ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.12.14р. Справа № 904/8693/14

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова група "ТАС"

до Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "ДНІПРОІНМЕД"

про стягнення 65 232,69 грн. страхового
відшкодування

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - Бондар Є.Р., довіреність
№ГО-13/244 від 05.12.13р.

Відповідача - Миколайчук С.В.,
довіреність №б/н від 15.09.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача
65 232,69 грн. страхового відшкодування у
порядку регресу, з яких: 49 000,00 грн. -
страхового відшкодування, 7 205,01 грн. -
пені, 1 099,48 грн. - 3 % річних, 7
928,20 грн. - збитків від інфляції,
вказуючи, що штрафні санкції
нараховані Відповідачеві за ухилення
від сплати страхового відшкодування.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи
тим, що 30.10.14р. ПАТ "Страхова компанія
"Дніпроінмед" виплатило страхове
відшкодування в межах ліміту,
передбаченого полісом, тобто, до
відкриття провадження у справі, що
підтверджується копією платіжного
доручення №7114 від 30.10.14р. Стосовно пені,
3 % річних та збитків від інфляції, які
вимагає Позивач, то Відповідач вважає,
що це не є його фактичними затратами і
не підлягають відшкодуванню в порядку
регресу. Крім того, Позивач посилається
на заяву про виплату страхового
відшкодування в порядку регресу
№Г.05.0.0/764 від 28.10.13р., тоді як Відповідач
отримав лише заяву про виплату
страхового відшкодування в порядку
регресу № Г.05.0.0/764 від 01.10.14р. Отже,
Відповідач виконав свої обов'язки,
передбачені Законом України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у повному обсязі в межах
ліміту за полісом до відкриття судом
провадження у справі.

В засіданні 02.12.14р. оголошувалась
перерва до 23.12.14р.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

03.09.13р. на а/д Київ - Харків - Довжанський,
531 км., відбулась дорожньо-транспортна
пригода (ДТП) за участю автомобіля
"Мітсубіші", держ. номер ВЕ 2503 ВН, яким
керував Марусіч М.С. та автомобіля
"Фольксваген", держ. номер X 213 СЕ 77, яким
керувала Мартіросян О.В. Згідно з
довідкою ДАІ та постановою
Чугуївського міського суду
Харківської області
дорожньо-транспортна пригода
відбулась внаслідок порушення
Мартіросяном О.В. Правил дорожнього
руху України. Внаслідок цього,
автомобілю "Мітсубіші", держ. номер ВЕ
2503 ВН, завдано технічних пошкоджень.
Вказаний автомобіль застрахований
Позивачем за Договором № А 0335483 від
27.06.13р. Одним із страхових випадків за
цим Договором є "пошкодження чи
знищення транспортного засобу
внаслідок ДТП".

Вартість відновлювального ремонту
автомобіля "Мітсубіші", держ. номер ВЕ
2503 ВН, згідно зі звітом № 122/09-13 від
18.09.13р., внаслідок його пошкодження при
ДТП, складає: 181 074,14 грн.

За вказаним ДТП, за заявою
страхувальника, Позивач сплатив
відповідно до умов Договору № А 0335483
від 27.06.13р. страхове відшкодування в
розмірі 92 231,76 грн.

Цивільна відповідальність Мартіросян
О.Г., як водія автомобіля "Фольксваген",
держ. номер X 213 СЕ 77 застрахована
Відповідачем за полісом № АС/ 2627069
(ліміт 50 000,00 грн. - франшиза 1 000,00 грн.).

За даними Позивача, 28.10.13р. на адресу
Відповідача направлено заяву про
виплату страхового відшкодування в
порядку регресу № Г.05.0.0/746 і на день
звернення з позовом до суду вказана
претензія не задоволена, лист про
відмову у виплаті страхового
відшкодування на адресу Позивача не
надходив.

Позивач вважає, що строк страхового
відшкодування закінчився 29.01.14р. Однак,
до 14.10.14 Відповідач не виконав
зобов'язань із обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів. За ухилення від
сплати страхового відшкодування,
посиланням на п.36.5 ст. 36 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", ст. 625 ЦК України, Позивачем
нараховані Відповідачеві: 7 205,01 грн. -
пені, 1 099,48 грн. - 3 % річних, 7 928,20 грн. -
збитків від інфляції.

Наведені обставини стали причиною
звернення Позивачем з позовом та є
предметом спору у даній справі.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (далі-Закон), у редакції чинній
на момент ДТП та звернення Позивачем з
претензією до Відповідача, відносини у
сфері обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів регулюються Конституцією
України, Цивільним кодексом України,
Законом України "Про страхування", цим
та іншими законами України і
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що
шкода, завдана майну фізичної чи
юридичної особи, відшкодовується у
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, заподіяна джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір оренди, підряду тощо) володіє
транспортним засобом.

На підставі ст. 993 ЦК України, ст. 27
Закону України "Про страхування", до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого страхового відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі
настання страхового випадку страховик
у межах страхових сум, зазначених у
страховому полісі, відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону у зв'язку з
пошкодженням транспортних засобів
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
фізичного зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством.

Статтею 528 ЦК України передбачено, що
виконання обов'язку може бути
покладено на іншу особу, якщо з умов
договору, вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства або суті зобов'язання не
виникає обов'язок боржника виконати
зобов'язання особисто.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону для
отримання страхового відшкодування
особа, яка має право на відшкодування,
подає страховику (або якщо страховик
невідомий - МТСБУ) відповідну заяву.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний: у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його (п. 36.2 ст. 36 Закону).

Пунктом 36.5 ст. 36 Закону передбачено, що
за кожен день прострочення виплати
страхового відшкодування
(регламентної виплати) з вини
страховика (МТСБУ) особі, яка має
право на отримання такого
відшкодування, сплачується пеня з
розрахунку подвійної облікової
ставки Національного банку України,
яка діє протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Згідно з п. 5 ст. 26 Закону України "Про
страхування" підставою для відмови
страховика у здійсненні страхових
виплат або страхового відшкодування є:
несвоєчасне повідомлення
страхувальником про настання
страхового випадку без поважних на це
причин або створення страховикові
перешкод у визначенні обставин,
характеру та розміру збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання, шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.547 ЦК України,
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчинюється у письмовій
формі.

Тобто, законодавством передбачено, що
сплата неустойки (пені) повинна
вчиняться у письмовій формі (тобто
повинна бути встановлена в договорі),
тому відповідні вимоги позивача щодо
стягнення пені повинні бути
передбачені умовами договору та
зафіксовані у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Посилаючись на прострочення
Відповідача, Позивач не надав суду
належних та допустимих доказів
направлення (вручення) Відповідачеві
заяви №Г.05.0.0/764 від 28.10.13р. з вимогою про
виплату страхового відшкодування, а
надане Позивачем рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення, у якому зазначено про
вручення Відповідачеві поштового
відправлення 31.10.13р. судом не
приймається, оскільки з поштового
повідомлення неможливо встановити
який саме документ направлявся, опису
вкладення до поштового відправлення
Позивач не надав, а Відповідач
заперечує одержання вказаної заяви.

На підтвердження своєї позиції про
неодержання заяви №Г.05.0.0/764 від 28.10.13р.
Відповідач надав відомості з сервісу
Укрпошти, за якими на 25.11.14р. дані про
відправлення зі штриховими кодами,
зазначеними на рекомендованому
повідомленні про вручення поштового
відправлення від 31.10.13р. відсутні, тому
що не зареєстровані в системі.

Також Відповідач надав до матеріалів
справи заяву Позивача №Г.05.0.0/764 від
01.10.14р. на виплату страхового
відшкодування та, як доказ виконання
свого обов'язку, надав платіжне
доручення № 7114 від 30.10.14р. про сплатив
Позивачеві 49 000,00 грн., у призначенні
платежу вказано, що здійснено сплату за
полісом АС/2627069 від 26.08.13р., наказ 1023 від
30.10.14р. № 08974/50/2013/90 (Мартіросян О.В.).

Наведене свідчить про належне
виконання Відповідачем свого обов'язку
зі страхового відшкодування за
спірними правовідносинами.

За таких обставин, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 49 ГПК України
господарські витрати у справі слід
покласти на Позивача.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-84
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Господарські витрати покласти на
Позивача.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня підписання його повного тексту.

Суддя
С.Г. Юзіков

Рішення підписане _________________