ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 р.
Справа № 917/2433/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
об'єднання "Присадки", 39713, Полтавська
область, Кременчуцький район, с.
Омельник, вул. Козацька, 9

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вік Трейд", 39626,
Полтавська область, м. Кременчук, вул.
Московська, буд.37

про стягнення грошових коштів у сумі
108278,84 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: Гаврик М.Д.

від відповідача: відсутні

Після виходу з нарадчої кімнати суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення та повідомив дату
складання повного рішення.

Суть справи: Розглядається позовна
заява про стягнення 108278,84 грн., з них:
88412,32 грн. - заборгованість за договором
зберігання нафтопродуктів №3ХР від
1.10.2012 р. за період з листопада 2012 р. по
травень 2014 р.; грн. - пені за період з
22.04.2013 р. по 12.06.2013 р. та 74,19 грн. - 3% річних
за цей же період.

Представник позивача в засіданні суду
на задоволенні позовних вимог
наполягав та надав заяву про зменшення
позовних вимог. Як вбачається з поданої
позивачем заяви, позивач називає її
"Заява про зменшення позовних вимог", а
в прохальній частині рішення зазначає
про відмову від позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 3%
річних у сумі 3003,09 грн. та інфляційних
нарахувань у розмірі 16667,23 грн. та
просить припинити провадження у цій
частині (а.с. - 81). Суд, заслухавши
представника позивача та дослідивши
матеріали справи розцінює дану заяву,
як заяву про зменшення позовних вимог в
порядку ст. 22 ГПК України.

Дана заява приймається судом до
розгляду, і позовні вимоги
розглядаються в новій редакції. Таким
чином, позивач просить стягнути з
відповідача 88412,32 грн. основного боргу
по вказаному договору та 196,20 грн. 3%
річних за період з 26.11.2014 р. по 22.12.2014 р.

Відповідач явку повноважного
представника в засідання суду повторно
не забезпечив, причини неявки не
повідомив, хоча належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи про що свідчить
повідомлення про вручення ухвал суду
від 27.11.2014 р. та 11.12.2014 р.

Таким чином, відповідач неодноразово
належним чином повідомлявся про дату
та час слухання справи. Судом
відкладався розгляд справи для
належного повідомлення відповідача
про час та місце судового розгляду та
надання можливості надати пояснення
стосовно спору.

Згідно ст. 69 ГПК України спір має бути
вирішено протягом двох місяців з дня
надходження позовної заяви. В даному
випадку цей строк закінчується, а тому
суд не може більше відкладати розгляд
справи.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи достатність у матеріалах
справи доказів для розгляду спору по
суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ратифікована Законом України від
17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на
розгляд його справи упродовж розумного
строку, закінчення встановленого ст. 69
ГПК України строку вирішення спору,
відсутність клопотання щодо
продовження строку вирішення спору,
спір розглядається за наявними
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши наявні у справі
докази, суд встановив:

31.10.2014 р. між сторонами було укладено
договір зберігання нафтопродуктів
№3ХР (далі - Договір, арк. 27-28 справи),
згідно якого відповідач
(поклажодавець) передає, а позивач
(зберігач) зобов'язується прийняти,
зберігати та повернути в схоронності
майно поклажодавця. Під майном в даному
договорі маються на увазі
нафтопродукти (п. 1.1. Договору).

Пунктом п.1.2 Договору визначено, що
строк зберігання починається з моменту
передачі майна поклажодавцем та
закінчується в день його повернення
поклажодавцю.

Розділом 5 Договору визначено, що плата
за зберігання майна складає 80,00 грн. за
місяць за одну тону майна, що
знаходиться на зберіганні. Оплата за
послуги по зберіганню по даному
договору здійснюється у формі
безготівкового розрахунку шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок зберігача протягом 3-х
банківських днів з дати виставлення
рахунку.

Даний договір вступає в сили з моменту
його підписання сторонами - 31.10.2012 р. і
діє до 31.12.2014 р. включно (п. 6.5 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи,
01.11.2012 р. відповідачем було передано на
зберігання позивачу 59,37 т. майна.
Враховуючи п. 5.1 договору вартість
послуг по зберіганню нафтопродуктів за
місяць склала 4749,60 грн. (80,00 грн. Х 59,37).
Починаючи з 01.04.2014 р. позивач повернув
відповідачу зі зберігання 9,458 т. майна.
Таким чином, на зберіганні у позивача у
період з квітня по травень (включно)
залишилось 47,932 т. майна, вартість
послуг за зберігання яких склала 3834,56
грн. у місяць (80,00 грн. Х 47,932 т.). Як
зазначає позивач, починаючи з 01.06.2014 р.
він повернув відповідачу зі зберігання
все майно і послуги по зберіганню
більше не надавались.

Як вбачається з матеріалів справи, факт
надання послуг по зберіганню
нафтопродуктів по договору №3ХР від
31.10.2012 р. підтверджується Актами здачі
прийняття робіт (надання послуг) за
період з листопада 2012 р. по травень 2014 р.
на загальну суму 88412,32 грн., які
підписані сторонами та скріплені їх
печатками, а також рахунками-фактурами,
які були виставлені позивачем
відповідачу (арк. спр. -2-66).

Як зазначає позивач, він належним чином
виконав взяті зобов'язання за
договором зберігання нафтопродуктів
№3ХР від 31.10.2012 р., а відповідач в
порушення прийнятих на себе
зобов'язань за вказаним договором не
оплатив у встановлені у договорі
строки отримані послуги, у зв'язку з
чим заборгованість останнього на
момент подання позову та розгляду
даної справи складає 88412,32 грн.

Крім того, у відповідності із ст. 625 ЦК
України позивач нарахував та просить
стягнути з відповідача 196,20 грн. 3%
річних за порушення грошового
зобов'язання за період з 26.11.2014 р. по
22.12.2014 р. ( враховуючи заяву про
зменшення позовних).

Таким чином, загальна сума, заявлена до
стягнення, становить 88608,52 грн.

При прийнятті рішення суд виходить з
наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог , що
звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору
зберігання, за яким в силу ч. ст.936 ЦК
України одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 ст. 946 ЦК України передбачено,
що плата за зберігання та строки її
внесення встановлюються договором
зберігання. Як вбачається з п.5.2
Договору зберігання оплата за послуги
по зберіганню по даному договору
здійснюється у формі безготівкового
розрахунку шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
зберігача протягом 3-х банківських днів
з дати виставлення рахунку.

Матеріалами справи підтверджено, що
рахунки - фактури були надіслані
відповідачу 17.11.2014 р. та отримані
останнім 20.11.2014 р. Таким чином, строк
оплати настав 26.11.2014 р.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

На підставі матеріалів справи, поданих
сторонами доказів, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу в сумі 88412,32
грн. є правомірними, обґрунтованими,
підтверджуються належними та
допустимими доказами (договір
зберігання нафтопродуктів №3ХР від
31.10.2012 р., Акти здачі прийняття-послуг,
рахунки-фактури та докази їх
направлення відповідачу) та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

Судом перевірено методику розрахунку
3% річних з використанням калькулятора
ІПС "Ліга". За результатами проведеного
перерахунку, суд задовольняє позовні
вимоги про стягнення 196,20 грн. за період
з 26.11.2014 р. по 22.12.2014 р.

Позивач надав належні докази
обґрунтованості та правомірності
позовних вимог. Відповідач правами,
наданими йому ГПК України, не
скористався, жодних доказів, що
спростовували б факт наявності
заборгованості чи її розмір, не надав.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні
конституційні засади судочинства,
принцип верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спору, господарський суд дійшов до
висновку про задоволення позовних
вимог.

Судовий збір, сплачений позивачем,
підлягає відшкодуванню йому за рахунок
відповідача відповідно до приписів
ст.49 ГПК України .

Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 7
Закону України від 08.07.2011р. № 3674-VІ "Про
судовий збір" повернення судового
збору здійснюється за ухвалою суду в
разі зменшення розміру позовних вимог
або внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі вищевикладеного суд
приходить до висновку про повернення
позивачу з державного бюджету
сплаченої суми судового збору в
розмірі 393,41 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.33,43,49,75, 82-85 ГПК України, п. 1 ч.1 ст. 7
Закону України "Про судовий збір" , суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вік Трейд" (39626,
Полтавська область, м. Кременчук, вул
.Московська, буд.37, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
об'єднання "Присадки" (39713, Полтавська
область, Кременчуцький район, с.
Омельник, вул. Козацька, 9, ) 88412,32 грн. основного боргу, 196,20 - 3%
річних та 1772,17 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили

3. Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
об'єднання "Присадки" (39713, Полтавська
область, Кременчуцький район, с.
Омельник, вул. Козацька, 9, ) зі спеціального фонду Державного
бюджету України 393,41 грн. судового збору
сплаченого платіжним дорученням №1 від
17.11.2014 р. на суму 2165,58 грн. (оригінал в
матер. справи, а.с - 14).

Повне рішення складено 29.12.14 р.

Суддя
Н.Г.Гетя