ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р. Справа № 911/4555/14

За позовом Фізичної особи-підприємця Дрозда Руслана Володимировича

до Фізичної особи-підприємця Дрозда Руслана Володимировича

про стягнення 30 716,72грн.

Суддя Антонова В.М.

За участю представників:

від позивача: Дрозд Р.В. (паспорт серія МЕ № 765541 виданий 18.07.2006р.)

Войтехов О.О. (дов. № 4076 від 10.12.14);

від відповідача: Мартинюк А.М. (паспорт серія СК № 336061 виданий 18.10.1996р.);

Григоркіна Н.Д. (дов. № 2279 від 11.12.2014р.).

Обставини справи:

Фізична особа-підприємець Дрозд Руслан Володимирович (далі - позивач) звернувся з позовом до Фізичної особи-підприємця Дрозда Руслана Володимировича (далі - відповідач) про стягнення 30 716,72 грн. заборгованості, з яких 14 927,69 грн. сума авансового платежу, 861,34 грн. сума на проведення рекламних заходів та 14 927,69 грн. додаткова сплата суми завдатку.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за попереднім договором № 068 від 20.10.2010р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.10.2014р. порушено провадження у справі № 911/4555/14, розгляд справи призначено на 11.12.2014р.

У судовому засіданні 11.12.2014р. оголошено перерву до 23.12.2014р.

В судовому засіданні 23.12.2014р. представник позивача підтримав позовні вимоги повністю, представник відповідача заперечив проти задоволення позову та просив припинити провадження по справі № 911/4555/14.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

20.10.2010р. між фізичною особою-підприємцем Дроздом Русланом Володимировичем (Суборендар) та фізичною особою-підприємцем Мартинюком Анатолієм Миколайовичем (Орендар) укладено попередній договір № 068, згідно якого сторони зобов'язалися не пізніше дати відкриття торгово-розважального комплексу, що будується за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 19, далі «ТЦ», укласти договір суборенди нерухомого майна (основний договір) на умовах і в порядку, передбачених попереднім договором та додатком № 3 до нього. За договором оренди Орендар повинен передати суборендарю за плату на певний строк у користування нерухоме майно для здійснення господарської діяльності. З метою підготування приміщення до здачі в оренду Орендар також зобов'язаний на умовах та в строки, передбачені попереднім договором допустити суборендаря до проведення опоряджувальних робіт, визначених п. 1.3 попереднього договору, в частині будівлі ТЦ на першому поверсі (відмітка 0,000), з попередньо визначеною площею 37,7 кв.м, яка уточнюється в момент укладення основного договору, та закріпити такий допуск (передачу об'єкта) актом прийому-передачі для проведення опоряджувальних робіт (акт № 1).

Згідно п. 1.3 попереднього договору, «опоряджувальними роботами» є роботи (в тому числі інсталяційні) в приміщенні для його облаштування для потреб суборендаря та повного пристосування до подальшого використання, починаючи з частини загально будівельних робіт, завозу та установки обладнання, і закінчуючи завозом товару та підготуванням об'єкта до обслуговування відвідувачів ТЦ. Обов'язок проведення та оплата опоряджувальних робіт лежить на суборендарі, згідно погодженого сторонами проекту опоряджувальних робіт.

Відповідно до п. 4.1 попереднього договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до настання однієї з наступних подій, в залежності від того, яка з них сталася раніше: - моменту укладання основного договору - в порядку, передбаченому чинним законодавством України; - укладання додаткової угоди про припинення цього попереднього договору; - укладання іншого попереднього договору стосовного оренди об'єкту оренди, з обов'язковим застереженням про припинення цього попереднього договору.

Пунктом 6.1. попереднього договору визначено, що з метою забезпечення виконання даного попереднього договору орендар протягом 3 банківських днів з моменту підписання попереднього договору перераховує на розрахунковий рахунок орендодавця авансовий платіж в сумі 14 927,69 грн., який після укладення основного договору зараховується як орендна плата за останній місяць оренди по основному договору, а також протягом 3 банківських днів з дати передачі об'єкта оренди за актом № 1 для проведення опоряджувальних робіт, перерахувати авансовий платіж на розрахунковий рахунок орендодавця в розмірі 50 доларів США за один квадратний метр об'єкта оренди, який сплачується у гривнях по курсу НБУ на день оплати та зараховується як орендна плата за перший місяць оренди за основним договором.

В разі не укладання основного договору з вини суборендаря, сума авансового платежу залишається у орендаря. В разі не укладання основного договору з вини орендаря, він зобов'язаний повернути суборендарю авансовий платіж згідно письмової вимоги суборендаря без індексації, без нарахування будь-яких процентів за утримання та користування грошовими коштами, або суборендар має право вимагати від орендаря укладання основного договору. (п.п. 6.2, 6.3 попереднього договору).

Згідно п. 5.15 додатку № 1 до попереднього договору № 068 від 20.10.2010р. суборендар не пізніше трьох банківських днів з моменту виставлення орендарем рахунків вносить щомісячні рекламні платежі, як компенсація витрат орендаря по рекламі ТЦ, здійснюваної в інтересах всіх осіб, що використовують ТЦ або його приміщення, включаючи суборендаря.

22.10.2010р. позивач на виконання п. 6.1 попереднього договору сплатив в якості авансового платежу за оренду приміщення та разового платежу за проведення рекламних заходів 15 789,03 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 76 від 22.10.2010р.

Відповідач свої зобов'язання за попереднім договором не виконав, між позивачем та відповідачем так і не було укладено основний договір.

26.07.2014р. позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу про повернення грошових коштів у розмірі 15 789,03 грн., сплачених згідно попереднього договору в якості авансового платежу за оренду приміщення та разового платежу за проведення рекламних заходів (а.с. ), яка залишилась без задоволення.

18.11.2014р. між ФОП Мартинюком А.М. (орендар) та ФОП Дроздом Р.В. (суборендар) було укладено угоду про розірвання попереднього договору № 068 від 20.10.2010р.

Пунктом 2 угоди від 18.11.2014р. визначено, що грошові кошти сплачені суборендарем у сумі 15 789,03 грн. - оплата за оренду приміщення згідно попереднього договору №068 від 20.10.2010р. та за проведення рекламних заходів, що були перераховані суборендарем платіжним дорученням № 76 від 22.10.2010р., орендар повертає суборендарю на протязі 3 банківських днів, з моменту підписання угоди, на розрахунковий рахунок суборендаря.

Згідно п. 4 угоди угода вважається укладеною і набирає чинності з моменту її підписання сторонами.

Суд встановив, що після порушення провадження у справі (23.10.2014р.) відповідач 18.11.2014р. сплатив на рахунок позивача 15 789,03 грн., що підтверджується квитанцією № N18V856068 від 18.11.2014р., внаслідок чого борг відповідача перед позивачем згідно попереднього договору № 068 від 20.10.2010р. з повернення авансового платежу за оренду приміщення та разового платежу за проведення рекламних заходів на момент судового розгляду справи відсутній.

Предметом позову є вимоги про стягнення 30 716,72 грн. заборгованості, з яких 14 927,69 грн. сума авансового платежу, 861,34 грн. сума на проведення рекламних заходів та 14 927,69 грн. додаткова сплата суми завдатку.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п 1. ст. 182 Господарського кодексу України за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Відносини щодо укладення попередніх договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (п. 5 ст. 182 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ст. 762 ЦК України).

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (ч. 3 ст. 653 ЦК України).

Cуд встановив, що позивач 22.10.2010р. на виконання п. 6.1 попереднього договору сплатив в якості авансового платежу за оренду приміщення та разового платежу за проведення рекламних заходів 15 789,03 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 76 від 22.10.2010р., відповідач свої зобов'язання за попереднім договором не виконав, між позивачем та відповідачем так і не було укладено основний договір; 26.07.2014р. позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу про повернення грошових коштів у розмірі 15 789,03 грн., сплачених згідно попереднього договору в якості авансового платежу за оренду приміщення та разового платежу за проведення рекламних заходів (а.с. ), яка залишилась без задоволення; 18.11.2014р. між ФОП Мартинюком А.М. (орендар) та ФОП Дроздом Р.В. (суборендар) було укладено угоду про розірвання попереднього договору № 068 від 20.10.2010р.

Пунктом 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р. господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. При цьому господарському суду слід мати на увазі, що оскільки відповідний орган не має права скасовувати та вносити зміни до раніше прийнятих ним індивідуальних правових рішень, тобто ненормативних правових актів, що є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їхнього виконання (стосовно відповідних актів органів місцевого самоврядування про це зазначено також у Рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 N 7-рп/2009 ( v007p710-09) у справі N 1-9/2009), то такі дії не свідчать про припинення існування предмета спору. Водночас юридична оцінка актів державних та інших органів, прийнятих з питань скасування та внесення змін до згаданих індивідуальних правових рішень, має здійснюватися господарським судом з урахуванням частини другої статті 4 ГПК Визнання боржником претензії кредитора не є способом припинення зобов'язання і не свідчить про відсутність спору; особа, претензія якої визнана боржником, вправі звернутися до господарського суду з позовом про стягнення визнаної суми коштів. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

З огляду на те, що після порушення провадження у справі (23.10.2014р.) відповідач 18.11.2014р. сплатив на рахунок позивача 15 789,03 грн., що підтверджується квитанцією № N18V856068 від 18.11.2014р., внаслідок чого борг відповідача перед позивачем згідно попереднього договору № 068 від 20.10.2010р. з повернення авансового платежу за оренду приміщення та разового платежу за проведення рекламних заходів на момент судового розгляду справи відсутній, ), суд вважає, що провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 14 927,69 грн. суми авансового платежу та 861,34 грн. суми на проведення рекламних заходів підлягають припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

Водночас, позовна вимога про стягнення 14 927,69 грн. додаткової сплати суми завдатку є такою, що не підлягає задоволенню судом з наступних підстав.

Відповідно до ст. 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З матеріалів справи вбачається, що попереднім договором № 068 від 20.10.2010р. визначено, що суборендар вносить авансовий платіж та згідно п.6.3 орендар має повернути суборендарю авансовий платіж, а не завдаток.

Відповідно до 2 статті 570 Цивільного кодексу України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

І якщо попередній платіж в попередньому договорі не визначений як завдаток, то і у кредитора не може виникнути зобов'язання щодо подвійного його повернення.

На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансу у подвійному розмірі.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами, а в попередньому договорі № 068 від 20.10.2010р. визначений авансовий платіж, а не завдаток.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що частина позовних вимог була оплачена відповідачем після звернення позивача до суду, - в цій частині судові витрати покладаються на відповідача, в частині позовних вимог, щодо яких відмовлено в задоволенні - судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі в частині вимог Фізичної особи-підприємця Дрозда Руслана Володимировича до Фізичної особи-підприємця Мартинюка Анатолія Миколайовича про стягнення 14 927 (чотирнадцяти тисяч дев'ятсот двадцяти семи гривень) 69 коп. суми авансового платежу та 861 (вісімсот шести десяти одної гривні) 34 коп. суми на проведення рекламних заходів припинити.

2. У задоволенні решти позову - відмовити.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мартинюка Анатолія Миколайовича (07350, Київська обл., Вишгородський район, с. Гаврилівка, вул. Михайленка, буд. 86, ідентифікаційний код ) на користь Фізичної особи-підприємця Дрозда Руслана Володимировича (03187, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 76, кв. 129; ідентифікаційний код ) 939 (девятсот тридцять девять гривень) 11 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя В.М. Антонова

Повне рішення складено: 05.01.2015р.