РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2014Справа №910/22741/14

за позовом Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Страхова компанія "К'Ю БІ І Україна"

вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070

в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Тех Сервіс Моторс"

вул. А. Туполєва, 8, м. Київ, 03062

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інкомстрах"

вул. Червоноармійська, м. Київ, 03150

про відшкодування 11472,92 грн. в порядку регресу

Суддя Селівон А.М.

представники сторін:

від позивача: Кищук А.В. - представник, дов. б/н від 20.08.14 р.

від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями "Страхова компанія "К'ЮБІ І Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інкомстрах" про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 11472,92 грн. та витрат зі сплати 1827,00 грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на той факт, що виплативши страхувальнику відповідно до Договору страхування автотранспорту №CAS0017897 від 04.11.13 р. страхове відшкодування в розмірі 11472,92 грн., позивач набув згідно статей 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" права регресної вимоги до відповідальної за заподіяний збиток особи, якою є відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності винної у вчиненні ДТП особи та який зобов'язаний відповідно до вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відшкодувати позивачу понесені збитки в розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2014 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/22741/14, розгляд справи призначено на 06.11.2014.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 06.11.14 р. та 25.11.14 р. розгляд справи відкладався на 25.11.14 р. та 18.12.14 р. відповідно.

У судові засідання 06.11.14 р., 25.11.14 р. та 18.12.14 р. з'явився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у вказані судові засідання не з'явився.

Копія ухвали суду про порушення провадження у справі від 23.10.14 р., яка направлялась відповідачу на вказану в позовній заяві адресу, а саме: вул. Червоноармійська, 72, м. Київ, 03150, повернулась до суду неврученою адресату за закінченням встановленого терміну зберігання поштових відправлень на підприємстві поштового зв'язку.

Станом на час проведення судового засідання 25.11.14 р. докази отримання відповідачем копії ухвали суду від 06.11.14 р. про відкладення розгляду справи відсутні.

Згідно здійсненого судом запиту з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 378 вказане поштове відправлення 21.11.14 р. вручено уповноваженому представнику відповідача за довіреністю.

Копія ухвали суду від 25.11.14 р., яка направлялась відповідачу на вказану в позовній заяві адресу, а саме: вул. Червоноармійська, 72, м. Київ, 03150, повернулась до суду неврученою адресату в зв'язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Інші дані (адреси), за якими можна встановити місцезнаходження відповідача позивачу невідомі.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

При цьому, пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) роз'яснено, що за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на приписи ст. 64 Господарського процесуального кодексу України та п.3.9.1 Постанови № 18 суд вважає, що відповідач повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

До початку судового засідання 18.12.14 р. через канцелярію суду надійшов лист Моторного (транспортного) страхового бюро України № 2/7-28/32606 від 26.11.14 р. з інформацією з єдиної централізованої бази МТСБУ щодо полісу серії АЕ № 1883961. Вказаний лист долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 18.12.14 р. представником позивача подані письмові пояснення № RL 16326 від 05.11.14 р., в яких позивач зазначив, що строк дії Договору страхування автотранспорту № САS0022082 від 04.11.13 р. з 08.11.13 р. по 07.11.14 р. включно. При цьому, посилаючись на п.13.7 даного Договору, повідомив суд про прийняте страховиком рішення щодо утримання сум страхового відшкодування в розмірі 114712,92 грн. в рахунок заліку неоплаченої частини страхової премії за вказаними вище Договором страхування.

Письмові пояснення долучені судом до матеріалів справи.

Документи, витребувані ухвалами суду від 23.10.14 р., 06.11.14 р. та 25.11.14 р. позивачем надані не в повному обсязі, відповідачем витребувані зазначеними ухвалами документи суду не надані.

Від відповідача заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судових засідань 06.11.14 р., 25.11.14 р. та 18.12.14 р. до суду не надходило.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання позивачем суду не надано.

Відповідно до п.2.3 Постанова № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги те, що представник позивача проти розгляду справи за відсутності представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представника позивача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Перед початком розгляду справи представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні повідомив суд, що права та обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представником позивача не заявлено.

В судовому засіданні 18.12.14 р. уповноважений представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивачем доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

04 листопада 2013 р. між Приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями "Страхова компанія "К'Ю БІ І Україна" (Страховик за договором, позивач у справі) та Головко Юлією Олександрівною (Страхувальник за договором) укладено Договір страхування автотранспорту/Сертифікат № CAS0022082 (далі - Договір), об'єктом страхування якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном - транспортним засобом "BMV X5", державний реєстраційний номер АА7733КЕ, 2010 року випуску. Розділом 1 Договору Страхове покриття визначене як "Збиток чи шкода" Франшиза за розділом 1 "Збиток чи шкода" Договору 0 грн. (розділ 7 Договору). Строк дії Договору визначений з 08.11.2013 р. по 07.11.2014 р. включно (розділ 2 Договору).

За умовами розділу 2 Договору страхова премія складає 19968,00 грн. та має бути сплачена частинами по 49992,00 грн. згідно графіку, а саме: до 15.11.13 р., до 15.02.14 р., до 15.05.14 р. та до 15.08.14 р. відповідно.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Відповідно до визначення частини 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 981 Цивільного кодексу України та частини 2 ст. 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

За змістом пункту 3 частини 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" до обов'язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання; а страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

30 листопада 2013 р. на перехресті нерівнозначних доріг вул. Гетьмана - з'їзду з Індустріального мосту в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки "БМВ", державний реєстраційний номер АА7733КЕ, що належить гр. Головко Юлії Олександрівні, під керуванням громадянина Ярмоленка Олексія Анатолійовича, та транспортного засобу марки "Опель Астра", державний реєстраційний номер АА0918ЕХ під керуванням Вітюк Леоніда Миколайовича, що належить останньому на праві власності, в якій гр. Вітюк Л.М., керуючи вказаним транспортним засобом, не надав дорогу автомобілю «БМВ», в результаті якої автомобілі отримали механічні ушкодження.

Факт ДТП підтверджується первісною довідкою від 30.11.13 р. та довідкою № 9310708 про дорожньо-транспортну пригоду, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в Приватному акціонерному товаристві з іноземними інвестиціями "Страхова компанія "К'Ю БІ І Україна" автомобіль "БМВ", державний реєстраційний номер АА7733КЕ.

Згідно складеного суб'єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТС Моторс" з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "BMW X5" державний реєстраційний номер АА7733КЕ в результаті його пошкодження в ДТП за результатами проведеного експертного автотоварознавчого дослідження звіту № 1277, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу "BMW X5" державний реєстраційний номер АА7733КЕ, складає 13068,11 грн..

Відповідно до частини 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до умов пункту 10.2. Договору страховик зобов'язується протягом 2 (двох) робочих днів, як тільки йому стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів, необхідних для своєчасної виплати страхувальнику страхового відшкодування, а саме - надіслати страхувальнику форму заяви про настання страхового випадку.

05 грудня 2013 р. страхувальник - Головко Ю.О. звернулась до ПАТ з іноземними інвестиціями "Страхова компанія "К'Ю БІ І Україна" із заявою від 02.12.13 р. про настання страхового випадку по страхуванню автомобіля та відповідальності автовласників, надавши відповідні документи на підтвердження.

Пунктом 10.4. Договору визначено, що страховик протягом 14 календарних днів після одержання всіх необхідних та належним чином оформлених документів повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у такій виплаті та оформити страховий акт (Акт-реліз).

Оскільки вищезазначена дорожньо-транспортна пригода згідно договору страхування визнана як страховий випадок, з її настанням у позивача виник обов'язок виплатити страхувальнику страхове відшкодування у відповідності до п.3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України, яким передбачений обов'язок страховика у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Зокрема, відповідно до положень пункту 10.5. Договору після оформлення страхового акту (Акту-релізу) про сплату страхового відшкодування страховик сплачує страхувальнику (або іншій відповідній особі) страхове відшкодування протягом 7 (семи) робочих днів, якщо інше не було погоджено сторонами, та за вимогою одержувача страхового відшкодування, надає останньому копію такого Акту-релізу.

Відповідно до п.14.3 Договору основу страхового відшкодування становитиме вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, визначена на підставі рахунків - фактур СТО, попередньо погодженої зі Страховиком, або на розсуд Страховика, вартість відновлювального ремонту,визначена згідно з призначеним Страховиком автотоварознавчим дослідженням.

Згідно п.13.7 Договору якщо під час дії Договору, за яким передбачено сплату страхової премії Страхувальником декількома платежами, у Страховика виникне зобов'язання сплатити страхове відшкодування і на момент такої сплати Страховик отримав не всі платежі, передбачені Договором (навіть якщо термін сплати цих платежів ще не настав), Страховик матиме право утримати із суми такої страхової виплати сум всіх неотриманих страхових платежів, які передбачені до сплати відповідно до цього Договору, якщо сторонами не буде погоджено інше.

Як свідчать матеріали справи, страховиком - Приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями "Страхова компанія "К'Ю БІ І Україна" визначено належну до сплати страхувальнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтерагроінвест" суму страхового відшкодування - 11472,92 грн., яка становить вартість виконаних СТО - ТОВ «АВТ Баварія» за актом № 330917 від 14.01.14 р. робіт з відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля - "BMW X5" державний реєстраційний номер АА7733КЕ, оплата яких здійснена страхувальником згідно квитанції № 481410016 від 14.01.14 р., копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями "Страхова компанія "К'Ю БІ І Україна" у відповідності до умов п. 13.7 Договору страхування автотранспорту №CAS0022082 від 04.11.13 р. було прийнято рішення про утримання суми страхового відшкодування в розмірі 11472,92 грн. (4992,00 грн.*3) в рахунок заліку неоплаченої страхувальником частини премії по вказаному Договору, про що листом № 0022 від 24.01.14р. повідомлено страхувальника Головко Ю.О..

Заперечень щодо факту зарахування суми страхового відшкодування за Договором у вказаному розмірі в рахунок заліку несплаченої частини страхової премії відповідачем суду не надано.

Як вбачається із матеріалів справи, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання ПАТ з іноземними інвестиціями "Страхова компанія "К'Ю БІ І Україна" умов Договору відсутні.

Отже, позивачем фактично здійснено виплату страхувальнику Головко Ю.О. страхового відшкодування в розмірі 11472,92 грн. шляхом утримання належної до виплати суми страхового відшкодування в рахунок заліку неоплаченої частини страхової премії по Договору.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 ст. 1187 ЦК України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 1 ст. 1187 ЦК України).

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Відповідно до частини 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення: протиправної поведінки; збитків та їх розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва у справі № 760/26846/13-п від 25.12.13 р. про адміністративне правопорушення встановлено, що гр. Вітюком Леонідом Миколайовичем порушено п.16.11 Правил дорожнього руху України, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення на користь держави штрафу в розмірі 425,00 грн..

З огляду на вищевикладене, в момент виплати страхового відшкодування до позивача - ПАТ з іноземними інвестиціями "Страхова компанія "К'Ю БІ І Україна" як до страховика перейшло право вимоги до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу "Опель Астра", державний реєстраційний номер АА0918ЕХ, винного у вчиненні ДТП - громадянина Вітюка Леоніда Миколайовича.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно пункту 9 частини 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Судом встановлено згідно наданих листом № 7/2-28/32606 від 26.11.14 р. Моторного (транспортного) страхового бюро України відомостей з Єдиної централізованої бази даних, що станом на дату вчинення ДТП 30.11.13 р. цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки "Опель Астра", державний реєстраційний номер АА0918ЕХ за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником - Вітюком Леонідом Миколайовичем в ПАТ "Страхова компанія "Інкомстрах" за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ/1883961. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50000,00 грн., франшиза - 0 грн. Строк дії Полісу встановлений з 25 лютого 2013 р. до 25 лютого 2014 р. включно.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" метою обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Таким чином, до ПАТ з іноземними інвестиціями "Страхова компанія "К'Ю БІ І Україна", як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором в межах виплаченої суми перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, 11472,92 грн. страхового відшкодування.

З метою досудового врегулювання спору, позивач, в особі товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Тех Сервіс Моторс", звернувся до відповідача з регресною вимогою №R/L16326 від 17.04.14 р. щодо перерахування суми компенсації витрат (страхового відшкодування) в розмірі 11472,92 грн. Факт отримання 22.04.14 р. вказаної вимоги відповідачем підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 721.

При цьому, доказів надання відповідачем обґрунтованої відповіді на зазначену вимогу або задоволення її та сплати позивачу грошових коштів відповідачем суду не подано.

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, свої зобов'язання щодо відшкодування ПАТ з іноземними інвестиціями "Страхова компанія "К'Ю БІ І Україна" в порядку регресу 11472,92 грн. всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі.

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Суд зазначає, що як вбачається зі змісту наведених норм Закону, обов'язки, пов'язані з оцінкою шкоди, стосуються саме страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, у даному випадку - на відповідача. Однак, правовідносини, що виникли між позивачем та Головко Ю.О. на підставі укладеного між ними договору страхування автотранспорту №CAS0022082 від 04.11.13 р. відносяться до добровільного страхування. Відтак, при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, позивач не повинен був керуватися нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" з огляду на наявність укладеного між ним та товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерагроінвест" договору добровільного страхування.

Згідно з частиною 4 ст. 9 Закону України "Про страхування" розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Чинне законодавство про страхування не покладає на страховика за договором добровільного страхування майна обов'язок доводити розмір збитків виключно шляхом проведення його оцінки відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а згідно з частиною 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Більше того, норма частиною 2 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", яка передбачає випадки обов'язкового проведення оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, не покладає обов'язку з оцінки майна на страховика за договором добровільного страхування.

В свою чергу, Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює не спірні правовідносини у даній справі, а правовідносини, у яких обов'язок проведення професійної оцінки встановлюється для відповідача саме у разі виконання ним зобов'язання відшкодувати шкоду потерпілій особі, взятого за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Вищого господарського суду України від 23.08.2011р. у справі № 42/92, від 07.08.2012р. у справі № 2/22, від 01.03.2011р. у справі № 47/372 звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Крім того, листом Верховним Судом України від 19.07.11 р. роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відтак, правомірним є визначення позивачем розміру страхового відшкодування на підставі акту виконаних робіт Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТ Баварія" № 330917 від 14.01.14 р.. При цьому за висновками суду матеріали справи містять достатні докази фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

З урахуванням наявності полісу № АЕ/1883961 відповідача, договірних зобов'язань між винною у скоєнні ДТП особою та страховою компанією відповідача, відповідальною особою є саме ПАТ "Страхова компанія "Інкомстрах", до якого правомірно заявлено позов.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу. При цьому відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження виконання зобов'язання, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору страхування автотранспорту/Сертифікату №CAS0022082 від 04.11.13 р. та Полісу № АЕ/1883961 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів суду не надано.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати позивачу в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку, та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 11472,92 грн. страхового відшкодування в порядку регресу підлягає задоволенню.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 124, 129 Конституції України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, ст. 354 Господарського кодексу України, статтями 4-2, 4-3, 22, 32, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інкомстрах" (вул. Червоноармійська, 72, оф. 32-33, м. Київ, 03150, ) на користь Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Страхова компанія "К'Ю БІ І Україна" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ) 11472 (одинадцять тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 92 коп. страхового відшкодування в порядку регресу та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складений та підписаний 30 січня 2015 року.

Суддя А. М. Селівон