ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" грудня 2014 р.Справа № 916/4535/14

За позовом: комунального підприємства
"Міжнародний аеропорт Одеса"

до відповідача: приватного
підприємства "Ательє реклами"

про стягнення 47 373,64 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники:

Від позивача: Мороз А.А. за довіреністю
№ 01.24-34 від 31.12.2013 року;

Від відповідача: не з'явився

Суть спору: Позивач, комунальне
підприємство "Міжнародний аеропорт
Одеса", звернувся до господарського
суду Одеської області з позовної
заявою про стягнення з приватного
підприємства "Ательє реклами" 47 373,64
грн., де 40 128,66 грн. - основний борг, 1 209,30
грн. - 3% річних, 6 045,68 грн. - пеня

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 14.11.2014р. позовну заяву
(вх.№4535/14) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі,
присвоєно №916/4535/14 та
справу призначено до розгляду в
судовому засіданні.

Представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримує та просить суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судові
засідання не з'являвся, хоча про час та
місце їх проведення був повідомлений
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення повернуті на адресу суду
з відміткою про вручення останньому
поштової кореспонденції, відзив на
позов та витребувані документи суду не
надав, своїм правом на захист не
скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1.
Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи, надані
позивачем докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив:

29 квітня 2011р. між комунальним
підприємством "Міжнародний аеропорт
Одеса" (Аеропорт) та приватним
підприємством "Ательє реклами" (Фірма)
було укладено договір про використання
товарного знаку та рекламну діяльність
№273/11, згідно п.1.1. якого, Аеропорт надає
Фірмі (Ліцензіату) дозвіл (невиключна
ліцензія) на копіювання свого знаку для
товарів та послуг (наділ - Знак), який
належить Аеропорту на праві власності
на підставі Свідоцтва №17931 від 15.12.2000р.
(Додаток №1 до Договору), при здійсненні
Фірмою рекламної діяльності на
території Комунального підприємства
"Міжнародний аеропорт Одеса". Під
невиключною ліцензією у цьому Договорі
розуміється дозвіл Фірмі
(Ліцензіатові) на копіювання Знаку в
порядку та на умовах, визначених цим
Договором, при тому, що за таким
дозволом Аеропорт залишає за собою
право на використання Знаку та
виключне право розпоряджатися Знаком
на свій розсуд, а також зберігає право
видачі інших невиключних ліцензій
третім особам.

Відповідно до п.1.2. Договору Аеропорт
надає Фірмі виключне право на
здійснення рекламної діяльності на
території КП "Міжнародний аеропорт
Одеса" у межах будівлі аеровокзального
комплексу та прилеглої до нього
території, в тому числі проведення
промо-акції (роздача флаєрів, листівок
та інше).

Пунктами 3.1., 3.2. Договору сторони
погодили щомісячну договірну вартість
оплати за копіювання товарного знаку в
розмірі 35 (тридцять п'ять) грн. 00 коп. без
ПДВ. За використання права на
здійснення рекламної діяльності на
території, визначений п.1.2. цього
Договору, Фірмою здійснюється оплата
згідно з Додатковими угодами до цього
Договору, які є його невід'ємними
частинами.

За приписами п.3.4. Договору оплата
згідно п.3.1. та 3.2. цього Договору
повинна здійснюватися Фірмою на
розрахунковий рахунок Аеропорту на
підставі підписаних сторонами актів
виконаних робіт та рахунку до 15 числа
кожного місяця по безготівковому
розрахунку.

Даний Договір набуває чинності з
моменту його підписання сторонами та
скріплення їх печатками, та діє до 01
травня 2012р.

На виконання умов вищенаведеного
договору позивач належним чином
виконував свої договірні зобов'язання,
зазначені в п.1.1., 1.2. зазначеного
договору, проте відповідач всупереч
умовам договору зобов'язання в частині
оплати послуг позивача здійснював
несвоєчасно та не в повному обсязі,
внаслідок чого за відповідачем
утворився борг в розмірі 40 128,66 грн.

З підстав неналежного виконання
відповідачем договірних зобов'язань
щодо в частині здійснення оплати,
позивач звертався до останнього з
претензіями №34-767 від 09.09.2013р., №34-755 від
16.10.2014р. та листом вимогою №34-896 від
16.10.2013р., відповідно до яких вимагав
сплату боргу, які відповідачем були
залишені без оплати.

Безпідставна відмова відповідача від
здійснення оплати за договором про
використання товарного знаку та
рекламну діяльність №273/11 і стало
підставою для позивача звернутись до
господарського суду Одеської області
із даним позовом за захистом своїх
порушених прав та охоронюваних законом
інтересів.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог з
наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема з розрахунку заборгованості
приведеного позивачем в позовній заяві
та не спростованого відповідачем,
відповідачем договірні зобов'язання
щодо здійснення оплати за договором
про використання товарного знаку та
рекламну діяльність №273/11 не виконані
належним чином, внаслідок чого за ним
утворилась заборгованість в сумі 40 128,66
грн., у зв'язку з чим стягненню з
відповідача на користь позивача
підлягає сума заборгованості,
встановлена судом в розмірі 40 128,66 грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги про стягнення з приватного
підприємства "Ательє реклами" 1 209,30 грн.
- 3% річних, 6 045,68 грн. - пені.

Оцінюючи вимоги про стягнення пені, суд
зазначає наступне:

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є господарські санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України
передбачає, що при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 258 ЦК України щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в
статті 256 ЦК України, відповідно до якої
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відтак частина шоста статті 232 ГК
України передбачає строк та порядок, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, а строк, протягом якого особа
може звернутись до суду за захистом
свого порушеного права, встановлюється
ЦК України.

Наразі, наданий позивачем розрахунок
пені, на думку суду, здійснений
неналежним чином, у зв'язку з чим судом
було самостійно розраховано пеню
наступним чином:

Сума боргу (грн.)Період
прострочкиКількість днів
прострочкиРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочки14033.8803.04.2012 - 03.10.20121847.5000 %0.041
%*1058.2914094.7808.02.2012 - 22.03.2012447.7500 %0.042
%*262.6414094.7823.03.2012 - 08.08.20121397.5000 %0.041
%*802.9412000.0008.02.2012 - 22.03.2012447.7500 %0.042
%*223.6112000.0023.03.2012 - 08.08.20121397.5000 %0.041 %*683.61Отже
загальна сума пені за самостійним
розрахунком суду складає 3 031,08 грн., у
зв'язку чим, стягненню з відповідача на
користь позивача сума пені в розмірі 3
031,08 грн. В іншій частині заявленої до
стягнення пені в розмірі 3 014,60 грн. суд
відмовляє.

Оцінюючи вимоги про стягнення 3% річних,
суд зазначає наступне:

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право
позивача вимагати від відповідача
сплатити 3% річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає в отриманні компенсації
(плати) від відповідача за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належним до сплати за договором
управління майном.

Перевіривши розрахунок позивача трьох
процентів річних в сумі 1 209,30 грн., суд
встановив, що позовні вимоги в цій
частині відповідають вимогам чинного
законодавства, їх розрахунок
здійснений позивачем належним чином, у
зв'язку з чим підлягають судом
задоволенню в повній мірі.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали
справи та проаналізовані положення
чинного законодавства України, суд,
вбачає доведеними та обґрунтованими
заявлені позовні вимоги комунального
підприємства "Міжнародний аеропорт
Одеса", у зв'язку з чим стягненню з
приватного підприємства "Ательє
реклами" на користь позивача підлягає
сума основного боргу в розмірі 40 128,66
грн., 3 031,08 грн. пені та 1 209,30 грн. 3%
річних. В іншій частині позовних вимог
суд відмовляє.

При цьому суд зазначає, що задоволенню
не підлягають заяви відповідача про
надання відстрочки та розстрочки
виконання судового рішення, оскільки,
як встановлено матеріалами справи
заборгованість відповідача виникла
саме в високий період, а відповідачем
до суду не доведено належними та
припустимими доказами важкого
фінансового стану підприємства, у
зв'язку з чим вищенаведені заяви
відповідача про надання відстрочки та
розстрочки виконання судового рішення
задоволенню не підлягають як
недоведені та необґрунтовані.

Відповідно до приписів ст. 44, 49 ГПК
України слід стягнути з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам, а саме 1
711,17 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов комунального підприємства
"Міжнародний аеропорт Одеса" -
задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства
"Ательє реклами" (65007, Одеська обл., м.
Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 101/11,
код ЄДРЮОФОП 33387775) на користь
комунального підприємства
"Міжнародний аеропорт Одеса" (65054, м.
Одеса, Аеропорт ЦА, код ЄДРЮОФОП 30441902) 40
128 (сорок тисяч сто двадцять вісім) грн.
66 коп. - основного боргу, 1 209 (одна тисяча
двісті дев'ять) грн. 30 коп. - 3% річних, 3 031
(три тисячі тридцять одна) грн. 08 коп. -
пені, 1 711 (одна тисяча сімсот
одинадцять) грн. 17 коп. - витрат на
оплату судового збору

3. В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України

Повний текст рішення складено
29.12.2014р.

Суддя
О.В. Цісельський

Повне рішення складено 29 грудня 2014 р.