ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2014 р.
Справа № 914/1322/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді
Кравчук Н. М.

суддів
Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши апеляційну скаргу
Державної виконавчої служби України за
№09-09/28923 від 19.11.2014р.

на ухвалу господарського
суду Львівської області від 06.10.2014р. про
розгляд скарги на дії органів
Державної виконавчої служби

у справі № 914/1322/13

за позовом: публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (надалі ПАТ «НАК «Нафтогаз
України»), м. Київ

до відповідача: комунального
підприємства
«Червоноградтеплокомуненерго» (надалі
«КП «Червоноградтеплокомуненерго»), м.
Червоноград

про стягнення в сумі 14
176 508,64 грн.

з участю учасників судового процесу:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Сковронський Т.С. -
представник (довіреність № 2172 від
17.12.2014р.); Нестерук Т.В. - представник
(довіреність № 2171 від 17.12.2014р.); Ролюк
В.П.- в.о. директора

від ДВС: Роман Н.О. - представник УДВС
ГУЮ у Львівській області (довіреність
№ 4.4.03/4.4/1836 від 24.12.2013р.)

Учасникам судового процесу роз'яснено
права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,
22, 28 ГПК України. Клопотання про
технічну фіксацію судового процесу від
сторін не поступало, заяв про відвід
суддів не надходило.

Апеляційний розгляд скарги
здійснюється згідно ч.3 ст. 106 ГПК
України за копіями матеріалів,
необхідних для розгляду скарги на дії
(бездіяльність) органів ДВС.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 21.05.2013р. у справі
№914/1322/13 стягнуто з КП
«Червоноградтеплокомуненерго» на
користь ПАТ НАК «Нафтогаз Україна» 12 647
528,50 грн. - основного боргу, 338 943,21 грн. -
пені, 67 788,64 грн. - 3% річних за
користування чужими коштами, 1 079 461,48
грн. - штрафу, 42 786,80 грн. - інфляційних
втрат та 68 820,00 грн. - судового збору з
відстрочкою платежу до 01.08.2013р.

04.06.2013р. видано наказ про примусове
виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 27.02.2014р. у справі
№914/1322/13 відстрочено виконання рішення
суду від 21.05.2013р. до 01.06.2014р.

Ухвалою суду від 17.06.2014р. відстрочено
виконання рішення суду від 21.05.2013р. на
один місяць.

22.07.2014р. старшим державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
ДВС України винесено постанову про
арешт коштів боржника з виконання
наказу від 04.06.2013р. у справі №914/1322/13.
Зазначеною постановою накладено арешт
на кошти, які містяться, зокрема, на
рахунку №9493, відкритому в ПАТ
«Укрсоцбанк», код валюти рахунку 980 (а.с.
5-6).

КП «Червоноградтеплокомуненерго»
звернулося до державної виконавчої
служби зі заявою №1478 від 13.08.2014р. про
зняття арешту з рахунку №9493,
відкритому в ПАТ «Укрсоцбанк»,
оскільки кошти, розміщені на вказаному
банківському рахунку,
використовуються для соціальних
виплат, та відповідно до вимог ст. 21
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» не
можуть бути спрямовані на задоволення
вимог кредиторів, на стягнення на
підставі виконавчих та інших
документів, за якими здійснюється
стягнення відповідно до Закону. На
підтвердження своєї позиції долучив
копію договору банківського рахунку зі
спеціальним режимом функціонування
(єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування) від
23.02.2011р. (а.с. 4, 7-8).

Листом №14-0-34-5087/2.-431/4 від 27.08.2014р. відділ
примусового виконання рішень ДВС
України повідомив КП
«Червоноградтеплокомуненерго» про
можливість оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державних виконавців у
судовому порядку.

09.09.2014р. на адресу господарського суду
Львівської області надійшла скарга КП
«Червоноградтеплокомуненерго» № 1607
від 09.09.2014р. на дії відділу примусового
виконання рішень ДВС України, в якій
скаржник просить суд визнати
неправомірною бездіяльність відділу
примусового виконання рішень ДВС
України щодо зняття арешту з рахунку
№9493, відкритому в ПАТ
«Укрсоцбанк», та зняти арешт з нього
(а.с. 2-3).

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 06.10.2014р. у справі
№914/1322/13 (суддя Яворський Б.І.) скаргу КП
«Червоноградтеплокомуненерго»
задоволено. Зобов'язано державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України вчинити дії щодо зняття
арешту з рахунка №9493, відкритому
в ПАТ «Укрсоцбанк», код валюти рахунку:
980, код фінансової установи: 300023, що
належить Комунальному підприємству
"Червоноградтеплокомуненерго" на
підставі договору банківського
рахунку зі спеціальним режимом
функціонування (єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування) від 23.02.2011р.
(а.с.28-30).

Задовольняючи скаргу, суд першої
інстанції виходив з того, що в силу ч. 2
ст. 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням"
страхові кошти, зараховані на окремий
рахунок, не можуть бути спрямовані на
задоволення вимог кредиторів, на
стягнення на підставі виконавчих та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
закону.

Не погодившись з ухвалою
господарського суду Львівської
області від 06.10.2014р. у справі № 914/1322/13,
Державна виконавча служба України
звернулася до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій ухвалу суду
першої інстанції вважає прийнятою з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, просить її скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволені скарги відмовити. Зокрема,
скаржник зазначає, що Закон України
"Про виконавче провадження" не
встановлює виключень та не передбачає,
що окремі поточні банківські рахунки
суб'єктів господарювання не можуть
підпадати під арешт. Таким чином,
державний виконавець, накладаючи арешт
на кошти, що знаходяться на спірному
рахунку відповідача, діяв у
відповідності до вимог Закону та своїх
повноважень.

02.12.2014р. автоматизованою системою
документообігу суду дану справу
розподілено до розгляду
судді-доповідачу Кравчук Н.М.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
03.12.2014р. в склад колегії суддів для
розгляду справи №914/1322/13 введено суддів
Гнатюк Г.М. та Мирутенка О.Л.

Ухвалами Львівського апеляційного
господарського суду від 03.12.2014р.
поновлено строк на подання апеляційної
скарги, прийнято її до провадження та
призначено до розгляду на 18.12.2014р.

Позивач явку повноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час і місце
розгляду справи.

Представник скаржника в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
підтримав повністю. Крім того, на
виконання ухвали суду від 03.12.2014р.
долучив до матеріалів справи оригінал
платіжного доручення № 6912 від 27.11.2014р.
про сплату судового збору в розмірі 609,00
грн. (заява зареєстрована в канцелярії
суду за вх№ 01-04/7630/14 від 18.12.2014р.).

Представники відповідача проти
доводів апеляційної скарги заперечили,
просять суд залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційну скаргу, заперечення на неї,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду прийшла до
висновку про скасування ухвали
місцевого господарського суду з огляду
на наступне.

Згідно з ст. 115 ГПК України рішення,
ухвали, постанови господарського суду,
що набрали законної сили, є
обов'язковими на всій території
України і виконуються у порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

Статтею 116 ГПК України встановлено, що
виконання рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в ст. 17 цього
Закону за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
22.08.2013р. на виконання вищезазначеного
рішення господарського суду від
21.05.2013р. та .наказу від 04.06.2013р. про
примусове виконання рішення суду
відповідно до вимог ст. ст. 17, 19, 20, 25
Закону України «Про виконавче
провадження» державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження №39438970.

Враховуючи, що боржник не вжив заходів
в частині сплати заборгованості перед
ПАТ «НАК «Нафтогаз України», державний
виконавець розпочав заходи з
примусового виконання рішення суду,
зокрема, 22.07.2014р. ним винесено постанову
про арешт коштів боржника, в тому числі
накладено арешт на рахунок №9493,
відкритому в ПАТ «Укрсоцбанк», код
валюти рахунку: 980, код фінансової
установи: 300023 (а.с. 5-6).

КП «Червоноградтеплокомуненерго»
звернулося до державної виконавчої
служби зі заявою №1478 від 13.08.2014р. про
зняття арешту з рахунку №9493,
відкритому в ПАТ «Укрсоцбанк»,
оскільки кошти, розміщені на вказаному
банківському рахунку,
використовуються для соціальних
виплат, та відповідно до вимог ст. 21
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» не
можуть бути спрямовані на задоволення
вимог кредиторів, на стягнення на
підставі виконавчих та інших
документів, за якими здійснюється
стягнення відповідно до Закону. На
підтвердження своєї позиції долучив
копію договору банківського рахунку зі
спеціальним режимом функціонування
(єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування) від
23.02.2011р. (а.с. 4, 7-8).

Проте, відділ примусового виконання
рішень ДВС України заяви КП
«Червоноградтеплокомуненерго» не
задоволив, арешту зі спірного рахунку
не зняв.

Відповідно до частини другої статті 82
Закону України "Про виконавче
провадження" боржник має право
оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами виконавчого провадження до
суду, який видав виконавчий документ.

Постановою пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України» № 9 від 17.10.2012р., враховуючи
положення статті 1212 ГПК, роз'яснено, що
скарги на дії чи бездіяльність органів
державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів розглядає лише
місцевий господарський суд, яким
відповідну справу розглянуто у першій
інстанції, тобто той господарський суд,
що видав виконавчий документ (наказ чи
ухвалу), незалежно від того, якою саме
особою подано скаргу, і в тому ж складі
суду (якщо цьому не перешкоджають
об'єктивні обставини, як-от: звільнення
судді, його захворювання, перебування у
відпустці тощо). Оскільки прийняття
органами ДВС, їх посадовими особами
будь-яких рішень (постанов тощо) в
процесі здійснення виконання судових
рішень господарських судів підпадає
відповідно до статті 121 2 ГПК під ознаки
дій цих органів та осіб, то відповідні
рішення також підлягають оскарженню до
зазначених судів (пункт 9.1).

При винесенні постанови колегія суддів
керувалася наступним.

Закон України "Про виконавче
провадження" визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Згідно з ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до ч.2. ст.52 Закону України
«Про виконавче провадження» -
стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів.

Відповідно до гл.4 «Загальний порядок
звернення стягнення на майно боржника
Закону України «Про виконавче
провадження»» та відповідно до
Інструкції з організації примусового
виконання рішень не передбачено
накладення арешту на кошти на окремі
рахунки боржника. Натомість гл.4 ст. 52
Закону зобов'язує державного виконавця
накладати арешт в першу чергу на усі
кошти та інші цінності боржника, в тому
числі на рахунки, які будуть відкриті
після винесення постанови про арешт
коштів, що знаходяться на рахунках,
вкладах та на зберіганні у банках чи
інших установах.

Щодо вимоги про зняття арешту з рахунку
№9493, відкритому в ПАТ
«Укрсоцбанк», то колегія суддів
зазначає наступне.

Як зазначалося вище, арешт на рахунок №
9493, відкритий відповідачем в ПАТ
«Укрсоцбанк» саме для обліку коштів
соціального страхування в
національній валюті відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням".

Отже, вказаний рахунок має спеціальний
режим використання, та є
спеціалізованим, а саме: є рахунком
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, на
якому обліковуються кошти, які
надійшли боржнику від Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності для виплати
коштів працівникам відповідача.

В силу ст. 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням"
страхові кошти, зараховані на окремий
поточний рахунок у банку або на окремий
рахунок в органі, що здійснює
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, можуть бути використані
страхувальником виключно на надання
матеріального забезпечення та
соціальних послуг застрахованим
особам. Страхові кошти, зараховані на
окремий рахунок, не можуть бути
спрямовані на задоволення вимог
кредиторів, на стягнення на підставі
виконавчих та інших документів, за
якими здійснюється стягнення
відповідно до закону.

Таким чином, арешт вказаного рахунку із
спеціальним режимом використання
порушує права та охоронювані законом
інтереси працівників боржника, які
обмежені у праві на отримання коштів з
цього рахунку з моменту його арешту.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 57 Закону
України "Про виконавче провадження"
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення; арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом, зокрема, винесення постанови
про арешт коштів та інших цінностей
боржника, що знаходяться на рахунках і
вкладах чи на зберіганні у банках або
інших фінансових установах.

Враховуючи, що реальне виконання
рішення шляхом стягнення коштів, які
знаходяться на цьому рахунку, є
неможливим, накладення арешту на
рахунок зі спеціальним режимом
використання є недоцільним та таким, що
порушує права інших осіб, а відтак,
безпідставним.

У п.9.13 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України» № 9 від 17.10.2012р. зазначається,
що за результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє. При цьому господарський суд
не вправі самостійно вчиняти ті чи інші
дії, пов'язані із здійсненням
виконавчого провадження, замість
державного виконавця (наприклад,
відкривати або закінчувати виконавче
провадження), але може зобов'язати
державного виконавця здійснити
передбачені законом дії, від вчинення
яких той ухиляється.

Таким чином, зі змісту п.9.13 вказаної
постанови вбачається, що суд може
зобов'язати орган державної виконавчої
служби здійснити певні виконавчі дії,
зокрема, зняти арешт з коштів боржника.

Як зазначалося вище, у своїй скарзі на
дії ДВС КП
«Червоноградтеплокомуненерго»
просить, саме, суд зняти арешт з рахунку
№9493, відкритого в ПАТ
«Укрсоцбанк» (а.с. 2-3).

Ухвалою суду від 11.09.2014р. дана скарга
була прийнята до розгляду та
призначена на 29.09.2014р. (а.с. 1).

Ухвалою суду від 29.09.2014р. розгляд скарги
було відкладено на 06.10.2014р. (а.с. 19-20).

В судовому засіданні 06.10.2014р. КП
«Червоноградтеплокомуненерго» було
подано заяву, в якій просить суд
зобов'язати державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
ДВС України вчинити дії щодо зняття
арешту з рахунку №9493, відкритого
в ПАТ «Укрсоцбанк». Дана заява була
зареєстрована в канцелярії суду першої
інстанції за вх№ 42625/14 від 06.10.2014р. (а.с.
25).

Вказаною заявою КП
«Червоноградтеплокомуненерго»
фактично змінює предмет позову.

Зі змісту ч.4 ст. 22 ГПК України
вбачається, що до початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

У п.7 постанови Пленуму Вищого
господарського суду «Про судове
рішення» № 6 від 23.03.2012р. зазначено, що
зміна предмета або підстав позову за
заявою позивача допустима лише до
початку розгляду господарським судом
справи по суті та, якщо при цьому не
порушено процесуальних прав
відповідача, передбачених статтями 22 і
23 ГПК, і відповідачеві було надано
можливість подання доказів щодо нового
предмета або підстав позову та
наведення його доводів у судовому
засіданні. Волевиявлення позивача
повинно викладатись у письмовій формі.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, заява про зміну предмету позову
була подана в останньому судовому
засіданні. При цьому у цей же день судом
першої інстанцій було прийнято
оскаржувану ухвалу.

Як роз'яснив Пленум Вищого
господарського суду України у своїй
постанові "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р. зміна
предмета або підстави позову може бути
реалізована шляхом подання до суду
відповідної письмової заяви, яка за
формою і змістом має узгоджуватися із
статтею 54 ГПК з доданням до неї
документів, зазначених у статті 57
названого Кодексу. Невідповідність
згаданої заяви вимогам цих норм
процесуального права є підставою для
її повернення з підстав, передбачених
частиною першою статті 63 ГПК.

Однак, з матеріалів справи не
вбачається, що при подачі до суду
06.10.2014р. заяви про зміну позовних вимог,
яка і була розглянута судом, до неї
додано документи, зазначені у ст.57 ГПК
України, а саме, про відправлення
учасникам судового процесу копії
заяви, якою змінено позовні вимоги.

Відповідно до приписів статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Між тим, суд першої інстанції у
порушення наведеної норми права та
вищевказаних приписів Господарського
процесуального кодексу України
розглянув письмову заяву відповідача
про зміну позову, яке підлягало
поверненню з підстав, передбачених ч.1
ст. 63 ГПК України. та, розглянувши такий
позов по суті не забезпечив учасникам
судового процесу необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, позбавивши їх права на
захист від позову.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції зобов'язуючи
державного виконавця ДВС України
вчинити дії щодо зняття арешту рахунку
№9493, відкритому в ПАТ
«Укрсоцбанк», вийшов за межі заявлених
вимог у скарзі, що є порушенням норм
процесуального права та є підставою
для скасування оскаржуваної ухвали.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що ухвалу місцевого
господарського суду слід скасувати, а
апеляційну скаргу задоволити.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105, 106, 121І
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України за №09-09/28923
від 19.11.2014р. задоволити

2. Ухвалу господарського суду
Львівської області від 06.10.2014р. у справі
№ 914/1322/13 скасувати. Прийняти нову, якою
у задоволенні скарги на дії відділу
примусового виконання рішень ДВС
України відмовити.

3. Стягнути з КП
«Червоноградтеплокомуненерго» (м.
Червоноград, вул. Промислова,1 ) на користь Державної
виконавчої служби України (м. Київ, вул.
Артема,73 ) 609,00 грн. у
відшкодування судового збору за
апеляційну скаргу.

4. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття, може бути оскаржена
в касаційному порядку згідно з
розділом ХІІ-1 ГПК України.

5. Справу передати до
господарського суду Львівської
області.

Головуючий суддя
Кравчук Н.М.

судді
Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.