьк, вул. Стрілецька, 4, ) на користь Луцького
підприємства електротранспорту (м.
Луцьк, вул. Даньшина, 1/52, ) 120 грн. 13 коп. судового збору за
розгляд апеляційної скарги.

4. Доручити господарському суду
Волинської області видати накази.

5. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
ХІІ-1 Господарського процесуального
кодексу України.

6. Справу повернути до господарського
суду Волинської області.

Головуючий суддя
Розізнана І.В.

Суддя
Грязнов В.В.

Суддя
Мельник О.В.