ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року Справа № 5017/2653/2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого,
Волковицької Н.О., Рогач Л.І.розглянувши
у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуВідділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській
областіна постановуОдеського
апеляційного господарського суду від
30.10.2014у справі№ 5017/2653/2012 Господарського
суду Одеської областіза скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго"на діїВідділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській областіза позовомПублічного
акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго"доДержавного
підприємства "Підприємство південної
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області
(№51)"простягнення 576 558,43 грн.за участю
представників:позивачаОсадчий К.С.,
дов. від 30.12.2013відповідачане з'явився
(про час та місце судового засідання
повідомлений належно)державної
виконавчої службине з'явився (про час
та місце судового засідання
повідомлений належно)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської
області від 17.12.2012 задоволено позов
Відкритого акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго" про стягнення з
Південної виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в Одеській області (№ 51)
576558,43 грн., з яких: 498971,21 грн.
заборгованість за спожиту електричну
енергію, 4598,04 грн. інфляційні, 15731,32 грн.
3% річних, 57257,86 грн. пеня; постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 12.02.2013 змінено пункт 3
резолютивної частини рішення
Господарського суду Одеської області
від 17.12.2012 та викладено його у такій
редакції: "відстрочити виконання
рішення суду на два місяці, до 12 квітня
2013 року". В іншій частині рішення
місцевого господарського суду
залишено без змін.

19.02.2013 на виконання рішення
Господарського суду Одеської області
від 17.12.2012 та постанови Одеського
апеляційного господарського суду від
12.02.2013 у справі № 5017/2653/2012 видано
відповідні накази.

22.04.2014 Публічне акціонерне товариство
"ЕК "Одесаобленерго" відповідно до
статті 121-2 Господарського
процесуального кодексу України
звернулось до місцевого
господарського суду зі скаргою, в якій
просило визнати недійсною постанову
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ в Одеській області № 42237753
від 26.03.2014 про повернення виконавчого
документа стягувачеві. Господарський
суд Одеської області ухвалою від 30.05.2014
визнав недійсною постанову Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ в Одеській області ВП № 42237753
від 26.03.2014 про повернення виконавчого
документа стягувачеві.

28.07.2014 Публічне акціонерне товариство
"ЕК "Одесаобленерго" відповідно до
статті 121-2 Господарського
процесуального кодексу України
звернулось до місцевого
господарського суду зі скаргою, в якій
(з врахуванням поданих скаржником
03.09.2014 уточнень) просило визнати
неправомірними дії Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області щодо повернення
наказу Господарського суду Одеської
області №5017/2653/2012 від 19.02.2013,
зобов'язати вказаний відділ прийняти
до виконання наказ господарського суду
Одеської області від 19.02.2013 та відкрити
виконавче провадження по виконанню
зазначеного наказу, розглянути питання
про винесення окремої ухвали щодо
невиконання Відділом примусового
виконання ухвали Господарського суду
Одеської області від 30.05.2014 у цій
справі.

Скарга вмотивована неправомірною
відмовою у задоволенні заяви про
відновлення виконавчого провадження
згідно з ухвалою Господарського суду
Одеської області від 30.05.2014 та
повернення стягувачу наказу
Господарського суду Одеської області
№ 5017/2653/2012 від 19.02.2013 листом № 09.1-11689/В-8 з
порушенням органом державної
виконавчої служби статей 7, 25, 26 Закону
України "Про виконавче провадження",
оскільки стягувач направив органу
державної виконавчої служби документи,
необхідні для виконавчого провадження;
належним чином завірена копія ухвали
суду від 30.05.2014 підлягала одержанню
органом державної виконавчої служби як
учаснику судового провадження щодо
розгляду скарги Публічного
акціонерного товариства "ЕК
"Одесаобленерго".

Ухвалою Господарського суду Одеської
області від 03.09.2014 (суддя Малярчук І.А.)
скаргу позивача задоволено, визнано
неправомірними дії Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області щодо повернення
наказу господарського суду Одеської
області № 5017/2653/2012 від 19.02.2013;
зобов'язано вказаний Відділ прийняти
до виконання наказ господарського суду
Одеської області № 5017/2653/2012 від 19.02.2013
та відкрити виконавче провадження по
виконанню зазначеного наказу.

Вимоги позивача про винесення окремої
ухвали на адресу виконавчої служби з
приводу невиконання ухвали
господарського суду Одеської області
від 30.05.2014, судом відхилено.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 30.10.2014 (судді:
Петров М.С. - головуючий, Разюк Г.П.,
Колоколов С.І.) ухвалу Господарського
суду Одеської області від 03.09.2014
залишено без змін з мотивів її
законності та обґрунтованості.

Не погоджуючись з висновками судів
попередніх інстанцій, Відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області подав до Вищого
господарського суду України касаційну
скаргу, в якій просить скасувати ухвалу
та постанову та прийняти нове рішення
про відмову в задоволенні скарги
Публічного акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго" в повному обсязі.
Касаційну скаргу вмотивовано доводами
про порушення і неправильне
застосування судами норм
матеріального права, а саме, частини 3
статті 18, статей 19, 25, 51 Закону України
"Про виконавче провадження", оскільки
стягувач не надав органу державної
виконавчої служби заяву для відкриття
виконавчого провадження як підставу
для його відкриття, до заяви про
відновлення виконавчого провадження
не було додано належним чином
завіреної ухвали Господарського суду
Одеської області від 30.05.2014 з відміткою
про набрання нею чинності; суди в
порушення статті 121-2 Господарського
процесуального кодексу України
розглянули скаргу позивача на дії
Відділу примусового виконання рішень,
який не є самостійним органом
державної виконавчої служби в
розумінні Закону України "Про
виконавче провадження".

Позивач у відзиві на касаційну скаргу
та усно в судовому засіданні заперечив
її доводи, зазначивши про
правомірність ухвалених у даній справі
судових рішень. Відповідач та Відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області не скористалися
правом на участь представників у
судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача,
присутнього в судовому засіданні,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до статті 111-7
Господарського процесуального кодексу
України, переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підстав встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати чи вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду або відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або перевіряти докази.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 19.02.2013 на
виконання рішення Господарського суду
Одеської області від 17.12.2012 та
постанови Одеського апеляційного
господарського суду від 12.02.2013 у справі
№ 5017/2653/2012 Господарським судом
Одеської області видано відповідні
накази, а ухвалою від 30.05.2014
Господарський суд Одеської області
визнав недійсною постанову Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ в Одеській області ВП № 42237753
від 26.03.2014 про повернення виконавчого
документа стягувачеві.

Суди також встановили, що 12.06.2014
Публічне акціонерне товариство
"Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго" направило до Відділу
примусового виконання рішень заяву про
відновлення виконавчого провадження
згідно з ухвалою Господарського суду
Одеської області від 30.05.2014 разом із
оригіналом наказу Господарського суду
Одеської області від 19.02.2013 у справі №
5017/2653/2012; 18.07.2014 на адресу позивача від
Державної виконавчої служби надійшов
лист № 09.1-11689/В-8, яким відмовлено у
задоволенні зазначеної заяви.

Задовольняючи скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго", господарські суди
відповідно до приписів статей 11, 17, 19, 25
Закону України "Про виконавче
провадження" дійшли висновку про
неправомірність дій органу державної
виконавчої служби щодо відмови у
задоволенні заяви стягувача про
відновлення виконавчого провадження
згідно з ухвалою Господарського суду
Одеської області від 30.05.2014 та
повернення стягувачу наказу
Господарського суду Одеської області
№ 5017/2653/2012 від 19.02.2013 листом № 09.1-11689/В-8,
оскільки орган державної виконавчої
служби не обґрунтував невідповідності
надісланого стягувачем наказу суду
вимогам Закону України „Про виконавче
провадження" до виконавчих документів,
а також неправомірно оформив таке
повернення листом замість прийняття
постанови.

Переглядаючи матеріали оскарження в
повному обсязі відповідно до статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, суд апеляційної інстанції
відзначив також, що стягувач вірно
подав, а суд розглянув скаргу на дії
особи, що вчинила відповідне порушення,
здійснюючи в межах виконавчого
провадження дії щодо примусового
виконання рішення.

Судова колегія зазначає, що відповідно
до статті 124 Конституції України та
статті 115 Господарського
процесуального кодексу України судові
рішення є обов'язковими до виконання на
всій території України і виконуються в
порядку, визначеному Законом України
"Про виконавче провадження".

Закон України "Про виконавче
провадження" визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку, визначає

Статтею 1 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно з частинами 1-3 статті 2 Закону
України "Про виконавче провадження"
примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу
службу". За наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення, або у
разі виконання зведеного виконавчого
провадження у встановленому
Міністерством юстиції України порядку
можуть утворюватися виконавчі групи,
до складу яких включаються державні
виконавці одного або кількох органів
державної виконавчої служби.
Постановою директора Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України або
начальника управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, Головного управління
юстиції в області, містах Києві та
Севастополі на керівника групи можуть
покладатися права і повноваження у
виконавчому провадженні, встановлені
цим Законом, для начальників відділів
примусового виконання рішень та
заступників начальників районних,
районних у містах, міських (міст
обласного значення), міськрайонних
управлінь юстиції - начальників
відділів державної виконавчої служби
(далі - начальники відділів).

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону
України „Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону
України „Про виконавче провадження"
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону: за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; за заявою
прокурора у випадках представництва
інтересів громадянина або держави в
суді; у разі якщо виконавчий лист
надійшов від суду на підставі ухвали
про надання дозволу на примусове
виконання рішення іноземного суду в
порядку, встановленому законом; в інших
передбачених законом випадках. За
частинами 1, 2, 5 статті 25 Закону України
„Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.
Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

Частинами 1, 2 статті 26 Закону України
„Про виконавче провадження"
передбачено, що державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі: пропуску
встановленого строку пред'явлення
документів до виконання; неподання
виконавчого документа, зазначеного у
статті 17 цього Закону, та неподання
заяви про відкриття виконавчого
провадження у випадках, передбачених
цим Законом; якщо рішення, на підставі
якого видано виконавчий документ, не
набрало законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення;
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; невідповідності
виконавчого документа вимогам,
передбаченим статтею 18 цього Закону;
офіційного оприлюднення повідомлення
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури;
якщо виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів; наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження.
Про відмову у відкритті виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову протягом трьох
робочих днів, а за рішенням, що підлягає
негайному виконанню, - не пізніше
наступного робочого дня з дня
надходження виконавчого документа і не
пізніше наступного дня надсилає її
заявникові разом з виконавчим
документом.

Пунктом 1.5. Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України № 512/5 від 02.04.2012
визначено, що під час здійснення
виконавчого провадження державний
виконавець приймає рішення шляхом
винесення постанов, попереджень,
внесення подань, складання актів та
протоколів, надання доручень,
розпоряджень, вимог, подання запитів,
заяв, повідомлень або інших
процесуальних документів у випадках,
передбачених Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 117 цього Кодексу
наказ господарського суду має
відповідати вимогам до виконавчого
документа, встановленим Законом
України "Про виконавче провадження";
суди попередніх інстанцій вірно
відзначили, що орган державної
виконавчої служби, повертаючи
стягувачу наказ Господарського суду
Одеської області № 5017/2653/2012 від 19.02.2013
листом № 09.1-11689/В-8, оскільки орган
державної виконавчої служби не
обґрунтував невідповідності
надісланого стягувачем наказу суду
вимогам Закону України „Про виконавче
провадження" до виконавчих документів,
а також неправомірно оформив таке
повернення листом замість прийняття
постанови як необхідного
процесуального документа.

Відповідно до статті 121-2
Господарського процесуального кодексу
України скарги на дії чи бездіяльність
органів Державної виконавчої служби
щодо виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

З приписів вищенаведеного
законодавства вбачається, що за
результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє. При цьому господарський суд
не вправі самостійно вчиняти ті чи інші
дії, пов'язані із здійсненням
виконавчого провадження, замість
державного виконавця (наприклад,
відкривати або закінчувати виконавче
провадження), але може зобов'язати
державного виконавця здійснити
передбачені законом дії, від вчинення
яких той безпідставно ухиляється.

Прийняття органами Державної
виконавчої служби, їх посадовими
особами будь-яких рішень (постанов
тощо) в процесі здійснення виконання
судових рішень господарських судів
підпадає в розумінні статті 121-2
Господарського процесуального кодексу
України під ознаки дій цих органів та
осіб, як органів, зазначених у статті 2
Закону України "Про державну виконавчу
службу", а відповідні їх рішення та дії
підлягають оскарженню до
господарських судів.

Судова колегія також погоджується з
висновками господарських судів
попередніх інстанцій, що належним
чином завірену копію ухвали
Господарського суду Одеської області
від 30.05.2014 органу державної виконавчої
служби належало одержати в
Господарському суді Одеської області
як безпосередньому учаснику судового
провадження щодо оскарження його дій з
повернення виконавчого документу, а
покладення обов'язку забезпечення
таким документом самостійного
учасника судового провадження (органу
державної виконавчої служби) на
стягувача є безпідставним.

Таким чином, перевіривши у
відповідності до частини 2 статті 111 5
Господарського процесуального кодексу
України юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення в
ухвалі місцевого та постанові
апеляційного господарських судів,
колегія суддів дійшла висновків про те,
що апеляційний та місцевий
господарські суди в порядку статей 43, 99,
101 Господарського процесуального
кодексу України розглядаючи справу,
всебічно, повно та об'єктивно
розглянули в судовому процесі всі
обставини справи в їх сукупності;
дослідили подані сторонами в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень докази; належним чином
проаналізували правовідносини, що
виникли та існували між сторонами,
внаслідок чого їх висновки щодо
розгляду скарги є законними та
обґрунтованими.

Доводи скаржника про порушення
господарськими судами норм
матеріального та процесуального права
суперечать дійсним обставинам справи
та приписам чинного законодавства, не
спростовують обґрунтованих висновків
судів, фактично зводяться до
переоцінки обставин, належно та повно
встановлених судами та не приймаються
колегією суддів до уваги з огляду на
положення статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України;
підстав для скасування законних та
обґрунтованих судових рішень не
вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 30.10.2014 у справі
№5017/2653/2012 Господарського суду Одеської
області та ухвалу Господарського суду
Одеської області від 03.09.2014 залишити
без змін.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді
Н. Волковицька

Л. Рогач