м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/26453/14 23.12.14

За позовом Приватного акціонерного
товариства «Бліц-Інформ»

До Публічного акціонерного
товариства «Державний
експортно-імпортний банк

України»

Про визнання додаткової
угоди № 27106К21-28 від 01.11.2013 недійсною

Суддя
Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Васильковський Є.В. -
по дов. № 85/3 від 01.09.2014

від відповідача Головіна О.І. - по
дов. № 010-01/6986 від 31.08.2012

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Приватного
акціонерного товариства «Бліц-Інформ»
до Публічного акціонерного товариства
«Державний експортно-імпортний банк
України» про визнання недійсною
додаткової угоди № 27106К21-28 від 01.11.2013 до
кредитного договору № 27106К21 від 26.07.2006
на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного
кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що додаткова угода №
27106К21 від 01.11.2013 від імені позивача
підписана президентом товариства
Мельничуком С.І., який відповідно до
положень статуту ПАТ «Бліц-Інформ»
являється виконавчим органом
товариства та вищим органом товариства
є загальні збори акціонерів. Положення
п. 14.4.1 статуту, які надавали президенту
ПАТ «Бліц-Інформ» право одноособово
приймати рішення про розпорядження
майном товариства, укладати, змінювати,
тлумачити та припиняти (розривати)
господарські договори (правочини) і
контракти постановою Київського
апеляційного господарського суду від
08.08.2013 у справі № 910/953/13 за позовом
Усенка Олексія Миколайовича до ПАТ
«Бліц-Інформ» про визнання недійсним
положення п. 14.4.1 статуту ПАТ
«Бліц-Інформ» та зобов'язання вчинити
дії, визнано такими, що не відповідають
вимогам діючого законодавства, а
відтак недійсними. Згідно звіту про
фінансові результати за 2012 рік та
балансу станом на 01.01.2013 балансова
вартість активів ПАТ «Бліц-Інформ»
становила 1 405 898 тис. грн. Таким чином,
уклавши зазначений правочин (додаткова
угода № 27106К21-28 від 01.11.2013) президент
товариства, який підписав спірну
додаткову угоду, діяв не у
відповідності до своїх прав. Рішення
про укладання спірного правочину,
вартість предмету якого перевищує 10%
вартості активів за даними останньої
річної фінансової звітності
товариства, враховуючи відсутність
згоди загальних зборів акціонерів,
було прийнято лише президентом
товариства, а отже з перевищенням його
повноважень. Отже, президент
Приватного акціонерного товариства
«Бліц-Інформ» не мав цивільної
дієздатності для укладання спірної
додаткової угоди №27106К21-28 від 01.11.2013.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.11.2014 порушено провадження у
справі № 910/26453/14 та призначено справу
до розгляду на 11.12.2014.

Відповідач у поданому 10.12.2014 до відділу
діловодства суду відзиві на позовну
заяву проти задоволення позовних вимог
заперечує посилаючись на те, що
президент ПАТ «Бліц-Інформ» мав всі
необхідні повноваження, визначені як
статутом товариства, так і іншими
актами законодавства України, на
укладення та підписання додаткової
угоди № 27106К21-28 від 01.11.2013 до кредитного
договору № 27106К21 від 26.07.2006 від імені
ПрАТ «Бліц-Інформ».

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/26453/14 від 11.12.2014, у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника позивача та невиконанням
позивачем вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 28.11.2014, розгляд
справи був відкладений на 23.12.2014.

Позивач в судовому засіданні 23.12.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 23.12.2014
проти задоволення позовних вимог
заперечував повністю.

В судовому засіданні 11.12.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
позивача і відповідача, Господарський
суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.07.2006 між Відкритим акціонерним
товариством «Державний
експортер-імпортний банк» (банк) та
Закритим акціонерним товариством
«Холдингова компанія «Бліц-Інформ»
(позичальник) було укладено кредитний
договір № 27106К21 (далі - кредитний
договір), відповідно до умов якого банк
надає позичальнику кредит у формі
невідновлювальної кредитної лінії з
лімітом заборгованості 12 484 500
швейцарських франків.

До кредитного договору були укладені
ряд додаткових угод про внесення змін,
а саме: № 27106К21-1 від 15.12.2006, № 27106К21-2 від
03.07.2007, № 27106К21-3 від 30.08.2007, № 27106К21-4 від
30.12.2008, № 27106К21-5 від 05.02.2009, № 27106К21-6 від
06.03.2009, № 27106К21-7 від 31.03.2009, № 27106К21-8 від
31.07.2009, № 27106К21-9 від 10.08.2009, № 27106К21-10 від
11.08.2009, № 27106К21-11 від 01.09.2009, № 27106К21-12 від
29.10.2009, № 27106К21-13 від 30.12.2009, № 27106К21-14 від
16.02.2010, № 27106К21-15 від 29.04.2010, № 27106К21-16 від
30.06.2010, № 27106К21-17 від 31.08.2010, № 27106К21-18 від
30.11.2010, № 27106К21-19 від 31.03.2011, № 27106К21-20 від
28.04.2011, № 27106К21-21 від 31.05.2011, № 27106К21-22 від
07.07.2011, № 27106К21-23 від 07.10.2011, № 27106К21-24 від
31.01.2012, № 27106К21-25 від 01.06.2012, № 27106К21-26 від
13.07.2012, № 27106К21-27 від 28.09.2012, № 27106К21-28 від
01.11.2013, № 27106К21-29 від 04.02.2014, № 27106К21-30 від
05.03.2014, № 27106К21-31 від 31.03.2014.

Договором про внесення змін № 27106К21-10
від 11.08.2009 та договором про внесення
змін № 27106К21-22 від 07.07.2011 були внесені
зміни до кредитного договору,
відповідно до яких банк відкриває
позичальнику невідновлювальну
кредитну лінію з лімітом
заборгованості у сумі 11 582 950,59
швейцарських франків, в т. ч. за рахунок
ресурсів Інобанку (частина А) - 7 976 752,95
швейцарських франків та за рахунок
власних коштів банку (частина Б) - 3 606
197,64 швейцарських франків, та в сумі 6 788
667,06 грн. (частина В).

Додатковою угодою № 27106К21-28 від 01.11.2013
(далі - угода) були внесені зміни до
кредитного договору в частині
переведення заборгованості
позичальника за кредитним договором,
що обліковувалась в іноземній валюті в
гривню за курсом НБУ станом 01.11.2013 та у
зв'язку з цим викладено п. 3.2.1.
кредитного договору в новій редакції,
відповідно до якої банк відкриває
позичальнику не відновлювальну
кредитну лінію з лімітом
заборгованості 86 492 062,95 грн., що
складається з суми, яка утворилась
шляхом конвертації частини
заборгованості в сумі 9 015 494,10
швейцарських франків в гривню (79 703 395,89
грн.) за рахунок валютної позиції банку
за курсом НБУ на дату здійснення
конвертації, та частини
заборгованості, яка вже обліковується
в гривні на дату конвертації в сумі 6 788
667,06 грн.

У зв'язку з цим сторони угоди (п.1.5.)
погодили нові реквізити рахунків для
обліку простроченої заборгованості за
основним боргом (кредитом), процентів
за користування кредитом, прострочених
нарахованих процентів за користування
кредитом, плати за управління кредитом,
простроченої плати за управління
кредитом.

Крім того, пунктом 1.3. угоди були
внесені зміни до кредитного договору в
частині встановлення процентної
ставки за користування кредитом на
період з 01.11.2013 по 28.02.2014 в розмірі 0,1%
річних, з 01.03.2014 до кінця строку дії
договору - 15% річних;

У випадку недотримання позичальником
зобов'язання, передбаченого п. 5.1.12
договору комісія за управління
підвищується до рівня 0,7% від суми
кредитної заборгованості за договором
щомісячно, починаючи з першого числа
місяця, в якому не виконано таке
зобов'язання та до кінця місяця, в якому
зазначене зобов'язання буде виконане
(п. 1.4. угоди)

Згідно з п. 1.6. угоди доповнено
кредитний договір новим пунктом 5.1.12,
згідно якого позичальник має
сплачувати банку щомісячно, не пізніше
останнього числа кожного місяця,
починаючи з місяця, наступного за тим, в
якому буде укладена додаткова угода №
27106К21-28 від 01.11.2013 до цього договору, не
менше екв. 1 500 000,00 грн. у наступній
послідовності:

- у рахунок погашення зобов'язань за
кредитним договором від № 27112V1 від
05.01.2012;

- у рахунок погашення прострочених
процентів за всіма кредитними
договорами, укладеними між банком та
позичальником, перелік яких наведений
в статті 1 цього договору в терміні
«індивідуальний графік погашення
процентів та комісій» (після повного
погашення заборгованості за кредитним
договором № 27112V1 від 05.01.2012).

Як вбачається зі спірної додаткової
угоди № 27106К21-28 від 01.11.2013 до кредитного
договору, від імені Приватного
акціонерного товарситва «Бліц-Інформ»
вона підписана президентом товариства
- Мельнічуком Сергієм Івановичем.

Позивач вказує на те, що угода до
кредитного договору була підписана зі
сторони позичальника президентом ПАТ
«Бліц-Інформ» з перевищенням наданих
йому повноважень, а саме без отримання
попереднього погодження загальних
зборів акціонерів.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Позивач здійснює свою діяльність на
підставі статуту (нова редакція), який
затверджений рішенням загальних
зборів акціонерів від 23.08.2011 (протокол
№ 01) та зареєстрований Деснянською
районною у м. Києві державною
адміністрацією 22.09.2011, номер запису
3000372.

Розділом 14. статуту ПАТ «Бліц-Інформ»
передбачено, що органами управління
товариством є: загальні збори
акціонерів - вищий орган; президент
товариства - виконавчий орган;
ревізійна комісія товариства - орган
контролю.

Як вбачається з п. 14.3.8 статуту ПАТ
«Бліц-Інформ», яким визначено виключну
компетенцію загальних зборів
акціонерів, до виключної компетенції
останніх не віднесено прийняття
рішення стосовно надання згоди на
укладення товариством кредитних
договорів з фінансовими установами.

Відповідно до п. 14.4.1. статуту ПАТ
«Бліц-Інформ» президент очолює
товариство, здійснює всі
організаційно-розпорядчі і контрольні
повноваження. Відповідно до покладених
на нього обов'язків в межах
повноважень, встановлених
законодавством для керівника
акціонерного товариства, та
компетенції, визначеної статутом
президент товариства:

одноособово приймає рішення з питань
керівництва діяльністю товариства;

розпоряджається майном товариства;

без спеціальної на те довіреності чи
доручення здійснює дії від імені
товариства в межах, передбачених
законом та цим статутом, представляє
товариство в усіх установах, на
підприємствах та в організаціях, …

укладає, змінює, тлумачить та припиняє
(розриває) господарські договори
(правочини) і контракти;

видає накази і розпорядження та інші
юридичні акти, підписує
фінансово-господарські документи,
видає доручення і довіреності;

приймає рішення з інших питань
поточної діяльності товариства та
вживає заходів для досягнення цілей
діяльності товариства;

має право першого підпису фінансових
документів.

Статтею 5.8 статуту ПАТ «Бліц-Інформ»
передбачено, що будь-який юридичний
документ є дійсним і обов'язковим для
товариства лише в разі додержання
принаймні однієї з нижченаведених
умов:

затвердження протокольним рішенням
загальних зборів акціонерів
товариства;

підписання президентом товариства або
затвердження документу його наказом чи
письмовим розпорядженням:

підписання особою, яка спеціально
уповноважена на це письмовим
дорученням чи довіреністю товариства;

підписи на документах мають бути
засвідчені круглою печаткою
товариства.

Таким чином, статут ПАТ «Бліц-Інформ»
не передбачає обмеження повноважень
виконавчого органу щодо укладення
договорів, а саме: ним не встановлено,
що на укладення договорів певного виду
чи на певну суму обов'язково необхідна
згода вищого органу управління
товариства.

Частиною 1 ст. 92 Цивільного кодексу
України встановлено, що юридична особа
набуває цивільних прав та обов'язків і
здійснює їх через свої органи, які
діють відповідно до установчих
документів та закону. Порядок
створення органів юридичної особи
встановлюється установчими
документами та законом.

Відповідно до ст. 97 Цивільного кодексу
України управління товариством
здійснюють його органи. Органами
управління товариством є загальні
збори його учасників і виконавчий
орган, якщо інше не встановлено
законом.

Статтею 58 Закону України «Про
акціонерні товариства», норми якої
кореспондуються із нормами ст. 161
Цивільного кодексу України,
передбачено, що виконавчий орган
акціонерного товариства здійснює
управління поточною діяльністю
товариства. До компетенції виконавчого
органу належить вирішення всіх питань,
пов'язаних з керівництвом поточною
діяльністю товариства, крім питань, що
належать до виключної компетенції
загальних зборів та наглядової ради.
Виконавчий орган акціонерного
товариства підзвітний загальним
зборам і наглядовій раді, організовує
виконання їх рішень. Виконавчий орган
діє від імені акціонерного товариства
у межах, встановлених статутом
акціонерного товариства і законом.
Виконавчий орган акціонерного
товариства може бути колегіальним
(правління, дирекція) або одноосібним
(директор, генеральний директор).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України
«Про акціонерні товариства» особа, яка
здійснює повноваження одноосібного
виконавчого органу, вправі без
довіреності діяти від імені
акціонерного товариства, в тому числі
представляти його інтереси, вчиняти
правочини від імені товариства,

Частиною 2 ст. 33 Закону України «Про
акціонерні товариства» визначені
питання виключної компетенції
загальних зборів акціонерів.

Так, згідно з п. 22 ч. 2 ст. 33 Закону
України «Про акціонерні товариства» до
виключної компетенції загальних
зборів акціонерів належить прийняття
рішення про вчинення значного
правочину, якщо ринкова вартість майна,
робіт або послуг, що є предметом такого
правочину, перевищує 25 відсотків
вартості активів заданими останньої
річної фінансової звітності
товариства.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону України
«Про акціонерні товариства» в
акціонерних товариствах з кількістю
акціонерів - власників простих акцій 10
осіб і більше створення наглядової
ради є обов'язковим. У товаристві з
кількістю акціонерів - власників
простих акцій 9 осіб і менше у разі
відсутності наглядової ради її
повноваження здійснюються загальними
зборами.

При цьому ч. 1 ст. 70 Закону України «Про
акціонерні товариства» передбачено, що
рішення про вчинення значного
правочину, якщо ринкова вартість майна
або послуг, що є його предметом,
становить від 10 до 25 відсотків вартості
активів за даними останньої річної
фінансової звітності акціонерного
товариства, приймається наглядовою
радою. Статутом акціонерного
товариства можуть бути визначені
додаткові критерії для віднесення
правочину до значного правочину.

Як вбачається з балансу ПАТ
«Бліц-Інформ», складеного станом на
01.01.2013, та звіту про фінансові
результати ПАТ «Бліц-Інформ» за 2012 рік,
вартість активів ПАТ «Бліц-Інформ»
становить 1 405 898 000,00 грн.

Крім того, на дату укладення спірного
правочину ПАТ «Бліц-Інформ» було
надано довідку від № 1112/5, якою
повідомлялось, що станом на 01.01.2013
вартість активів ПАТ «Бліц-Інформ»
складає 1 405 898 тис. грн.

Наведені документи спростовують
доводи позивача стосовно того, що
балансова вартість активів ПАТ
«Бліц-Інформ» становить 1 405 898,00 грн.,
оскільки позивачем не враховано той
факт, що одиниця виміру балансу та
звіту про фінансові результати є
тисяча гривень.

Отже, в 2013 році 10 відсотків вартості
активів ПрАТ «Бліц-Інформ» за даними
останньої річної фінансової звітності
товариства дорівнювали 140 589 800,00 грн.

В той же час ліміт заборгованості за
кредитним договором становить 86 492 062,95
грн., тобто 6% вартості активів ПАТ
«Бліц-Інформ» за даними останньої
річної фінансової звітності
акціонерного товариства.

Таким чином ринкова вартість послуг, що
є предметом спірного правочину,
становить менше 10 відсотків вартості
активів за даними останньої річної
фінансової звітності акціонерного
товариства, тому відсутні підстави для
застосування норм п. 22 ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст.
70 Закону України «Про акціонерні
товариства».

З огляду на викладене, укладення
президентом ПАТ «Бліц-Інформ»
додаткової угоди № 27106К21-28 від 01.11.2013 до
кредитного договору не потребувало
згідно з вимогами чинного
законодавства України та статуту ПАТ
«Бліц-Інформ» попереднього погодження
укладення такого договору загальними
зборами акціонерів.

Стосовно посилань позивача на
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 08.08.2013 у справі
№ 910/953/13 слід зазначити, що банк не був
учасником спору у справі № 910/953/13. Даною
постановою визнано недійсними
положення п.14.4.1 статуту ПАТ
«Бліц-Інформ», які визначають
повноваження виконавчого органу -
президента товариства лише щодо
розпорядження майном товариства,
укладення, зміни, тлумачення та
припинення (розірвання) господарських
договорів (правочинів) і контрактів.

В той же час, статут ПАТ «Бліц-Інформ»,
крім визнаних недійсними положень п.
14.4.1 статуту, містить й інші пункти, які
надають право виконавчому органу на
вчинення правочинів від імені
товариства без обмеження суми та виду.

При цьому, як вбачається з п. 3.14
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними», саме лише визнання
господарським судом недійсними
установчих документів юридичної особи
не є підставою для того, щоб вважати
недійсними правочини, вчинені такою
юридичною особою з іншими особами.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 92
Цивільного кодексу України орган або
особа, яка відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону
виступає від її імені, зобов'язана
діяти в інтересах юридичної

У відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

В п. 3.3. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» роз'яснено, що припис
абзацу першого частини третьої статті
92 ЦК України зобов'язує орган або особу,
яка виступає від імені юридичної особи
не перевищувати своїх повноважень.
Водночас саме лише порушення даного
обов'язку не є підставою для визнання
недійсними правочинів, вчинених цими
органами (особами) від імені юридичної
особи з третіми особами, оскільки у
відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження (абзац
другий частини третьої статті 92 ЦК
України). Отже, позов про визнання
недійсним відповідного правочину може
бути задоволений у разі доведеності
юридичною особою (позивачем) у
господарському суді тієї обставини, що
її контрагент знав або повинен був
знати про наявні обмеження повноважень
представника цієї юридичної особи, але,
незважаючи на це, вчинив з ним
оспорюваний правочин (що не отримав
наступного схвалення особи, яку
представляють). Наприклад, третя особа,
укладаючи договір, підписаний
керівником господарського товариства,
знає про обмеження повноважень цього
керівника, оскільки є акціонером
товариства і брала участь у загальних
зборах, якими затверджено його статут.
У зв'язку з наведеним господарському
суду слід виходити з того, що
контрагент юридичної особи знає (або
повинен знати) про обмеження
повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом
(наприклад, абзацом другим частини
другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено
відомості у відкритому доступі на
офіційному веб-сайті розпорядника
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
дані про наявність обмежень щодо
представництва від імені юридичної
особи містяться в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців.

Статтею 18 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» врегульовано
статус відомостей Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, відповідно до якої
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, є недостовірними і
були внесені до нього, то третя особа
може посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, не були до
нього внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
крім випадків, коли третя особа знала
або могла знати ці відомості.

Згідно з витягом з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 01.11.2013, який
був наданий позичальником до банку на
дату укладення спірного правочину,
керівником та особою, яка має право
вчиняти дії від імені ПАТ «Бліц-Інформ»
без довіреності, у т.ч. підписувати
договори, є Мельнічук Сергій Іванович.
При цьому в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців стосовно ПАТ «Бліц-Інформ»
відсутні дані про наявність обмежень
щодо представництва від імені
юридичної особи.

ПАТ «Бліц-Інформ» була надана довідка
№ 1114/5 від 01.11.2013, якою банк було
повідомлено, що станом на 01.11.2013 зміни в
статутні документи не вносились,
останні зміни до статутних документів
внесені 22.09.2011.

Таким чином, банк на момент підписання
спірного договору не знав і не міг
знати про можливі корпоративні спори у
ПАТ «Бліц-Інформ».

Положеннями ст. 241 Цивільного кодексу
України передбачено, що правочин,
вчинений представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема,
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Згідно з п. 3.4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» наступне схвалення
юридичною особою правочину, вчиненого
від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ІДК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Наявні матеріали справи свідчать, що
після укладення спірної угоди
позивачем було погашено
заборгованість за кредитом за
кредитним договором № 27112V1 від 05.01.2012 та
щомісячно сплачувались проценти за
кредитним договором в розмірі 0,1%
річних та комісія за управління
кредитом. Сплата вищевказаних платежів
позичальником відображено також на
відповідних рахунках ПАТ
«Бліц-Інформ», що підтверджується
виписками з рахунку.

Вказані платежі за кредитом,
процентами та комісією були сплачені в
розмірі, строк та на умовах, визначених
додатковою угодою № 27106К21-28 від 01.11.2013
до кредитного договору.

З урахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позивач
своїми діями щодо виконання угоди
шляхом проведення оплати, тим самим
схвалив додаткову угоду № 27106К21-28 від
01.11.2013.

У відповідності до ст. 204 Цивільного
кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання недійсним
договору, позивач має довести
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настанням відповідних наслідків.

Підставою недійсності правочину, у
відповідності до ст. 215 Цивільного
кодексу України, є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
визначаються загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу
України якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що правові підстави
для визнання додаткової угоди № 27106К21-28
від 01.11.2013 недійсною відсутні.

Крім цього, позивачем належними
засобами доказування не доведено
порушення його прав та в чому ці
порушення полягають з боку відповідача
щодо укладення спірної угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи мають право
звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Це стосується позивача, який мав
довести наявність тих обставин, на
підставі яких він звернувся до
господарського суду з позовними
вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні
вимоги Приватного акціонерного
товариства «Бліц-Інформ» є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 29.12.2014.

Суддя
В.В.
Сівакова