ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2014 року Справа №
912/1842/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М.
(доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Іванов О.Г.

секретар судового засідання
Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: Петров А.О. представник,
довіреність №117 від 24.11.14;

від відповідача: Іванов В.П.
представник, довіреність №1 від 30.09.14;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Світловодської міської ради на рішення
господарського суду Кіровоградської
області від 08.01.2014р. у справі №912/1842/13

за позовом Спільного підприємства
товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут",
м.Світловодськ, Кіровоградська область

до Світловодської міської ради,
м.Світловодськ, Кіровоградська область

про стягнення 798681,47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 08.01.2014р. у
справі №912/1842/13 (суддя - Болгар Н.В.)
позовні вимоги Спільного підприємства
товариство з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут"
задоволені повністю. Стягнуто з
Світловодської міської ради
Кіровоградської області на користь
Спільного підприємства товариство з
обмеженою відповідальністю
"Світловодськпобут" 798681 грн. 47 коп.
заборгованості за теплову енергію, 15973
грн. 63 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що, як встановлено
судом, позивач, здійснюючи
повноваження виконавця послуг
теплопостачання, постачав теплову
енергію у приміщення, розташовані у
багатоквартирних будинках, що
перебувають у власності
територіальної громади
м.Світловодська, яка зобов'язана
утримувати зазначені приміщення як
майно. Сторони не уклали договір
(договори) на постачання теплової
енергії для опалення, однак між ними
виникли правовідносини, з яких виникає
зобов'язання Світловодської міської
ради, яка є особою, яка повинна
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію,
тому відповідач зобов'язаний сплатити
позивачу вартість отриманої теплової
енергії, що за розрахунком позивача
станом на 01.10.2013р. становить 798681,47 грн.
При прийнятті рішення суд керувався,
зокрема, нормами ст. 60 Закону України
«Про місцеве самоврядування», ст. 11
Цивільного кодексу України, ст. 174
Господарського кодексу України, ст. 1
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», постановою Кабінету
Міністрів України від 05.11.1991 року № 311
«Про розмежування державного майна
України між загальнодержавною
(республіканською) власністю і
власністю
адміністративно-територіальних
одиниць (комунальною власністю)»,
Закону України «Про теплопостачання»,
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення тощо.

Відповідач - Світловодська міська рада
Кіровоградської області, не
погодившись із вищезазначеним
рішенням господарського суду, подав до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати рішення
господарського суду Кіровоградської
області від 08.01.2014р. у справі №912/1842/13, як
таке, що прийнято при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, з порушенням або
неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а викладені у рішенні суду висновки не
відповідають обставина справи. Просить
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування своїх вимог у
апеляційній скарзі відповідач вказує,
що споживачами послуг з
теплопостачання в даному випадку та
належними відповідачами у справі є
балансоутримувачі нежитлових
приміщень - ЖЕКи №№1, 2, 3, 4, 5 та КП
"Господарник-1". На думку відповідача,
відсутність письмового договору між
сторонами на постачання теплової
енергії є підставою для відмови у
задоволенні позову про стягнення
заборгованості. Крім того, вважає, що
поза увагою суду лишилось питання
застосування строку позовної давності.
Частина грошових вимог з жовтня 2008 року
по вересень 2010 року не підлягає
задоволенню, оскільки звернувшись з
позовною заявою у листопаді 2013 року,
позивач пропустив встановлений ст. 257
Цивільного кодексу України строк
позовної давності.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
просить Дніпропетровський апеляційний
господарський суд в задоволенні
апеляційної скарги відмовити. Зі своєї
сторони вказує, що довіреність
представника Світловодської міської
ради, який підписав апеляційну скаргу,
скріплена печаткою Виконавчого
комітету Світловодської міської ради,
а не печаткою Світловодської міської
ради. Отже, довіреність посвідчена
неналежним чином, що є порушенням ч.ч. 3,
5 ст. 28 Господарського процесуального
кодексу України, ст. 246 Цивільного
кодексу України. Позивач також
зазначає, що законодавством визначено,
що балансоутримувачем може бути
власник або юридична особа, яка за
договором з власником утримує
відповідне майно. Балансоутримувач
зобов'язаний утримувати на балансі
майно визначене договором з власником.
Власником нежитлових приміщень в
даному випадку є Світловодська міська
рада, що не заперечується відповідачем.
Договори на утримання даних нежитлових
приміщень власником з іншою юридичною
особою не укладалось.
Житлово-експлуатаційні контори міста
Світловодськ не визнають обов'язку
оплати вартості послуг
централізованого опалення по даним
нежитловим приміщенням. Зазначають, що
у відповідності до рішення Виконавчого
комітету Світловодської міської ради
№732 від 15.03.2007р. Житлово-експлуатаційні
контори міста є виконавцями
житлово-комунальної послуги з
управління та утримання будинків та
прибудинкових територій й надають
зазначену житлово-комунальну послугу в
межах затвердженого тарифу для кожного
будинку. Вважає, що оспорюваним
рішенням господарського суду вірно
визначено, що дані нежитлові
приміщення є комунальною власністю
Світловодської міської ради. Також це
підтверджується рішенням
Світловодської міської ради про
надання СП ТОВ "Світловодськпобут"
згоди на списання заборгованості за
опалення зазначених приміщень та не
заперечується відповідачем. Зазначені
приміщення забезпечуються
централізованим теплопостачанням, що
підтверджується відповідними
довідками підприємств, які надають
житлово-комунальну послугу з утримання
та обслуговування багатоквартирних
будинків, в яких розташовані ці
приміщення. Позивач також зазначає, що
необхідність укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг, у
тому числі і про централізоване
теплопостачання та оплата їх вартості
передбачена законом і визначена як
обов'язок, а не право сторін. Посилання
відповідача на відсутність письмового
договору з позивачем про надання
послуг не є підставою для звільнення
від оплати за послуги з
централізованого теплопостачання,
оскільки згідно закону зобов'язання,
цивільні права та обов'язки можуть
виникати із положень
нормативно-правових актів. Стосовно
прохання відповідача про застосування
терміну позовної давності, позивач
посилається на п. 2 Постанови пленуму
Вищого господарського суду України №10
від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів", де
зазначено, що у суді апеляційної
інстанції заявити про сплив позовної
давності може сторона у спорі, якщо
доведе неможливість подання
відповідної заяви в суді першої
інстанції, зокрема у разі, якщо
відповідну сторону не було належним
чином повідомлено про час та місце
розгляду справи місцевим
господарським судом. А в суді першої
інстанції відповідач приймав участь в
судовому засіданні і не подавав заяви
про застосування строків позовної
давності.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши повноту
встановлених місцевим господарським
судом обставин справи та правильність
їх юридичної оцінки, колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки, регулюються Законом України
«Про житлово-комунальні послуги».
Суб'єктами цього Закону є органи
виконавчої влади, місцевого
самоврядування, виробники, виконавці
та споживачі комунальних послуг, а
також власники приміщень або будинків
та балансоутримувачі, які залежно від
цивільно-правових угод можуть бути
споживачем, виконавцем або виробником
послуг (стаття 1, частина друга статті 3,
стаття 19 Закону «Про
житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»,
балансоутримувач будинку, споруди,
житлового комплексу або комплексу
будинків і споруд - власник або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначено,
що власник має право доручити повністю
або частково розпоряджатися та
управляти належним йому майном
відповідно до закону та договору
балансоутримувачу або управителю.

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що балансоутримувач має
право укладати договори на надання
житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.2 ст. 24 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
балансоутримувач зобов'язаний: -
утримувати на балансі майно, визначене
договором з власником (співвласниками);
- вести бухгалтерську, статистичну та
іншу, передбачену законодавством,
звітність, відповідно до
законодавства; - забезпечувати
управління майном власними силами або
укладати договір з юридичною особою на
управління майном; - забезпечити умови
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів
відповідно до встановлених стандартів,
нормативів, норм та правил; -
забезпечити належні експлуатацію та
утримання майна, що перебуває на його
балансі.

Разом із тим законодавче визначення
терміну «балансоутримувач», дане в
статті 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», допускає
можливість існування різних ситуацій,
у тому числі таких, коли
багатоквартирний будинок існує, а
особи, що має права та несе обов'язки
балансоутримувача, немає (власники
квартир балансоутримувачами бути не
можуть за визначенням, а договір з
будь-якою юридичною особою не
укладався).

Як встановлено з матеріалів справи,
15.06.2007р. за №1134 Виконавчим комітетом
Світловодської міської ради було
прийнято рішення "Щодо затвердження
договору "Про розмежування
відповідальності між виконавцями
послуг з централізованого опалення,
гарячого водопостачання та
виконавцями послуг з управління,
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій". Вирішено на
виконання пункту 7 рішення
Світловодського міськвиконкому №732
від 15.03.2007р. "Про визначення виконавця
житлово-комунальних послуг" затвердити
типовий договір "Про розмежування
відповідальності між виконавцями
послуг з централізованого опалення,
гарячого водопостачання,
централізованого водопостачання та
водовідведення та виконавцями послуг з
управління, утриманням будинків і
споруд та прибудинкових територій",
наведений в додатку №1 до цього рішення
(п.1). Зобов'язано керівників виконавців
відповідних комунальних послуг
укласти даний договір в редакції,
викладеній в Додатку до цього рішення в
термін до 01.07.2007р. (п.2) (а.с.227 т.2).

Відповідно до п.1.1. типового договору,
цим Договором регулюються відносини
між сторонами, з одного боку Спільного
підприємства Товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут",
що є виконавцем послуг з
теплопостачання та гарячого
постачання (далі-СП) та __, що є
виконавцем послуг з утримання будинків
та прибудинкових територій (далі -
Експлуатаційне підприємство, ЕП),
(тобто з ЖЕКами №1, №2, №3, №4, №5, ДП
"Господарник-1", які визначені такими
рішенням виконавчого комітету
Світловодської міської ради №732 від
15.03.2007р.) з другого боку, у процесі
надання комунальних послуг споживачам,
які проживають у багатоквартирних
будинках.

Розділом 2.3. договору визначені спільні
зобов'язання сторін, до яких
відноситься і укладати та належним
чином виконувати Договори про
використання води/тепла на потреби по
утриманню будинку та прибудинкової
території (терміни, обсяги,
відповідальність за невиконання)
(п.2.3.12.).

Однак відповідні договори на послуги
централізованого опалення не
укладались.

Відповідно до довідок технічної
характеристики на будівлі,
теплозабезпечення яких здійснюється
від системи централізованого
теплопостачання позивача - Спільного
підприємства Товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут"
за 2008-2012 роки, на балансі ЖЕК №1
значаться, зокрема, нежитлові
приміщення у м.Світловодськ за
адресами: вул. Бойко, 2Б, вул. Гагаріна, 18,
вул. Леніна, 4, вул. Піонерська, 4а, вул.
Приморська, 14, вул. Суворова, 5а та вул.
Шевченко, 2 (а.с.97-101, а.с.104-124 т.1); на
балансі ЖЕК №2 значаться, зокрема,
нежитлові приміщення у м.Світловодськ
за адресами: вул. Леніна, 40, вул. Павлова,
18, вул. Павлова, 8 (а.с.129-138, а.с.140-148 т.1); на
балансі ЖЕК №3 значаться, зокрема,
нежитлові приміщення у м.Світловодськ
за адресами: вул. Богуна, 1, вул. Богуна, 5,
вул. Богуна, 15, вул. Калініна, 18, вул.
Калініна, 20, вул. Леніна, 41, вул. Леніна,
60, вул. Леніна, 62 (а.с.149-152, а.с.154-157,
а.с.159-162, а.с.166-170, а.с.172-176 т.1); на балансі
ЖЕК №4 значаться, зокрема, нежитлові
приміщення у м.Світловодськ за
адресами: вул. Приморська, 54, вул.
Приморська, 72 (а.с.177,178, а.с.181-182, а.с.184-185
т.1); на балансі ЖЕК №5 значаться,
зокрема, нежитлові приміщення у
м.Світловодськ за адресами: вул. Богуна,
9, вул. Калініна, 3, вул. Приморська, 38Б,
вул. Приморська, 66, вул. Чайковського, 19,
вул. Ювілейна, 2 (а.с.186-192, а.с.194-197 т.1); на
балансі ДП "Господарник-1" значаться,
зокрема, нежитлові приміщення у
м.Світловодськ за адресами: вул.
Закамінна, 3, вул. Ілліча, 1 (2р), вул.
Ілліча, 1 (1р.), вул. Робітнича, 2 та вул.
Скубівська, 1 (а.с.198-201, а.с.203-204, а.с.207-210
т.1).

Як свідчить лист позивача від 17.05.2011р.
(а.с.49 т.1) та від 08.06.2012р. (а.с. 51-52 т.1),
позивач повідомляв відповідача про
свої звернення до ЖЕКів, на балансі
яких знаходились багатоповерхові
будинки, та про відмову останніх від
приймання та оплати рахунків за
спожиту теплову енергію, що вказує на
обізнаність позивача щодо осіб, які є
балансоутримувачами зазначених
будинків.

Рішеннями виконавчого комітету
Світловодської міської ради №1183 від
25.09.2008р. і №708 від 06.07.2011р. позивачу було
надано дозвіл на списання боргу за
теплову енергію, використану для
опалення вільних або тимчасово
вивільнених від орендарів нежитлових
приміщень, розташованих у
багатоповерхових житлових будинках,
які знаходяться на балансі
житлово-експлуатаційних контор і
належать до комунальної власності
міста, у тому числі: ЖЕК №1, ЖЕК №2, ЖЕК
№3, ЖЕК №4, ЖЕК №5, ДП "Господарник-1"
(а.с.48, а.с.50 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач листами до міського голови №1061
від 18.08.2011р. і №1247 від 08.06.2012р. у зв'язку з
відмовою ЖЕКів приймати рахунки по
оплаті за теплову енергію, просив
вирішити питання сплати вартості
постачання теплової енергії,
використану для опалення вільних або
тимчасово вивільнених від орендарів
нежитлових приміщень (а.с.49, а.с.51 т.1).

Місцевим господарським судом
встановлено, що з січня 2013 року позивач
надавав відповідачу рахунки-фактури
для оплати вартості спожитої теплової
енергії: окремо по приміщенням дитячих
підліткових клубів - рахунки-фактури за
№6 від 22.01.13 на суму 99 808 грн. 95 коп., від
21.02.13 на суму 105393 грн. 28 коп., від 22.03.13 на
суму 110147 грн. 51 коп., від 18.04.13 на суму 113548
грн. 75 коп., по вільних приміщеннях - за
№7 від 22.01.13 на суму 637 575 грн. 95 коп., від
21.02.13 на суму 666560 грн. 77 коп., від 22.03.13 на
суму 692864 грн. 40 коп., від 18.04.13 на суму 713668
грн. 32 коп.

Всього до сплати було пред'явлено
вимоги на суму 827217 грн. 07 коп. (сума по
рахунках-фактурах №6 - 113548 грн. 75 коп., по
рахунках-фактурах №7 - 713668 грн. 32 коп.).
Однак частина цих нарахувань, як
заборгованість у сумі 28535 грн. 60 коп., що
виникла за період з 01.02.09 по 13.04.10 по
нежитловим приміщенням, розташованим у
м.Світловодську по вул. Богуна, 1, вул.
Приморська, 14, вул. Приморська, 38 Б (ДПК)
вже була стягнута з Світловодської
міської ради за постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 26.04.11 у справі
№ 18/113.

Тому у даній справі позивачем заявлено
позов про стягнення вартості спожитої
теплової енергії у сумі 798681,47 грн.
(різниця між загальною сумою боргу -
827217,07 грн. та сумою стягнутою за
рішенням суду, але не сплаченою - 28535,60
грн.) (а.с.52-63 т.2).

Порядок утворення цієї заборгованості
(по об'єктах та періодах часу) станом на
01.10.2013р. наводиться позивачем у
розрахунках вартості теплової енергії,
поставленої в приміщення (а.с.12-47 т.1).

Відповідно до п. 25 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005р. №6300, відключення
споживачів від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
здійснюється у порядку, що
затверджується центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства будівництва,
архітектури та житлово-комунального
господарства України від 22.11.2005р. № 4
затверджено Порядок відключення
окремих житлових будинків від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання.

Як встановлено місцевим господарським
судом, Світловодська міська рада не
довела та не обґрунтувала свої
заперечення на позов у дані справі про
можливість відключення вищеназваних
приміщень від мереж централізованого
теплопостачання або про фактичне їх
відключення від таких мереж.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу
України, ст. 11 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають з
договорів, правочинів, а також з інших
дій суб'єктів, а також внаслідок подій,
з якими закон пов'язує настання
правових наслідків у сфері
господарювання.

За змістом положень ч.1 ст. 10, ч. 1 ст. 16,
ч.ч. 1, 2, 5 та 8 ст. 60 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
органи місцевого самоврядування є
юридичними особами, наділяються цим та
іншими законами власними
повноваженнями, в межах яких діють
самостійно і несуть відповідальність
за свою діяльність відповідно до
закону, зокрема органи місцевого
самоврядування від імені та в
інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють
правомочності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами право комунальної власності,
в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати об'єкти
права комунальної власності у постійне
або тимчасове користування юридичним
та фізичним особам, здавати їх в оренду,
продавати і купувати, використовувати
як заставу, вирішувати питання їхнього
відчуження, визначати в угодах та
договорах умови використання та
фінансування об'єктів, що
приватизуються та передаються у
користування і оренду.

Як правильно встановив місцевий
господарський суд, від імені
територіальної громади повноваження
власника нежитлових приміщень у
будинках, зазначених у позовній заяві,
є Світловодська міська рада, яка
відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу
України, зобов'язана утримувати їх як
майно.

Із посиланням на норми ч.1 ст. 10, ч. 1 ст. 16,
ч.ч. 1, 2, 5 та 8 ст. 60 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», ст.
174 Господарського кодексу України та
ст. 11 Цивільного кодексу України,
місцевий господарський суд також
дійшов висновку, що сторони не уклади
договір (договори) на постачання
теплової енергії для опалення
вищеназваних приміщень, однак між ними
виникли правовідносини, з яких виникає
зобов'язання Світловодської міської
ради сплатити Товариству вартість
отриманої теплової енергії.

Також, як зазначив місцевий
господарський суд, у розумінні ст. 1
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», ст. 19 Закону України «Про
теплопостачання» Світловодська міська
рада є особою, яка повинна щомісячно
здійснювати оплату теплопостачальній
організації за фактично отриману
теплову енергію як споживач.

Однак колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду не погоджується із
висновками суду першої інстанції щодо
виникнення між сторонами
господарських зобов'язань, зокрема
існування у відповідача певного
грошового зобов'язання перед позивачем
сплатити вартість теплової енергії, що
була поставлена у зазначені нежитлові
приміщення, виходячи із наступного.

Рішеннями Світловодської міської ради:
№1162 від 30.11.2000р. затверджено Статут
Житлово-експлуатаційної контори №1,
№629 від 30.05.1996р. затверджено Статут
Житлово-експлуатаційної контори №2;
№630 від 30.05.1996р. затверджено Статут
Житлово-експлуатаційної контори № 3;
№1091 від 16 листопада 2000 року
затверджено Статут
Житлово-експлуатаційної контори № 4; №
1102 від 08.09.2005р. затверджено Статут
Житлово-експлуатаційної контори №5;
затверджено Статут ДП «Господарник-1».
Усі ці підприємства є комунальними
унітарними підприємствами, які входять
до сфери управління Світловодської
міської ради та здійснюють діяльність
відповідно до Статуту в межах норм
Господарського кодексу України та
інших законодавчих актів.

Статутами вказаних ЖЕКів та ДП
«Господарник-1» передбачено, що вони є
юридичними особами, мають самостійний
баланс, рахунки в установах банку,
круглу печатку та інші штампи зі своїм
найменуванням та ідентифікаційним
кодом. ЖЕКи від свого імені виступають
у господарських цивільних та
адміністративних правовідносинах з
юридичними та фізичними особами,
несуть відповідальність за результати
своєї господарської діяльності.

Частинами 1 та 3 ст. 96 Цивільного кодексу
України встановлено, що юридична особа
самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями. Засновник юридичної
особи не відповідає за зобов'язаннями
юридичної особи, а юридична особа не
відповідає за зобов'язаннями її
засновника, крім випадків,
встановлених установчими документами
та законодавством.

Частиною 1 ст. 176 Цивільного кодексу
України передбачено, що держава,
Автономна Республіка Крим,
територіальні громади не відповідають
за зобов'язаннями створених ними
юридичних осіб, крім випадків,
встановлених законом.

Поняття комунального унітарного
підприємства та особливості його
господарської діяльності визначені ст.
78 Господарського кодексу України,
нормами якої не передбачено
покладання на орган місцевого
самоврядування, до сфери управління
якого входить комунальне унітарне
підприємство, відповідальності за
зобов'язаннями такого підприємства.

Рішенням виконавчого комітету
Світловодської міської ради №732 від
15.03.2007р. "Про визначення виконавця
житлово-комунальних послуг" вирішено
виконавцями послуг з управління,
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій визначити
житлово-експлуатаційні контори №№1, 2,
3, 4, 5, КП "Господарник", КП "Зелене
господарство", КП "Добробут" та інших
власників багатоквартирних житлових
будинків (п. 1) (а.с.11 т.1).

Відповідно до п. 2 зазначеного рішення,
виконавцем послуг з централізованого
опалення та гарячого водопостачання
визначено спільне підприємство
товариство з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут":
для приватних будинків; для
багатоквартирних будинків з
використанням внутрішньо будинкових
теплових мереж, відповідальність за
утримання, обслуговування та
експлуатацію яких покладається на
підприємства, установи та організації,
у повному господарському віданні або
оперативному управлінні яких
перебуває житловий фонд.

Позивач, здійснюючи повноваження
виконавця названих послуг, постачав
теплову енергію у нежитлові
приміщення, розташовані у
багатоквартирних будинках за
вищенаведеними адресами.

За визначенням ст. 1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги",
комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.

Відносини між суб'єктом
господарювання, предметом діяльності
якого є надання житлово-комунальних
послуг, і фізичною та юридичною особою,
яка отримує або має намір отримувати
послуги з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення регулюються Законом
України "Про теплопостачання", Законом
України "Про житлово-комунальні
послуги", Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005р. N 630 (надалі Правила) та
іншими нормативно-правовими актами.

За приписами частини 4 статті 19 Закону
України "Про теплопостачання"
теплогенеруюча організація має право
постачати вироблену теплову енергію
безпосередньо споживачу згідно з
договором купівлі-продажу.

Одним із основних обов'язків споживача
теплової енергії згідно ст. 24 Закону
України "Про теплопостачання" є
своєчасне укладання договору з
теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії.

У відповідності до положень пункту 8
Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, вказані вище послуги
надаються споживачеві згідно з
договором, що оформляється на основі
типового договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Частиною 6 ст. 19 Закону України "Про
теплопостачання" передбачено, що
споживач повинен щомісячно
здійснювати оплату теплопостачальній
організації за фактично отриману
теплову енергію.

Таким чином, діючим законодавством
встановлені приписи, за якими
споживачі зобов'язані оплатити
житлово-комунальні послуги на умовах
встановлених договором або законом,
якщо вони фактично користувалися ними.

Як вбачається із встановлених
обставин, між позивачем та
відповідачем, а так само між позивачем
та балансоутримувачами зазначених
будівель, не було укладено договір на
постачання теплової енергії у певні
приміщення (об'єкти), що не дає змогу
визначити усі суттєві умови таких
господарських зобов'язань, зокрема
кількості поставки теплової енергії та
її вартості, строків оплати тощо.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов невірного висновку, що
відсутність договорів на постачання
теплової енергії для опалення
приміщень не звільняє відповідача від
оплати послуг.

На думку колегії суддів апеляційного
господарського суду споживання
енергії за відсутності договору надає
право постачальнику енергії (у даному
випадку теплової енергії) на стягнення
зі споживача вартості спожитої ним
енергії на підставі статей 1212 та 1213
Цивільного кодексу України, у
відповідності до яких набувач
зобов'язаний повернути потерпілому
безпідставно набуте майно в натурі, а у
разі неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Натомість, позивачем був пред'явлений
позов з інших підстав та до особи, яка
не є належним відповідачем за таким
позовом, оскільки в даному випадку,
відповідно до рішення виконавчого
комітету Світловодської міської ради
№732 від 15.03.2007р. "Про визначення
виконавця житлово-комунальних послуг"
та №1134 від 15.06.2007р. "Щодо затвердження
договору "Про розмежування
відповідальності між виконавцями
послуг з централізованого опалення,
гарячого водопостачання та
виконавцями послуг з управління,
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій", належними
відповідачами у справі і споживачами
послуг з централізованого опалення є
ЖЕК №1, ЖЕК №2, ЖЕК №3, ЖЕК №4, ЖЕК №5 та
ДП "Господарник-1" - балансоутримувачі
нежитлових приміщень, за опалення яких
позивач просив стягнути вартість
отриманої теплової енергії.

Щодо посилання позивача про надання
згоди Світловодською міською радою на
списання боргу за теплопостачання, то
враховуючи, що Світловодська міська
рада виступала засновником Спільного
підприємства Товариства з обмеженою
відповідальністю «Світловодськпобут»
у рівних частках із Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Політрейд» (по 50%) - при зверненні
позивача до відповідача із листами про
оплату заборгованості останній дійсно
надавав свою згоду як власника на
списання зазначеної заборгованості,
зокрема своїми рішеннями: №1183 від
25.09.2008р., №708 від 06.07.2011р., №598 від 27.06.2012р.
Проте позивач зі своєї сторони доказів
про фактичне вчинення таких
господарських операцій суду не надав.

Щодо посилання місцевого
господарського суду на факти, які
встановлені у постанові
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 26.04.2011р. у
справі № 18/113, а саме, що власниками
нежитлових приміщень у будинках по вул.
Приморська, 14, вул. Приморська, 38б та
вул. Богуна, 1 у м. Світловодськ, в яких
розміщалися заклади освіти та спорту -
підліткові клуби, є Світловодська
міська рада Кіровоградської області,
то визнання такого факту не спростовує
висновку про те, що будучі власником
цих приміщень відповідач у
відповідності до чинного
законодавства розпоряджався цим
майном шляхом передачі його на баланс
іншим особам, які і мали виконувати
зобов'язання з утримання цього майна.
Водночас, як встановив суд апеляційної
інстанції у справі №18/113, у зв'язку із
відсутністю відповідного бюджетного
призначення по Управлінню
житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Світловодської
міської ради Управління не мало
коштів на оплату опалення приміщень
підліткових клубів, ні права на
використання будь-яких інших коштів,
передбачених на інші бюджетні
призначення, тому за таких обставин,
заборгованість за опалення, на думку
колегії суддів у справі №18/113,
підлягала стягненню з Світловодської
міської ради, як власника житлових
приміщень.

На переконання колегії суддів під час
розгляду спору у даній справі,
преюдиційне значення відповідно до ч.2
ст. 35 Господарського процесуального
кодексу України, можуть мати лише
встановлені судом факти, а не висновки
суду. Так у даному спорі, судом
встановлено, що балансоутримувачами
приміщень, у тому числі й приміщень у
будинках по вул. Приморська, 14, вул.
Приморська, 38б та вул. Богуна, 1 у
м.Світловодськ, у спірному періоді були
комунальні підприємства - означені
ЖЕКи та ДП «Господарник-1, а не
Управління житлово-комунального
господарства.

Як убачається із довідки, виданої
Виконавчим комітетом Світловодської
міської ради за вих. №01-16/36/2 від 25.11.2014р.,
будинки у м. Світловодськ, які
знаходяться за адресами: вул.
Закамінна, 3, вул.. Ілліча, 1(2), вул.
Ілліча, 1 (1р), вул. Робітнича, 2, вул.
Скубіївська, 1, на підставі рішення
Світловодської міської ради № 456 від
28.08.2007р. були передані на баланс
Управління житлово-комунального
господарства виконавчого комітету
Світловодської міської ради.

Управління житлово-комунального
господарства виконавчого комітету
Світловодської міської ради є
комунальною організацією, засновником
якої є Виконавчий комітет
Світловодської міської ради. Разом з
тим, Управління житлово-комунального
господарства є юридичною особою, має
самостійний баланс, рахунки в
установах банку, печатку з зображенням
Державного герба України та своїм
найменуванням та інші атрибути
юридичної особи. Як юридична особа
укладає договори, контракти, на
підставі яких набуває юридичних прав
та обов'язків, є позивачем та
відповідачем у судових справах.

Таким чином, Управління
житлово-комунального господарства за
своїм статусом щодо приміщень, які
ймовірно опалювались, утримує майно на
праві господарського відання, а отже
може оплачувати послуги з
теплопостачання за умови укладення
відповідного договору та затвердженні
кошторису, який передбачає
фінансування витрати на оплату таких
послуг.

Враховуючи, що судом не встановлено
зобов'язальних відносин між позивачем
та відповідачем з приводу сплати
грошових коштів, які становлять
предмет позову, колегія суддів вважає
відсутніми підстави застосування до
спірних правовідносин позовної
давності. До того ж, відповідно до
роз'яснень наданих у п. 2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №10 від 29.05.2013р. "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів", сторона у спорі
може заявити у суді апеляційної
інстанції про сплив позовної давності,
якщо доведе неможливість подання
відповідної заяви в суді першої
інстанції, зокрема у разі, якщо
відповідну сторону не було належним
чином повідомлено про час та місце
розгляду справи місцевим
господарським судом. Натомість
відповідач приймав участь в судових
засіданнях під час розгляду справи в
суді першої інстанції, але не подавав
заяви про застосування строків
позовної давності. Такі обставини
також є підставою для відхилення від
розгляду заяви відповідача про
застосування до спірних правовідносин
позовної давності.

Щодо доводів позивача про відсутність
у представника відповідача
повноважень на підписання апеляційної
скарги, то вони не знайшли
підтвердження в матеріалах судової
справи, до якої надано оригінал
довіреності від 30 вересня 2014 року № 3,
якою уповноважено ОСОБА_4 на
представництво інтересів
Світловодської міської ради. Ця
довіреність підписана міським головою
Світловодської міської ради ОСОБА_5,
підпис якого засвідчено одночасно
двома печатками Світловодської
міської ради та її виконавчого
комітету.

За змістом ч.2 ст. 2 та ч. 4 ст. 42 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» місцеве самоврядування
здійснюється територіальними
громадами сіл, селищ, міст як
безпосередньо, так і через сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи, які представляють спільні
інтереси територіальних громад сіл,
селищ, міст, а міський голова, зокрема,
представляє територіальну громаду,
раду та її виконавчий комітет у
відносинах з державними органами,
іншими органами місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами та організаціями незалежно
від форм власності; підписує рішення
ради та її виконавчого комітету тощо.

Відтак міський голова Світловодської
міської ради ОСОБА_5 вправі
використовувати як печатку
Світловодської міської ради, так і
печатку Виконавчого комітету
Світловодської міської ради поряд із
власним підписом.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
23.03.2012р. №6, рішення господарського суду
повинно прийматись у відповідності з
нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими судом.

Як свідчить наведене вище, рішення
господарського суду Кіровоградської
області від 08.01.2014р. у справі №912/1842/13
прийнято з неправильним застосуванням
норм матеріального права, а висновки
суду, викладені у рішенні, не
відповідають дійсним обставинам
справи, неповно з'ясовані обставини у
справі тощо.

З викладеного вище вбачаються
передбачені п.п. 1, 3 та 4 ч. 1 ст. 104
Господарського процесуального кодексу
України підстави для скасування
рішення суду першої інстанції, як
такого, що прийнято внаслідок
неповного зясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідності
висновків, викладених в рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи та неправильного
застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення.

Тому колегія суддів апеляційного
господарського суду, керуючись
повноваженнями наданими п.2 ч. 1 ст. 103
Господарського процесуального кодексу
України, доходить висновку, що
апеляційну скаргу відповідача
належить задовольнити, а рішення
господарського суду Кіровоградської
області від 08.01.2014р. у справі №912/1842/13
слід скасувати повністю, прийнявши
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог позивача до відповідача
про стягнення суми 798684,47 грн.
заборгованості - відмовити повністю.

Враховуючи на повну відмову позивачу у
його позовних вимогах, судові витрати у
справі, у тому числі понесені
відповідачем на сплату судового збору
за подання апеляційної скарги на
рішення господарського суду, згідно ст.
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладаються на
позивача, за рахунок якого підлягають
відшкодуванню відповідачу.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 2 ч.1 ст. 103, п.п. 1, 3
та 4 ч.1 ст. 104, ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Світловодської
міської ради Кіровоградської області -
задовольнити.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 08.01.2014р.
у справі №912/1842/13 - скасувати повністю.

Прийняти нове рішення:

"В позові Спільному підприємству
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут"
до Світловодської міської ради
Кіровоградської області про стягнення
798681 грн. 47 коп. - відмовити повністю".

Стягнути з Спільного підприємства
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут"
на користь Світловодської міської ради
Кіровоградської області суму 7986 грн. 82
коп. витрат зі сплати судового збору за
подання апеляційної скарги на рішення
господарського суду.

Доручити господарському суду
Кіровоградської області видати
відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Повний текст постанови складено -
29.12.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Подобєд

Суддя
Н.Л. Величко

Суддя
О.Г. Іванов