РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/18691/14 11.12.14

За позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислового управління «Полтавагазвидобування»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз»

про стягнення 41 171,31 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Ємець А.М., за довіреністю

від відповідача: Безсрочна А.М., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислового управління «Полтавагазвидобування» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (далі - відповідач) про стягнення 40 460,48 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.09.2014 р. було порушено провадження у справі № 910/18691/14, розгляд справи призначено на 24.09.2014 р.

18.09.2014 р. представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва були подані документи на виконання вимог ухвали господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі № 910/18691/14 від 08.09.2014 р.

24.09.2014 р. судове засідання не відбулось.

Розпорядженням Заступника голови господарського суду міста Києва Ковтуна С.А. від 24.09.2014 р., у зв'язку з перебуванням судді Нечая О.В. у відрядженні, справу № 910/18691/14 було передано для розгляду судді Спичаку О.М.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.09.2014 р. справу № 910/18691/14 було прийнято до провадження суддею Спичаком О.М., розгляд справи призначено на 29.10.2014 р.

24.09.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача була подана заява про відкладення розгляду справи.

Розпорядженням В.о. голови господарського суду міста Києва Ковтуна С.А. від 29.09.2014 р., у зв'язку з поверненням судді Нечая О.В. з відрядження, справу № 910/18691/14 було передано для розгляду судді Нечаю О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.09.2014 р. справу № 910/18691/14 було прийнято до провадження суддею Нечаєм О.В., розгляд справи призначено на 29.10.2014 р.

07.10.2014 р. до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог.

16.10.2014 р. до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

24.10.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача був поданий відзив на позовну заяву.

У судове засідання 29.10.2014 р. представники сторін з'явились.

Враховуючи необхідність витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 26.11.2014 р.

26.11.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача була подана заява про зменшення розміру позовних вимог.

26.11.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача були подані доповнення до відзиву на позовну заяву.

У судове засідання 26.11.2014 р. представник позивача з'явився та подав клопотання про продовження строків розгляду справи.

У судове засідання 26.11.2014 р. представник відповідача з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні 26.11.2014 р. клопотання представника позивача про продовження строків розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про продовження строку розгляду справи.

У судовому засіданні 26.11.2014 р. судом, в порядку, передбаченому ст. 77 ГПК України, та в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, було оголошено перерву до 11.12.2014 р.

09.12.2014 р. представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва були подані письмові заперечення на відзив відповідача, які за своїм змістом є також заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Розглянувши в сукупності всі подані позивачем заяви про збільшення/зменшення розміру позовних вимог, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги мають розглядатись з урахуванням останніх поданих позивачем заперечень на відзив, які за своїм змістом є заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Судом встановлено, що зазначеною заявою позивач фактично зменшив розмір позовних вимог, ця заява не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, а тому приймається судом до розгляду.

У судове засідання 11.12.2014 р. представники сторін з'явились, надали свої пояснення по суті спору.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

11.04.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (далі - відповідач) як оператор спільної діяльності між ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», правонаступником якої є ПАТ «Укргавидобування», ТОВ «Карпатигаз» та компанією МісенЕнтерпрайзіс АБ за договором № 3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 р. було укладено Договір підряду на виконання робіт колтюбінговою установку на свердловині № 52 Східно-Полтавської ГКР (далі - Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується виконати роботи колтюбінговою установкою на свердловині № 52 Східно-Полтавської ГКР, згідно основних та додаткових планів робіт та кошторисів по даній свердловині, що є невід'ємною частиною Договору, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити вказану роботу.

Згідно з пунктами 3.2 та 3.5 Договору замовник оплачує фактичні витрати, понесені виконавцем, на підставі акту виконаних робіт (форма 2) та довідки (форма 3), що є підставою для здійснення розрахунків. Розрахунки за даним договором проводяться в національній валюті України шляхом перерахування замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 10-ти календарних днів від дати підписання акту виконаних робіт, зазначеного в п. 3.2 цього Договору.

29.04.2014 р. сторонами було підписано Акт № 1 здавання-приймання виконаних робіт по ремонту свердловини № 52 Східно-Полтавського ГКР за квітень 2014 р. на суму 518 906,42 грн.

Позивач зазначає суду про те, що відповідачем, в порушення п. 3.5 Договору, було сплачено кошти за Договором та вищезазначеним актом з простроченням, внаслідок чого позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь індекс інфляції в розмірі 24 907,51 грн., пеню в розмірі 13 164,58 грн. та 3% річних в розмірі 2 388,39 грн.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору, кошти в сумі 518 906,42 грн. були сплачені відповідачем позивачу 04.07.2014 р., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією банківської виписки по особовому рахунку позивача.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої Наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 N 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, додана позивачем до позовної заяви банківська виписка по особовому рахунку відповідача є первинним документом, а відповідно і належним та допустимим доказом в розумінні ст. 34 ГПК України, тому приймаються до уваги судом.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає у своєму письмовому відзиві про те, що Договір було укладено між ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» (правонаступником якої є ПАТ «Укргазвидобування») в особі філії ГПУ «Полтавагазвидобування» та ТОВ «Карпатигаз» як Оператором Спільної діяльності між ПАТ «Укргазвидобування», ТОВ «Карпатигаз» та компанією Місен Ентерпрайзіс АБ за договором № 3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як оператор спільної діяльності за договором № 3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 р., що діє від імені та в інтересах всіх Учасників Спільної діяльності, має окремий рахунок Спільної діяльності.

За вказаних обставин, на думку відповідача, стягнення будь-якої заборгованості з юридичної особи як оператора спільної діяльності може бути проведено тільки з того поточного рахунку, який відкрито для здійснення спільної діяльності.

Суд не погоджується з даною позицією відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Таким чином, при укладенні між позивачем та відповідачем договору про спільну діяльність не відбулось створення нової юридичної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 1135 Цивільного кодексу України у відносинах із третіми особами повноваження учасника вчиняти правочини від імені всіх учасників посвідчується довіреністю, виданою йому іншими учасниками, або договором простого товариства.

Таким чином, відповідач виступає стороною та представником інших сторін в договорі про спільну діяльність, а в Договорі - замовником, який у випадку невиконання своїх договірних обов'язків несе відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що відповідачем було сплачено кошти за Договором з простроченням, що підтверджується наявними у матеріалах справи первинними документами.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5.4 Договору замовник за даним Договором несе відповідальність за несвоєчасну та неповну оплату виконаних виконавцем робіт в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент несплати, від несплаченої суми, за кожен день.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає суду про те, що позивачем було невірно визначено період нарахування пені, в свою чергу, позивач погодився з даною позицією відповідача, внаслідок чого ним було зменшено розмір позовних вимог.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням скорегованого періоду нарахування, та встановлено, що позивачем вірно розраховані зазначені показники.

Відповідач просить суд зменшити розмір пені та інфляційних нарахувань, нарахованих за неповний місяць.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 (далі - Постанова) вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідач зазначає суду, що основним джерелом доходів відповідача є виручка від реалізації видобутих вуглеводнів. Видобутий природний газ відповідача, починаючи з липня 2013 р. систематично не включався НАК «Нафтогаз України» (Оператор єдиної газотранспортної системи України згідно Наказу Міністерства палива та енергетики України №463 від 05.11.2010 р.) до розрахункового балансу надходження та розподілу природного газу по Україні (лист щодо не включення ТОВ «Карпатигаз» до розрахункового балансу надходження та розподілу природного газу по Україні до НАК «Нафтогаз України додається). Дії НАК «Нафтогаз України» щодо не включення ТОВ «Карпатигаз» (відповідача) до розрахункового балансу надходження та розподілу природного газу по Україні, фактично позбавили можливості відповідача реалізувати видобутий природний газу, що призвело до тимчасових фінансових труднощів та нанесли збитки відповідачу. Також, в результаті вищезазначених неправомірних дій НАК «Нафтогаз України» станом на 15.01.2014 р. заборгованість відповідача перед бюджетами всіх рівнів складала більше 150 млн. грн.

У зв'язку зі скрутною ситуацією щодо вчасного перерахування податків та зборів до бюджету, відповідачем укладено з контролюючими органами договори про розстрочення грошових зобов'язань під проценти, відносно ПДВ та плати за користування надрами, а саме: договори про розстрочення грошових зобов'язань № 12 від 27.06.2014 р., № 6 від 13.05.2014 р., № 34 та № 8 від 30.05.2014 р. під проценти, на загальну суму 69 369 416,00 грн. (копії додаються), але не виключно.

Беручи до уваги невключення в розрахунковий баланс надходження та розподілу газу як причину невчасного виконання зобов'язань, винятково складну ситуацію з продажем природного газу, політичну, економічну ситуацію в країні, відсутність вини відповідача (у зв'язку з наявністю грошових зобов'язань щодо податків, зборів у період січень-липень 2014р. спільною діяльністю підписано договори про розстрочення грошових зобов'язань з контролюючими органами (копії договорів додаються) та вжиття заходів до виконання зобов'язання (повна сплата послуг за Договором на початку липня місяця 2014 р.), добровільне виконання зобов'язань щодо оплати послуг за Договором згідно з платіжним дорученням № 6372 від 04.07.14 р. (518 906,42 грн. з ПДВ), невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) наслідкам, а також той факт, що позивач є учасником Договору про спільну діяльність № 3 від 10.06.2002 р. та зацікавлений в збереженні спільного майна, розвитку проектів спільної діяльності для забезпечення інтересів сторін, відповідач просить суд зменшити розмір пені.

Проте, суд не вбачає в даному випадку винятковості обставин, які призвели до невчасного виконання відповідачем свого зобов'язання за Договором.

Крім того, інфляційні втрати зменшенню не підлягають, оскільки зазначені нарахування не є штрафними санкціями відповідно до приписів чинного законодавства України.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 2 217,79 грн. та інфляційних втрат в розмірі 24 907,51 грн. підлягають задоволенню.

Судом здійснено перерахунок пені та встановлено, що позивачем вірно розраховано розмір пені (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 14 046,01 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 41 171,31 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 - 85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, будинок 13-19; ідентифікаційний код: 30162340) на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, будинок 26/28; ідентифікаційний код: 30019775) індекс інфляції в розмірі 24 907 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот сім) грн. 51 коп., пеню в розмірі 14 046 (чотирнадцять тисяч сорок шість) грн. 01 коп., 3 % річних в розмірі 2 217 (дві тисячі двісті сімнадцять) грн. 79 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Повне рішення складено 16.12.2014 р.

Суддя О.В. Нечай