КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2014 р. Справа№ 925/1234/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання -
Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача за первісним позовом:
Мілютін А.Є. - представник за
довіреністю б/н від 01.04.2014; Сінцов А.О. -
представник за довіреністю б/н від
08.12.2014

від відповідача за первісним позовом:
Петренко Д.О. - представник за
довіреністю б/н від 17.02.2014; Гричина В.В. -
представник за довіреністю б/н від
17.02.2014;

розглянувши апеляційні скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альтера Ацтека
Мілінг Україна" та
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Маяк"

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 16.09.2014

у справі № 925/1234/14 (суддя Хабазня Ю.А.)

за первісним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Альтера
Ацтека Мілінг Україна"

до Сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю "Маяк"

про стягнення 4636301,55 грн.,

за зустрічним позовом
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Маяк"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альтера Ацтека
Мілінг Україна"

про стягнення 645638,21 грн.,

У судовому засіданні 25.12.2014 оголошено
лише вступну та резолютивну частини
постанови.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Альтера Ацтека
Мілінг Україна" (далі - ТОВ "Альтера
Ацтека Мілінг Україна", позивач)
звернулося до Господарського суду
Черкаської області з позовом до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Маяк" (далі
- СТОВ "Маяк", відповідач) про стягнення
4636301,55 грн., з яких: 3703632,40 грн. збитків у
зв'язку з неналежним виконанням
договору, 825000,05 грн. штрафу за порушення
умов договору, 107669,10 грн. збитків у
вигляді витрат на транспортні послуги.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем зобов'язань за
договором в частині своєчасної та
повної поставки товару.

Під час розгляду справи відповідач
заявив зустрічний позов про стягнення
з позивача 645638,21 грн. (з яких: 4664034,24 грн.
пені, 115830,00 грн. інфляційних втрат, 65773,97
грн. 3% річних) з підстав неналежного
виконання останнім умов договору в
частині здійснення попередньої оплати
за товар.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 16.09.2014 у
задоволенні первісного позову
відмовлено повністю. У задоволенні
зустрічних позовних вимог також
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ТОВ "Альтера Ацтека Мілінг Україна"
звернулося до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення в частині відмови в
задоволенні первісних позовних вимог
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити первісний позов повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд першої інстанції прийняв рішення з
порушенням норм матеріального права, в
неповному обсязі з'ясував обставини
справи, зокрема, не дослідив, що вимоги
про стягнення з відповідача понесених
збитків є обґрунтованими,
підтверджуються наявними в матеріалах
справи доказами та виникли внаслідок
неналежного виконання відповідачем
договірних зобов'язань по поставці
кукурудзи.

СТОВ "Маяк" також звернулося до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення в частині відмови в
задоволенні зустрічних позовних вимог
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити зустрічний позов
повністю.

Апеляційна скарга відповідача
мотивована тим, що суд першої інстанції
прийняв рішення з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
в неповному обсязі з'ясував обставини
справи, зокрема, не дослідив, що позивач
не виконав договірних обов'язків по
оплаті товару, у зв'язку з чим, у
відповідача виникло право на стягнення
штрафних санкцій.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 15.10.2014
апеляційні скарги сторін були прийняті
та об'єднані в одне апеляційне
провадження. Розгляд справи було
призначено на 20.11.2014.

У судових засіданнях 20.11.2014, 11.12.2014 та
23.12.2014 були оголошені перерви, в порядку
ст. 77 ГПК України. Крім того, ухвалою
Київського апеляційного
господарського суду від 11.12.2014 строк
розгляду справи було продовжено на
п'ятнадцять днів, відповідно до ст. 69, 102
ГПК України.

Представники позивача у судовому
засіданні 25.12.2014 підтримали доводи
своєї апеляційної скарги, просили її
задовольнити. Проти доводів
апеляційної скарги відповідача
заперечували, просили залишити її без
задоволення.

Представники відповідача у судовому
засіданні 25.12.2014 підтримали доводи
своєї апеляційної скарги, просили її
задовольнити. Проти доводів
апеляційної скарги позивача
заперечували, просили залишити її без
задоволення.

Дослідивши матеріали справи, докази по
справі, розглянувши доводи апеляційних
скарг та заперечень на неї, оглянувши
оригінали документів, пов'язаних з
предметом спору, заслухавши пояснення
представників сторін, Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, 06.03.2014 року між позивачем
(покупець за умовами договору) та
відповідачем (продавець за умовами
договору) було укладено договір
поставки № 50 (далі - договір).

Згідно п. 1.3 договору загальна
кількість продукції, яка буде придбана
покупцем, на час укладення цього
договору сторонами визначена в
кількості 7000 тон +/- 5%. При цьому, в
процесі виконання цього договору,
сторонами за їх згодою, може бути
збільшено кількість продукції, яка
буде придбана покупцем, про що буде
укладена відповідна додаткова угода до
цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, на момент
його укладання ціна на продукцію
визначається сторонами попередньо та
встановлюється в розмірі 1750 грн. за 1
тону, з урахуванням ПДВ. В ціну
продукції входить її вирощування,
збирання, зберігання, знераження та
навантаження на транспортний засіб
покупця. Загальна сума договору на
момент його укладання складає 12 250 000,00
грн. з урахуванням ПДВ. Остаточна сума
договору буде визначена після
отримання продукції покупцем, виходячи
з його фактичної кількості (п. 2.2
договору).

У відповідності до п.п. 2.3, 2.4 укладеного
договору, покупцем здійснюється оплата
вартості продукції, згідно попередньої
ціни одиниці продукції, шляхом
перерахування на банківський рахунок
продавця рівними частинами, починаючи
з 06.03.2014 по 15.05.2014. Кінцевий розрахунок
здійснюється у дводенний термін з дня
отримання покупцем всієї кількості
продукції, визначеної цим договором.

Згідно п. 5.1 договору поставка
продукції здійснюється шляхом
завантаження продукції силами та
засобами продавця на транспортні
засоби покупця на складі продавця.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі статтями 193, 202
Господарського кодексу України та
статтями 526, 530 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог чинного
законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами, на виконання
умов укладеного договору позивач
платіжним дорученням від 11.03.2014 №1142
здійснив попередню оплату продукції в
сумі 4000000 грн. (акт звірки розрахунків
станом на 17.06.2014, підписаним сторонами
та скріпленим їх печатками, т. 2, а.с. 11-12).

Суд першої інстанції правомірно
встановив, що відповідач листом від
11.04.2014 №100/14 повідомив позивача про те,
що договір виконано не буде у зв'язку із
форс-мажорними обставинами; зазначив,
що по проведеній 11.03.2014 оплаті на суму
4000000 грн. буде поставлено 2285,714 тон зерна
кукурудзи врожаю 2013 року, а також
просив більше коштів не
перераховувати.

В подальшому, у період з 13.04.2014 по 21.05.2014
відповідач здійснив поставку зерна на
загальну суму 4000000 грн., що
підтверджується наступними
видатковими накладними: від 13.04.2014
№РН-2093, від 14.04.2014 №РН-2095, від 15.04.2014
№РН-2096, від 16.04.2014 №РН-2097, від 17.04.2014
№РН-2103, від 18.04.2014 №РН-2104, від 19.04.2014
№РН-2105, від 22.04.2014 №РН-2106, від 25.04.2014
№РН-2116, від 21.05.2014 №РН-2168.

Сторонами не заперечується, що зерно
кукурудзи було поставлене
відповідачем та беззаперечно прийняте
позивачем вже після отримання останнім
листа від 11.04.2014 №100/14. При цьому у
судовому засіданні представник
позивача пояснив, що жодної відповіді
на вказаний лист стороною надано не
було, зокрема, через те, що покупець
вважав лист від 11.04.2014 №100/14
односторонньою відмовою продавця від
договору, яка не потребує реагування з
боку контрагента.

Крім того, обґрунтовуючи позовні
вимоги за первісним позовом, позивач
зазначав, що лист від 11.04.2014 №100/14 (який
він вважає односторонньою відмовою
відповідача від договору) зумовив
укладення ним договорів поставки зерна
кукурудзи врожаю 2013 року з іншими
постачальниками (договори поставки №61
від 25.04.2014 з філією Поділля СТОВ
"Деренківець" на суму 2040000 грн., від
05.05.2014 №62 з СТОВ "Любарецьке" на суму
3060000 грн., від 12.05.2014 №63 з ТОВ
"Гранекс-Черкаси" на суму 1353777,60 грн., від
16.05.2014 №65 з ПОАФ "Україна" на суму 3060000
грн., від 26.05.2014 №66 з ПОАФ "Україна" на
суму 3085755 грн.).

Таким чином, позивач наголошує, що
невиконання відповідачем договірних
зобов'язань зумовило придбання 4714,286
тон недопоставленого відповідачем
зерна кукурудзи за підвищеними в
порівнянні з договором цінами, а саме
за 11953632,90 грн., що підтверджується
наступними платіжними дорученнями: від
28.04.2014 №9902, від 06.05.2014 №10013, від 13.05.2014
№№1447, 1415, 1446, 1490, від 20.05.2014 №1526, від
27.05.2014 №1588, від 06.06.2014 №1645, від 19.06.2014
№1708.

Крім того позивач зауважує, що ним були
понесені витрати на здійснення подачі
транспортних засобів на склади
продавців в сумі 322724,10 грн. (сукупний
пробіг по маршрутах - 36466 км з
урахуванням вартості транспортних
послуг перевізників 8,85 грн. за 1 км).
Отже, загалом різниця витрат на
придбання зерна кукурудзи врожаю 2013
року (яку позивач розцінює як збитки)
складає: 3703632,40 грн. - витрати на
виконання договорів з іншими
постачальниками; 107669,10 грн. - витрати на
транспортні послуги.

Окремо позивач зазначає, що за
неналежне виконання відповідачем
зобов'язань (відповідно до п. 6.2
договору) позивачем нараховано штрафні
санкції у розмірі 825000,05 грн. (1% від
вартості непоставленої вчасно
продукції за кожен день прострочення)
за період з 12.04.2014 по 21.04.2014.

Відмовляючи в задоволенні первісного
позову, суд першої інстанції дійшов
висновку, про недоведеність позивачем
факту завдання йому збитків
відповідачем, а також про відсутність
порушень договірних зобов'язань з боку
відповідача.

В цій частині суд апеляційної
інстанції погоджується з висновками
місцевого господарського суду,
враховуючи наступне.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Під збитками
розуміються втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Шкода підлягає відшкодуванню за умови
безпосереднього причинного зв'язку між
протиправними діями особи, самою
шкодою та наявністю вини (умислу або
необережності).

Відсутність причинного зв'язку, як
складової цивільного правопорушення
робить неможливою відповідальність
відповідача.

Згідно ст. 224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Разом з тим, ст. 615 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання однією стороною друга
сторона має право частково або в
повному обсязі відмовитися від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом. Одностороння
відмова від зобов'язання не звільняє
винну сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання. Внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання частково або у повному
обсязі відповідно змінюються умови
зобов'язання або воно припиняється.

Згідно ст. 693 ЦК України, якщо договором
встановлений обов'язок покупця
частково або повністю оплатити товар
до його передання продавцем (попередня
оплата), покупець повинен здійснити
оплату в строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо такий строк не
встановлений договором, - у строк,
визначений відповідно до статті 530
цього Кодексу. У разі невиконання
покупцем обов'язку щодо попередньої
оплати товару застосовуються
положення ст. 538 цього Кодексу. Якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Згідно ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі
невиконання однією із сторін у
зобов'язанні свого обов'язку або за
наявності очевидних підстав вважати,
що вона не виконає свого обов'язку у
встановлений строк (термін), або
виконає його не в повному обсязі, друга
сторона має право зупинити виконання
свого обов'язку, відмовитися від його
виконання частково або в повному
обсязі.

Пунктом 2.3 укладеного договору №50 від
06.03.2014 сторони передбачили, що покупцем
здійснюється оплата вартості
продукції згідно попередньої ціни
одиниці продукції, шляхом
перерахування на банківський рахунок
продавця рівними частинами з 06.03.2014 по
15.05.2014.

Разом з цим, матеріали справи не
містять доказів в підтвердження факту
здійснення позивачем оплати іншої
(наступної) частини продукції в строк
до 15.05.2014.

При цьому, суд апеляційної інстанції
вважає необґрунтованими доводи
позивача в частині того, що листом від
11.04.2014 №100/14 відповідач односторонньо
відмовився від виконання договору,
оскільки згідно ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається, якщо інше
не передбачено договором або законом.
Разом з цим, ані законодавством, яке
регулює правовідносини в сфері
поставки, ані умовами договору № 50 не
передбачено право сторони
односторонньо відмовитися від
договору, зокрема, шляхом надсилання
листа на адресу контрагента. Таким
чином, припущення покупця про
односторонню відмову продавця від
виконання зобов'язання в даному
випадку є безпідставними, оскільки не
ґрунтуються на приписах законодавства
чи умовах договору.

Крім того, продавець не надав жодних
належних доказів на підтвердження
форс-мажорних обставин, а посилання
відповідача на зміну курсу валют та
ціну товару, є необґрунтованими,
оскільки світова фінансова криза є
явищем, яке не належить до обставин
непереборної сили, що позбавляють
сторони необхідності виконувати умови
укладеного договору, в розумінні
розділу 7 договору.

В цій частині суд зауважує, що лист від
11.04.2014 №100/14 можна розцінювати як
пропозицію сторони змінити умови
договору або розірвати його. Однак в
такому випадку, враховуючи приписи ст.
188 ГК України, необхідною умовою є
обов'язкове повідомлення іншої сторони
про результати розгляду такої
пропозиції. В свою чергу, як було
вищезазначено, жодної відповіді на
лист №100/14 позивач не надав, разом з цим
продовжував приймати товар, який
поставлявся продавцем у межах
оплаченої суми. З огляду на наведене,
правомірними є доводи відповідача в
частині того, що договір продовжував
свою дію, а відтак повинен був
виконуватися сторонами, оскільки
жодних підстав вважати договір
розірваним, припиненим або зміненим у
суду не має.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
саме позивач порушив умови укладеного
договору, оскільки не перерахував в
строк до 15.05.2014 грошові кошти за
наступну партію товару, чим позбавив
можливості відповідача виконати свої
зобов'язання за договором щодо
поставки продукції.

Таким чином, відповідач правомірно
зупинив виконання свого обов'язку з
поставки продукції у зв'язку з
невиконанням позивачем свого
зобов'язання з оплати продукції, що не
суперечить вимогам ст.ст. 538, 693 ЦК
України.

Крім того, пунктом 5.2 укладеного
договору № 50 передбачено, що поставка
продукції буде здійснюватись
наступним чином - починаючи з 1 квітня
по жовтень 2014 року.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи той факт, що позивач
звернувся до господарського суду з
позовом у даній справі в липні 2014, тобто
до закінчення строку поставки
продукції, передбаченого п. 5.2 договору,
суд апеляційної інстанції зазначає про
безпідставність посилань позивача на
наявність понесених ним збитків, як
таких, що знаходяться в причинному
зв'язку з порушенням відповідачем умов
укладеного договору поставки, що
виключає відповідальність відповідача
у вигляді відшкодування збитків
(Аналогічна правова позиція викладена
в постановах Вищого господарського
суду України від 20.11.2014 у справі №
925/1239/14 та від 28.10.2014 у справі № 911/1004/14,
позивачем в яких також було ТОВ
"Альтера Ацтека Мілінг Україна").

Обґрунтовуючи зустрічні позовні
вимоги, відповідач зазначав про
порушення позивачем п. 2.3 договору, що є
підставою для застосування пунктів 6.1.
і 6.3 договору, з нарахуванням штрафних
санкцій у вигляді пені та інфляційних
втрат за неналежне виконання
договірних зобов'язань саме позивачем.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов висновку про неможливість
обчислення розміру заявлених санкцій,
враховуючи суперечність умов договору
в частині погодження розрахунків між
сторонами.

В цій частині суд апеляційної
інстанції погоджується з висновками
місцевого господарського суду, але з
врахуванням наступного.

У пункті 6.1. договору сторони погодили,
що у разі порушення своїх зобов'язань
за договором сторони несуть
відповідальність, передбачену цим
договором і чинним законодавством
України.

Згідно п. 6.3. договору у разі порушення
покупцем терміну оплати продукції,
визначеного п. 2.5. договору, він
зобов'язаний сплатити продавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 1.11. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 № 14 (далі - Постанова Пленуму)
пеня та інші нарахування у зв'язку з
порушенням грошових зобов'язань
визначаються позивачем у твердій сумі
на час подання позову і включаються в
ціну останнього. Розрахунок
відповідної суми може бути викладений
у позовній заяві або доданий до неї; в
останньому випадку він підписується
особою, яка його склала, або особою, яка
підписала позовну заяву.

З огляду на вимоги частини першої
статті 4-7 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання (пункт 1.12. Постанови
Пленуму).

Так, з розрахунку відповідача, наданого
до зустрічного позову вбачається, що
розмір відповідних санкцій
розраховувався ним з 16.05.2014 (тобто з
наступного дня, після якого покупець
повинен був здійснити оплату вартості
продукції згідно п. 2.3. договору), а в
якості простроченої заборгованості, на
яку ним нараховувалися пеня та
інфляційні втрати відповідачем була
взята сума у розмірі 8250000,00 грн. (тобто
загальна сума договору - 12 250 000,00 грн. з
вирахуванням вже оплачених покупцем 4
000 000,00 грн.).

Згідно п. 2.8., 3.2. Постанови Пленуму пеня
за порушення грошового зобов'язання
обчислюється лише у відсотках до суми
простроченого платежу. Розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений названою Державною службою,
за період прострочення починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, і за
будь-який місяць (місяці), у якому (яких)
мала місце інфляція.

Враховуючи наведені приписи, суд
апеляційної інстанції зазначає, що для
обчислення як розміру пені, так і
розміру інфляційних втрат необхідними
складовими, зокрема, є: конкретна
(обґрунтована) сума боргу у відповідний
період та точний (встановлений
договором) строк здійснення кожного
окремого платежу.

Разом з цим, договір не містить чітко
унормованих строків, як оплати товару,
так і поставки продукції. Крім того,
положення п. 2.3. та п. 2.4. фактично
суперечать один одному, а пункту 2.5. (про
відповідальність за порушення якого
йдеться у п. 6.3) взагалі не існує в
договорі.

Так, п. 2.3 договору передбачає, що кошти
мають перераховуватись рівними
частинами з 06.03.2014 по 15.05.2014 - однак, ні
розміру частин, ні точних періодів (дат)
оплати договір не містить. Зі змісту
вказаного пункту вбачається, що вся
сума договору у розмірі 12 250 000,00 грн.
повинна бути перерахована покупцем до
15.05.2014 (однак не єдиним платежем, а
відповідними частинами, обсяг яких зі
змісту договору встановити неможливо).
Разом з цим, вказаний пункт суперечить
наступному пункту договору.

Так, п. 2.4. зазначає, що кінцевий
розрахунок покупець здійснює у
дводенний термін з дня отримання
покупцем всієї кількості продукції,
визначеної даним договором.

Як було вищезазначено, кінцевим
строком поставки продукції є жовтень
2014 року (п. 5.2. договору). Однак зі змісту
договору знов таки не вбачається, яку
саме частину оплати з загальної суми
договору покупець повинен здійснити
після поставки останньої партії
продукції у жовтні 2014. Крім того, є
неузгодженим сторонами порядок та
обсяг останньої поставки (партії)
продукції.

Окрім суперечностей умов договору в
частині порядку розрахунків, колегія
суддів також зазначає, що умови розділу
5 договору (яким передбачений порядок
поставки продукції) не мають логічного
зв'язку з положеннями розділу 2
договору.

Так, п. 5.2. договору, зокрема, зазначає,
що поставка продукції буде
здійснюватися шляхом щоденного
відвантаження орієнтовно по 450 тон
продукції, до відвантаження погодженої
сторонами кількості продукції (при
цьому як в даному пункті, так і у
розділі 5 договору взагалі не
вбачається взаємозв'язок між оплатою
продукції покупцем та поставкою зерна
продавцем).

Вказане положення знов таки суперечить
умовам договору щодо періоду поставки
товару (з 01.04.2014 по жовтень 2014), оскільки
при умові виконання вищезазначених
приписів та щоденному відвантаженні
покупцю орієнтовно 450 тон зерна,
договірна кількість продукції у
розмірі 7000+/- 5% тон була би поставлена
продавцем приблизно через 15-16 днів,
тобто ще до 20 квітня 2014, тоді як лише
перша партія товару (у кількості 2285,714
тон) була поставлена відповідачем та
беззаперечно прийнята позивачем у
період з 13.04.2014 по 21.05.2014. Жодних
додаткових угод (якими б були погоджені
спірні умови договору), укладених в
порядку п. 1.3., сторонами надано не було.

Всі вищезазначені обставини дають
підстави стверджувати, що умови
договору належним чином не
виконувалися обома сторонами, зокрема,
через суперечливість один одному
пунктів договору, а також у зв'язку з
відсутністю чіткого та зрозумілого
визначення строків, обсягів поставки,
частин та періодів оплати продукції. В
свою чергу, пункт 6.3. договору (яким
встановлено нарахування пені)
передбачає відповідальність покупця
за порушення строків оплати,
визначених пунктом 2.5., якого взагалі не
існує в договорі.

Вказані суперечності унеможливлюють
правомірне обчислення розміру пені та
інфляційних втрат, оскільки будь-яке
стягнення заявлених відповідачем
штрафних санкцій (повне або часткове)
буде порушувати права однієї із сторін
(зокрема, через неузгодженість умов
договору), а відтак суперечити
принципам господарювання (ст. 6 ГК
України) та засадам цивільного
законодавства (ст. 3 ЦК України).

Враховуючи викладене, судом першої
інстанції правомірно та обґрунтовано
відмовлено в задоволенні первісного та
зустрічного позовів.

Інші доводи апеляційних скарг не
знайшли свого підтвердження під час
перегляду рішення судом апеляційної
інстанції, апелянти не подали жодних
належних доказів на спростування
висновків суду першої інстанції, які
могли б бути прийняті та дослідженні
судом апеляційної інстанції в
розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, Київський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції по даній справі в
розумінні ст. 104 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційних
скарг покладаються на апелянтів в
порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Альтера
Ацтека Мілінг Україна" на рішення
Господарського суду Черкаської
області від 16.09.2014 у справі № 925/1234/14
залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Маяк" на
рішення Господарського суду
Черкаської області від 16.09.2014 у справі
№ 925/1234/14 залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду
Черкаської області від 16.09.2014 у справі
№ 925/1234/14 залишити без змін.

4. Матеріали справи № 925/1234/14 повернути
до Господарського суду Черкаської
області.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Повний текст складено 26.12.2014р.

Головуючий суддя
О.М. Коротун

Судді
О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім