ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.12.2014 Справа № 920/2074/13

за позовом - Публічного акціонерного
товариства «Укртранснафта», м. Київ,

до відповідачів - 1) Прокуратури
Сумської області, м. Суми,

2) Державної казначейської служби
України, м. Київ,

про захист ділової репутації,
спростування недостовірної інформації
та стягнення моральної шкоди в сумі
2709351,78 грн.

Суддя Заєць С. В.

За участю представників сторін:

від позивача - представник Челноков О.В.
(довіреність № 138 від 06.12.2013 року),

від відповідачів - 1) Передерій І.Г.,

Шаповал В.Г.
(довіреність № 07/2-889вих-13 від 16.12. 13 р.),

2) не прибув

при секретарі судового засідання
Тимченко О. О.

Суть спору: позивач у позовній заяві
від 29.11.2013 р. № 05-02/401/4519 просив суд
визнати недостовірними та такими, що не
відповідають дійсності відомості
викладені 29.10.2013 року на офіційному
сайті Генеральної прокуратури України
у статті прес-служби Прокуратури
Сумської області під назвою «На
Сумщині під виглядом консервування
нафтопроводу без дозвільних
документів підприємство викачує
залишки сирої нафти»; зобов'язати
першого відповідача спростувати
відомості, які поширені 29.10.2013 року на
офіційному сайті Генеральної
прокуратури України у статті
прес-служби Прокуратури Сумської
області під назвою «На Сумщині під
виглядом консервування нафтопроводу
без дозвільних документів
підприємство викачує залишки сирої
нафти», у спосіб найбільш близький до
способу їх поширення, шляхом
розміщення офіційного вибачення перед
ПАТ «Укртранснафта», про те, що
Прокуратурою Сумської області
поширена щодо ПАТ «Укртранснафта»
недостовірна інформація, і така, що не
відповідає дійсності; стягнути з
державного бюджету України, а саме
ГУДКСУ у Сумській області (37970404) шляхом
безспірного списання з державного
бюджету на користь ПАТ «Укртранснафта"
немайнову шкоду, завдану діловій
репутації ПАТ "Укртранснафта" в сумі
2709351,78 грн.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 13.03.2014 року (суддя Левченко
П. І.) позов задоволено частково.
Визнано недостовірними та такими, що не
відповідають дійсності відомості,
викладені 29.10.2013 року на офіційному
сайті Прокуратури Сумської області у
статті прес-служби Прокуратури
Сумської області під назвою «На
Сумщині під виглядом консервування
нафтопроводу без дозвільних
документів підприємство викачує
залишки сирої нафти», а саме:

- відомості зазначені в першому абзаці
статті: «Під виглядом консервування
нафтопроводу «Мічурінськ - Кременчук»,
який зачіпає і територію Сумщини,
нафтова компанія намагається
незаконно відкачати нафту, яка не
обліковується і не знаходиться у неї на
балансі, чим завдаються
багатомільйонні збитки державним
інтересам»;

- відомості зазначені в першому абзаці
статті: «Підприємство діє не в
правовому полі, порушуючи чинні
нормативно-правові акти та закони
України, самовільно зайняло ділянку і
займається несанкціонованим відбором
нафти»;

- відомості зазначені в другому абзаці
статті: «Інша сторона медалі пов'язана
з розкраданням технологічної нафти під
виглядом очистки труби від залишків»;

- відомості зазначені в третьому абзаці
статті: «А на сьогоднішній час ми
бачимо, що нафту відбирають бензовози,
які прописані на території
Дніпропетровської області, це приватна
фірма, яка без жодних тендерних
процедур, залучена до роботи державним
підприємством».

Зобов'язано Прокуратуру Сумської
області спростувати відомості, які
поширені 29.10.2013 на офіційному сайті
Прокуратури Сумської області у статті
прес-служби Прокуратури Сумської
області під назвою «На Сумщині під
виглядом консервування нафтопроводу
без дозвільних документів
підприємство викачує залишки сирої
нафти», у спосіб найбільш близький до
способу їх поширення, шляхом
розміщення офіційного вибачення перед
Публічним акціонерним товариством
«Укртранснафта», про те, що
Прокуратурою Сумської області
поширена щодо Публічного акціонерного
товариства «Укртранснафта»
недостовірна інформація, і така, що не
відповідає дійсності. В іншій частині
позову відмовлено. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
«Укртранснафта» (01133, м. Київ, вул.
Кутузова, буд. 18/7, ідентифікаційний код
31570412) в доход державного бюджету
України (отримувач коштів: УДКС у м.
Суми (м. Суми), 22030001, код отримувача (код
ЄДРПОУ): 37970593, код банку отримувача
(МФО): 837013, рахунок отримувача: 3002,
код класифікації доходів бюджету: 22030001)
судовий збір в сумі 71,00 грн. Стягнуто з
Прокуратури Сумської області (40000, м.
Суми, вул. Герасима Кондратьева, буд. 33,
ідентифікаційний код 03527891) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Укртранснафта» (01133, м. Київ, вул.
Кутузова, буд. 18/7, ідентифікаційний код
31570412) витрати по сплаті судового збору
в сумі 2365,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 18.06.2014 року
(головуючий суддя Слободін М. М., судді:
Гребенюк Н. В., Потапенко В. І.) рішення
господарського суду Сумської області
від 13.03.2014 року по даній справі
скасовано та прийнято нове, яким в
позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 25.09.2014 року касаційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Укртранснафта» задоволено
частково, Постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
18.06.2014 року та рішення господарського
суду Сумської області від 13.03.2014 року
скасовано, справу № 920/2074/13 передано на
новий розгляд до господарського суду
Сумської області.

У постанові Вищого господарського суду
України від 25.09.2014 року зазначено, що
при новому розгляді місцевому
господарському суду необхідно:

· зобов'язати позивача
визначитись з предметом позову і
вирішити спір у залежності від
характеру зобов'язань відповідача;

· зазначити у резолютивній
частині рішення, чи було порушено
особисте немайнове право особи, яка
саме інформація визнана недостовірною
та порочить гідність, честь чи ділову
репутацію позивача, а також вказати на
спосіб захисту порушеного особистого
немайнового права;

· встановити на якому сайті
Генеральної прокуратури України чи
прокуратури Сумської області була
поширена дана у справі інформація, та
яка особа є власником офіційного сайту,
на якому поширено спірну інформацію;

· більш повно та всебічно
перевірити дійсні обставини справи,
дати належну оцінку зібраним по справі
доказам, доводам та запереченням
сторін.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України
вказівки, що містяться у постановах
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Під час нового розгляду справи в
судовому засіданні від 03.11.2014 року
представником позивача надано
письмове пояснення від 23.10.2014 р. №
05-01/416/4094, в якому зазначено клопотання
про уточнення позовних вимог,
відповідно до якого позивач просить
абзац 2-й арк.7 позовної заяви, викласти
у такий редакції:

2. Зобов'язати прокуратуру Сумської
області спростувати відомості, які
поширені 29.10.2013 року на офіційному
сайті прокуратури Сумської області у
складі офіційного сайту Генеральної
прокуратури України, у статті
прес-служби Прокуратури Сумської
області під назвою «На Сумщині під
виглядом консервування нафтопроводу
без дозвільних документів
підприємство викачує залишки сирої
нафти», у такий же спосіб яким вони були
поширені, шляхом розміщення офіційного
спростування про те, що прокуратурою
Сумської області поширена
недостовірна інформація щодо ПАТ
«Укртранснафта».

В судовому засіданні від 22.12.2014 року
представником позивача було надане
клопотання № 05-01/510/4984 від 18.12.2014 року, з
проханням прийняти зміни і доповнення
до позовних вимог, виклавши позовні
вимоги у наступній редакції:

«Визнати недостовірними та такими, що
завдають шкоди діловій репутації
позивача відомості викладені 29.10.2013
року на офіційному сайті прокуратури
Сумської області у статті прес-служби
прокуратури Сумської області під
назвою «На Сумщині під виглядом
консервування нафтопроводу без
дозвільних документів підприємство
викачує залишки сирої нафти» а саме:

- відомості зазначені в першому абзаці
статті: «Під виглядом консервування
нафтопроводу «Мічурінськ - Кременчук»,
який зачіпає і територію Сумщини,
нафтова компанія намагається
незаконно відкачати нафту, яка не
обліковується і не знаходиться у неї на
балансі, чим завдаються
багатомільйонні збитки державним
інтересам»;

- відомості зазначені в першому абзаці
статті: «Підприємство діє не в
правовому полі, порушуючи чинні
нормативно-правові акти та закони
України, самовільно зайняло ділянку і
займається несанкціонованим відбором
нафти»;

- відомості зазначені в другому абзаці
статті: «Інша сторона медалі пов'язана
з розкраданням технологічної нафти під
виглядом очистки труби від залишків»;

- відомості зазначені в третьому абзаці
статті: «А на сьогоднішній час ми
бачимо, що нафту відбирають бензовози,
які прописані на території
Дніпропетровської області, це приватна
фірма, яка без жодних тендерних
процедур, залучена до роботи державним
підприємством».

Зобов'язати прокуратуру Сумської
області спростувати недостовірні
відомості, які поширені 29.10.2013 року на
офіційному сайті прокуратури Сумської
області у статті прес-служби
прокуратури Сумської області під
назвою «На Сумщині під виглядом
консервування нафтопроводу без
дозвільних документів підприємство
викачує залишки сирої нафти», у такий
же спосіб яким вони були поширені,
шляхом розміщення офіційного
спростування про те, що прокуратурою
Сумської області поширена щодо ПАТ
«Укртранснафта» недостовірна
інформація.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Укртранснафта» (01133, м.
Київ, вул. Кутузова, 18/7, ,
поточний рахунок № 0439 у Столичній
філії ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 380269)
немайнову шкоду, завдану діловій
репутації ПАТ "Укртранснафта" у розмірі
2709351,78 грн. (два мільйони сімсот дев'ять
тисяч триста п'ятдесят одна ) гривня 50
коп.»

Відповідно до вимог статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, суд приймає до розгляду та
долучає до матеріалів справи надане
позивачем клопотання.

На виконання положень постанови Вищого
господарського суду України під час
нового розгляду справи для
встановлення особи, яка є власником
офіційного сайту, на якому поширено
спірну інформацію судом було
направлено відповідні запити до
Генеральної прокуратури України та
Прокуратури Сумської області.

У відповідь на запит Генеральною
прокуратурою лист № 22-63вих.14 від 12.12.2014
року було повідомлено, що Генеральна
прокуратура здійснює технічне
супроводження більшості сайтів
прокуратур обласного рівня, в той же
час, сайт прокуратури Сумської області
не входить в число цих сайтів.

Відповідно до листа ТОВ «Павлобор»,
який є офіційним реєстратором доменних
імен в зоні UА зазначається, що домене
ім'я prokuratura.sumy.ua зареєстроване в
інтересах прокуратури Сумської
області. Сайт http://prokuratura.sumy.ua належить
прокуратурі Сумської області.

Представник відповідача-1 під час
нового розгляду справи подав
заперечення на позовну заяву від 31.10.2014
р. № 05/2-832 вих 14 з обґрунтуванням своєї
позиції у справі з урахуванням
висновків Вищого господарського суду
України, викладених у постанові від
25.09.2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні, з урахуванням здійснених
уточнень позовних вимог, позов
підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача -1 -
Прокуратури Сумської області в
судовому засіданні проти задоволення
позву заперечували.

Представник відповідача -2 в судове
засідання не прибув, додаткових
пояснень по справі не подав.

Таким чином, враховуючи
достатність часу, наданого позивачу та
відповідачам для підготовки до
судового засідання та надання
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принцип
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та
ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
йому повноважень, сторонам створені
усі належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Укртранснафта» (далі-позивач), яке
відповідно до Закону України «Про
акціонерні товариства» є
правонаступником усіх прав та
обов'язків Відкритого акціонерного
товариства «Укртранснафта», утворено
відповідно до розпорядження Кабінету
Міністрів України «Про утворення ВАТ
«Укртранснафта» від 23.06.2001 № 256-р
внаслідок реорганізації шляхом злиття
ДАТ «Магістральні нафтопроводи
«Дружба» та ДАТ «Придніпровські
магістральні нафтопроводи».

Позивач є суб'єктом природних
монополій та підприємством, яке
входить в систему НАК «Нафтогаз
України», здійснює транспортування,
закупівлю, зберігання, перевалку та
реалізацію нафти у відповідності до
вимог Закону України «Про
трубопровідний транспорт», Закону
України «Про нафту і газ», інших
нормативно-правових актів.

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом до відповідачів про
захист ділової репутації, спростування
недостовірної інформації та стягнення
завданої моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
офіційному сайті Прокуратури Сумської
області 29.10.2013 року розміщено статтю
прес-служби Прокуратури Сумської
області під назвою «На Сумщині під
виглядом консервування нафтопроводу
без дозвільних документів
підприємство викачує залишки сирої
нафти», і зазначена стаття містить у
собі недостовірну інформацію, що
завдає шкоди діловій репутації ПАТ
«Укртранснафта».

Такою інформацією позивач вважає,
зокрема:

- ствердження, зазначене в першому
абзаці спірної статті: «Під виглядом
консервування нафтопроводу
«Мічурінськ - Кременчук», який зачіпає
і територію Сумщини, нафтова компанія
намагається незаконно відкачати нафту,
яка не обліковується і не знаходиться у
неї на балансі, чим завдаються
багатомільйонні збитки державним
інтересам»;

- ствердження, зазначене в першому
абзаці статті: «Підприємство діє не в
правовому полі, порушуючи чинні
нормативно-правові акти та закони
України, самовільно зайняло ділянку і
займається несанкціонованим відбором
нафти»;

- ствердження, зазначене в другому
абзаці статті: «Інша сторона медалі
пов'язана з розкраданням технологічної
нафти під виглядом очистки труби від
залишків»;

- ствердження, зазначене в
третьому абзаці статті: «А на
сьогоднішній час ми бачимо, що нафту
відбирають бензовози, які прописані на
території Дніпропетровської області,
це приватна фірма, яка без жодних
тендерних процедур, залучена до роботи
державним підприємством».

Відповідач-1 проти позову заперечує та
зазначає, що прокурором Сумської
області оголошено окремі оціночні
судження обставин, які були
встановлені в ході досудового
слідства.

Відповідач-2 проти позову в частині
стягнення з Державного бюджету України
немайнової шкоди у сумі 2709351,78 грн.
заперечує, оскільки позивачем не
надано доказів втрати потенційних
споживачів його послуг.

Згідно зі ст. 94 Цивільного кодексу
України юридична особа має право на
недоторканість її ділової репутації,
на таємницю кореспонденції, на
інформацію та інші особисті немайнові
права, які можуть їй належати.

Відповідно до статті 62 Конституції
України, особа вважається невинуватою
у скоєнні злочину і не може бути
піддана кримінальному покаранню, доки
її вину не буде доведено в законному
порядку і встановлено обвинувальним
вироком суду.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
інформацію» та ст. 200 Цивільного
кодексу України, інформацією є будь-які
відомості та/або дані, які можуть бути
збережені на матеріальних носіях або
відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
інформацію», кожен має право на
інформацію, що передбачає можливість
вільного одержання, використання,
поширення, зберігання та захисту
інформації, необхідної для реалізації
своїх прав, свобод і законних
інтересів. Реалізація права на
інформацію не повинна порушувати
громадські, політичні, економічні,
соціальні, духовні, екологічні та інші
права, свободи і законні інтереси інших
громадян, права та інтереси юридичних
осіб.

Право на інформацію забезпечується:
створенням механізму реалізації права
на інформацію; створенням можливостей
для вільнорго доступу до статистичних
даних, архівних, бібліотечних і
музейних фондів, інших інформаційних
банків, баз данних, інформаційних
ресурсів; обов'язковим суб'єктом
владних повноважень інформувати
громадськість та засоби масової
інформації про свою діяльність і
прийняті рішення; обов'язком суб'єктів
владних повноважень визначити
спеціальні підрозділи або
відповідальних осіб для забезпечення
доступу запитувачів до інформації;
здійснення державного і громадського
контролю за додержанням законодавства
про інформацію; встановлення
відповідальності за порушення
законодавства про інформацію. (ст. 6
Закону).

В силу п. 9 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»,
відповідачами у справі про захист
гідності, честі чи ділової репутації є
фізична або юридична особа, яка
поширила недостовірну інформацію, а
також автор цієї інформації.

Відповідно до частини 4 статті 277
Цивільного кодексу України негативна
інформація, поширена про особу,
вважається недостовірною, якщо особа,
яка її поширила, не доведе
протилежного. Поширювачем інформації,
яку подає посадова чи службова особа
при виконанні своїх посадових
(службових) обов'язків вважається
юридична особа, у якій вона працює.

Тобто вказаною статтею Кодексу
визначено суб'єкта, який має
відповідати за поширення інформації -
особа, яка її поширила або юридична
особа, в якій така працює, автор статті
на відповідній посаді. Вказана особа
має довести достовірність поширеної
інформації.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірну інформацію було розміщено на
сайті http://prokuratura.sumy.ua, який відповідно
до наданих пояснень та листа ТОВ
«Павлобор», який є офіційним
реєстратором доменних імен в зоні UА, а
також листа Генеральної прокуратури
України, зазначений сайт належить
прокуратурі Сумської області. Автором
спірної статті є пресс-служба
прокуратури Сумської області.

Отже, належним відповідачем у даній
справі є прокуратура Сумської області,
як власник сайту та автор статті під
назвою "На Сумщині під виглядом
консервування нафтопроводу без
дозвільних документів підприємство
викачує залишки сирої нафти".

Пунктом 15 постанови пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
№ 1 від 27.02.2009 року визначено, що
юридичним складом правопорушення, є
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб; поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи; поширення
недостовірної інформації, тобто такої,
яка не відповідає дійсності; поширення
інформації, що порушує особисті
немайнові права.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікуванння у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладання в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Під недостовірною інформацією
вважається інформація, яка не
відповідає дійсності або викладена
негативно, тобто містить відомості про
події та явища, яких не існувало
взагалі або які існували, але відомості
про них не відповідають дійсності
(неповні або перекручені).

Спростування поширеної недостовірної
інформації повинно здійснюватись
незалежно від вини особи, яка її
поширила.

Під діловою репутаціє юридичної особи
розуміється оцінка її підприємницької,
професійної чи іншої діяльності, яку
здійснює така особа.

Приниженням ділової репутації суб'єкта
господарювання є поширення у будь-якій
формі неправдивих, неточних або
неповних відомостей, що дискредитують
спосіб ведення чи результати його
господарської (підприємницької)
діяльності, у зв'язку з чим знижується
вартість його нематеріальних активів.
Зазначені дії завдають майнової та
моральної шкоди, а ця шкода підлягає
відшкодуванню за правилами статей 1166
та 1167 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 34 Господарського
кодексу України, дискредитацією
суб'єкта господарювання є поширення у
будь-якій формі неправдивих, неточних
або неповних відомостей, пов'язаних із
особою чи діяльністю суб'єкта
господарювання, які завдали або могли
завдати шкоди діловій репутації
суб'єкта господарювання.

Пунктом 18 Постанови Верховного Суду
України від 27.02.2009 р. № 1, зазначено, що
згідно з положенням статті 277
Цивільного кодексу України і татті 10
Цивільного процессуального кодексу
України обов'язок довести, що поширена
інформація є достовірною, покладається
на відповідача, проте позивач має право
подати докази недостовірності
поширеної інформації. Позивач повинен
довести факт поширення інформації
відповідачем, а також те, що внаслідок
цього було порушено його особисті
немайнові права.

З матеріалів справи вбачається, що
посадові особи відповідача-1
передчасно оприлюднили інформацію про
нібито злочинні дії посадових осіб
позивача, чим перебрали на себе функції
правосуддя та порушили особисті
немайнові права позивача.

На підтвердження недостовірності
інформації про позивача, яка була
розміщена у спірній статті, позивач
зазначив, що у IV кварталі 2012 року на
кордоні з Російською Федерацією ВАТ
«АК «Транснефть» зроблено
технологічний розрив на км 451 МН
«Мічурінськ -Кременчук» з вирізкою
ділянки трубопроводу і монтажем
сферичних заглушок.

Відповідно до статті 16 Закону України
«Про трубопровідний транспорт»,
підприємства, установи та організації
трубопровідного транспорту
зобов'язані забезпечувати консервацію
трубопроводів, що з тих чи інших причин
не функціонують більше одного року, із
забезпеченням постійного технічного
нагляду за станом трубопроводів з
метою підтримки їхньої
експлуатаційної придатності.

У зв'язку з зазначеними обставинами,
позивачем, відповідно до вимог чинного
стандарту Мінпаливенерго СОУ МПЕ
60.3-3:2008, прийнято рішення про
звільнення від технологічної нафти
ділянки лінійної частини км 451 - км 479 МН
«Мічурінськ - Кременчук», шляхом
витіснення її азотною сумішшю із
розміщенням витісненої нафти в
резервуарних парках позивача.

Для виконання визначених заходів у
Сумський район відряджені працівники
філії «Придніпровські магістральні
нафтопроводи». Одночасно, 14.10.2013 року
для перевезення витісненої нафти з
облаштованого тимчасового складу для
зберігання нафти на 473 км нафтопроводу
(поблизу с. Радянське Сумського району)
до резервуарного парку ЛВДС
«Глинсько-Розбишівська» (Гадяцький
район Полтавської області) прибули
автотранспортні засоби перевізника
ТОВ «Автофорвард», з яким укладена та
підписана угода відповідно до
тендерних процедур.

Наявність усіх об'ємів технологічної
нафти на балансі позивача
підтверджуються балансом філії "ПДМН"
ПАТ «Укртранснафта» та відповідними
інвентаризаційними актами та
відомостями (а.с. 39-44, 82-86 т. 1).

Твердження прокурора щодо
самовільного зайняття ділянки
працівниками позивача спростовується
договорами №№ 3012-13/200-00, 3012-13/199-00 від
16.07.2013 року, відповідно до яких
землекористувачі надають позивачеві
право використовувати земельні
ділянки для проведення ремонту, при
цьому ПАТ «Укртранснафта» взяло на
себе зобов'язання відшкодувати
нанесені збитки, а також вартість
комплексу робіт з біологічної
рекультивації ґрунтів. Про початок
проведення робіт позивач повідомив
землекористувачів відповідними
листами.

Відповідно до наданих позивачем
матеріалів, на день опублікування
відповідачем спірної статті існували
лише матеріали Державної екологічної
інспекції у Сумській області та
постанова головного спеціаліста
відділу оперативного контролю за
дотриманням вимог земельного
законодавства - державного інспектора
сільського господарства у Сумській
област, на підставі яких і була
розповсюджена інформація.

Постанову № 52 від 23.10.2013 року про
накладення адміністративного
стягнення Державною інспекцією
сільського господарства складено за
порушення статей 166, 168 Земельного
кодексу України - «Рекультивація
порушених земель» та «Охорона
ґрунтів», що ніякого відношення, до
начебто самовільного зайняття
позивачем земельних ділянок, не має.

Притягнення співробітників позивача
до адміністративної відповідальності
за порушення екологічного
законодавства Державною екологічною
інспекцією у Сумській області
(постанова від 30.10.2013 за № 003482)
здійснено під час призупинення
виконання робіт по консервації
трубопроводу, тобто в той час коли
здійснення правопорушення неможливе.

Публікацію статті відповідачем-1
здійснено 29.10.2013 року, а постанову про
притягнення до адміністративної
відповідальності співробітника
позивача за порушення екологічного
законодавства складено 30.10.2013 року,
тобто, після публікації спірної статті.

Протиправність дій відповідача-1,
полягає у свідомому розміщенні спірної
статті, яка за формою та змістом не
відповідає приписам статті 94
Цивільного кодексу України, оскільки
порушує гарантовану недоторканість
ділової репутації позивача та
зводиться до зловживання правом на
свободу інформації, визначеного
статтею 5 Закону України «Про
інформацію».

Факт поширення інформації
Відповідачем -1 шляхом опублікування
спірної статті підтверджується
доказами, що містяться в матеріалах
справи, та не заперечується
відповідачем -1.

Разом з тим, Відповідачем -1 не надано
доказів, якіб підтверджували
достовірність поширеної інформації
про Позивача, а сама стаття не містить
посилання на докази, якіб
підтверджували правдивість та
достовірність зазначених у статті
відомостей.

Відповідно до п. 19 Постанови
Венрховного суду України від 27.02.2009
року № 1, вирішуючи питання про
визнання поширеної інформації
недостовірною, суди повинні визначити
характер такої інформації та з'ясувати,
чи є вона фактичним твердженням, чи
оціночним судженням.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про
інформацію», ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
вживання гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Відповідач у своїх запереченнях,
зазначив, що спірна інформація
розміщена на сайті, є оціночним
судженням прокурора щодо подій що
відбувалися, та ґрунтується на
висновках спеціалістів, що були
викладені, зокрема, в постановах про
вчинення таких порушень та актах
проведених перевірок, а також даними
кримінального провадження.

Однак, інформація про позивача, яка
міститься в статті під назвою: «На
Сумщині під виглядом консервування
нафтопроводу без дозвільних
документів підприємство викачує
залишки сирої нафти» є фактичними
твердженнями та не можуть
розцінюватись судом як оціночні
удження, оскільки вказані
висловлювання у зазначеній статті
формують негативну думку щодо ПАТ
«Укртанснафта» та його діяльності, що
підтверджується матеріалами справи.

З урахуванням встановлених обставин
справи судом з'ясовано, що поширена
Відповідачем -1 негативна інформація
про позивача у певних висловах,
зазначених у спірній статті, автором
якої є відповдач - 1, не є оціночними
судженнями.

Враховуючи викладене, а також той факт,
що матеріалами справи повністю
доведено юридичний склад
правопорушення щодо нанесення шкоди
діловій репутації Позивача, зокрема,
доведено та підтверджено належними та
допустимими доказами факт поширення
недостовірної інформації про Позивача
з боку Відповідача- 1, що призвело до
порушення особистих немайнових прав
Позивача, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги в частині визнання
недостовірною та такою, що завдають
шкоди діловій репутації Позивача
інформацію, яка поширена Відповідачем -
1 в статті під назвою: "На Сумщині під
виглядом консервування нафтопроводу
без дозвільних документів
підприємство викачує залишки сирої
нафти" підлягають задоволенню.

Так, у силу ч.ч. 4,7 ст. 277 Цивільного
кодексу України спростування
недостовірної інформації здійснюється
особою, яка поширила інформацію.
Спростування недостовірної інформації
здійснюється у такий же спосіб, у який
вона була поширена.

Пунктом 24 Постанови Верховного суду
України від 27.02.2009 р. № 1, передбачено, що
задовольняючи позов, суд повинен у
резолютивній частині рішення
зазначити, чи було порушено особисте
немайнове право особи, яка саме
інформація визнана недостовірною та
порочить гідність, честь чи ділову
репутацію позивача, а також вказати на
спосіб захисту порушеного особистого
немайнового права.

Згідно п. 25 Постанови Постанови
Верховного суду України від 27.02.2009 р. №
1, спростування має здійснюватися у
такий самий спосіб, у який поширювалася
недостовірна інформація. У разі якщо
спростування недостовірної інформації
неможливо чи недоцільно здійснити у
такий же спосіб, у який вона була
поширена, то воно повинно проводитись у
спосіб, наближений (адекватний) до
способу поширення, з урахуванням
максимальної ефективності
спростування та за умов, що таке
спростування охопить максимальну
кількість осіб, що сприйняли
попередньо поширену інформацію.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що недостовірна інформація
розповсюджена відповідачем-1
безпідставно та підлягає спростуванню
у такий же спосіб яким вона була
поширена, шляхом розміщення офіційного
спростування про те, що прокуратурою
Сумської області поширена щодо ПАТ
«Укртранснафта» недостовірна
інформація.

Щодо позовних вимог в частині
відшкодування позивачу моральної
шкоди в розмірі 2 709351, 78 грн. суд
зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 23 Цивільного
кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом, або
іншим ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданях, яких фізична особа зазнала
у зв'язку з протиправною поведінкою
щодо неї самої, членів її сім'ї чи
близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженнм її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної чи
юридичної особи.

За приписами статті 47 Закону України
«Про інформацію», порушення
законодавства України про інформацію
тягне за собою, зокрема, і
цивільно-правову відповідальність
згідно з законодавством України.

Серед порушень законодавства України
про інформацію у наведеній правовій
нормі передбачено поширення
відомостей, що не відповідають
дійсності.

За приписами пункту 9 постанови пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року,
відповідачем у справі про захист
ділової репутації, зокрема, є юридична
особа, яка поширила недостовірну
інформацію.

Відповідно до пункту 27 зазначеної
постанови, способами захисту ділової
репутації від поширення недостовірної
інформації можуть бути, крім права на
спростування недостовірної
інформації, також і вимоги про
відшкодування збитків та моральної
шкоди, заподіяної такими порушеннями
як фізичній, так і юридичній особі.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.95р. № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
визначено, що під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5
Постанорви Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 р. № 4, обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Проте, згідно роз'яснення, яке
міститься в Постанові Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №
1, до юридичного складу правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову про захист
ділової репутації, не входить такий
елемент як вина особи, що поширила
інформаці.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Отже враховуючи зазначене, з'ясуванню
підлягає підтвердження факту
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Звертаючись з вимогою про
відшкодування моральної шкоди позивач
не надав суду жодних доказів, які б
свідчили про перенесення душевних
страждань, приниження ділової
репутації позивача або наявності втрат
немайнового характеру, що настали у
зв'язку з приниженням його ділової
репутації, вчинення дій, спрямованих на
зниження престижу чи підрив довіри до
діяльності позивача.

При встановленні факту заподіяння
такої шкоди незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органу
державної влади, при здійсненні ними
своїх повноважень вона підлягає
відшкодуванню за рахунок держави.
Зазначений орган має бути відповідачем
у такій справі. Якщо ж відповідним
законом чи іншим нормативним актом це
не передбачено або в ньому зазначено,
що шкода відшкодовується державою (за
рахунок держави), то поряд із
відповідним державним органом суд має
притягнути як відповідача відповідний
орган Державного казначейства України.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Частина перша статті 33
Господарського процесуального кодексу
України передбачає, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Стаття 43 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Позивачем не надано належних та
допустимих доказів заподіяння шкоди
діловій репутації позивача та не
доведено настання негативних
наслідків через розміщення
відповідачаем-1 спірної публікації, яка
підлягає спростуванню. Зокрема не
надано доказів того, що позивачем у
зв'язку з розміщенням статті втрачено
потенційних споживачів, тому,
враховуючи вищевикладене, вимоги
позивача про стягнення немайнової
шкоди у розмірі 2709351,78 грн. задоволенню
не підлягають у зв'язку з їх
необґрунтованістю.

Згідно пункту 2.11 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України», якщо в позовній заяві
об'єднано дві або більше вимог
немайнового характеру, пов'язаних між
собою підставами виникнення або
поданими доказами, судовий збір
сплачується окремо з кожної з таких
вимог.

Позивачем у одній позовній заяві
об'єднано дві вимоги немайнового
характеру (про визнання недостовірними
відомостей та про зобов'язання
спростувати відомості), а також одну
вимогу майнового характеру - про
стягнення з Державного бюджету
України, немайнової шкоди у розмірі
2709351,78 грн., а судовий збір сплачено
29.11.2013 року з однієї вимоги немайнового
характеру (1147,00 грн.) та з вимоги
майнового характеру (54187,04 грн.). З
другої вимоги немайнового характеру
судовий збір сплачено позивачем 08.01.2014
року у сумі 1147,00 грн., в той час коли мало
бути сплачено (з 01.01.2014 року) судовий
збір у сумі 1218,00 грн.

Таким чином, з позивача підлягає
стягненню в доход державного бюджету
України судовий збір з другої вимоги
немайнового характеру у розмірі 71,00
грн. (1218,00 грн. - 1147,00 грн.).

Окрім цього, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України стороні, на користь якої
відбулося рішення, господарський суд
відшкодовує мито за рахунок другої
сторони, також якщо спір виник
внаслідок неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї державне мито незалежно від
результатів вирішення спору.
Враховуючи, задоволення позову
частково, а також те що спір виник через
неправомірні дії відповідача -1, з нього
на користь позивача підлягають
стягненню 2365 грн. 00 коп. в рахунок
відшкодування витрат останнього зі
сплати судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
«Укртранснафта» до Прокуратури
Сумської області та Державної
казначейської служби України про
захист ділової репутації, спростування
недостовірної інформації та стягнення
моральної шкоди задовольнити частково.

2. Визнати недостовірними та
такими, що завдають шкоди і діловій
репутації Публічного акціонерного
товариства «Укртранснафта» відомості,
викладені 29.10.2013 року на офіційному
сайті прокуратури Сумської області у
статті прес-служби прокуратури
Сумської області під назвою «На
Сумщині під виглядом консервування
нафтопроводу без дозвільних
документів підприємство викачує
залишки сирої нафти», а саме:

- відомості зазначені в першому
абзаці статті: «Під виглядом
консервування нафтопроводу
«Мічурінськ - Кременчук», який зачіпає
і територію Сумщини, нафтова компанія
намагається незаконно відкачати нафту,
яка не обліковується і не знаходиться у
неї на балансі, чим завдаються
багатомільйонні збитки державним
інтересам»;

- відомості зазначені в першому абзаці
статті: «Підприємство діє не в
правовому полі, порушуючи чинні
нормативно-правові акти та закони
України, самовільно зайняло ділянку і
займається несанкціонованим відбором
нафти»;

- відомості зазначені в другому абзаці
статті: «Інша сторона медалі пов'язана
з розкраданням технологічної нафти під
виглядом очистки труби від залишків»;

- відомості зазначені в третьому абзаці
статті: «А на сьогоднішній час ми
бачимо, що нафту відбирають бензовози,
які прописані на території
Дніпропетровської області, це приватна
фірма, яка без жодних тендерних
процедур, залучена до роботи державним
підприємством».

3. Зобов'язати прокуратуру Сумської
області спростувати недостовірні
відомості, які поширені 29.10.2013 на сайті
прокуратури Сумської області у статті
прес-служби прокуратури Сумської
області під назвою «На Сумщині під
виглядом консервування нафтопроводу
без дозвільних документів
підприємство викачує залишки сирої
нафти», у такий же спосіб яким вони були
поширені, шляхом розміщення офіційного
спростування про те, що прокуратурою
Сумської області поширена щодо ПАТ
«Укртранснафта» недостовірна
інформація.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Укртранснафта» (01133, м.
Київ, вул. Кутузова, буд. 18/7,
ідентифікаційний код 31570412) в доход
державного бюджету України (отримувач
коштів: УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030001, код
отримувача (код ЄДРПОУ): 37970593, код банку
отримувача (МФО): 837013, рахунок
отримувача: 3002, код класифікації
доходів бюджету: 22030001) судовий збір в
сумі 71,00 грн.

6. Стягнути з Прокуратури Сумської
області (40000, м. Суми, вул. Герасима
Кондратьева, буд. 33, ідентифікаційний
код 03527891) на користь Публічного
акціонерного товариства
«Укртранснафта» (01133, м. Київ, вул.
Кутузова, буд. 18/7, ідентифікаційний код
31570412) витрати по сплаті судового збору
в сумі 2365,00 грн.

Повне рішення складено 26.12.2014 року.

Суддя С.В. Заєць