м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
за позовом: Публічного акціонерного
товариства «Аграрний фонд», м.Київ,
до відповідача: Аграрного фонду, м.Київ,
за участю третьої особи 1, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача: Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Колосівський елеватор», м.Київ, ЄДРПОУ
за участю третьої особи 2, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача:
Головного управління Державної
казначейської служби України в місті
про стягнення 88 898,26 грн.
Суддя Любченко М.О.
від позивача: Деруга Н.О. - по дов.
від відповідача: Пронін Н.А. - по дов.
третя особа 1: не з'явився
третя особа 2: не з'явився
СУТЬ СПРАВИ:
Позивач, Публічне акціонерне
товариство «Аграрний фонд», м.Київ
звернулось до господарського суду
міста Києва із позовом до відповідача,
Аграрного фонду, м.Київ про стягнення
заборгованості в розмірі 88 898,26 грн.
В обґрунтування позовних вимог
Публічне акціонерне товариство
«Аграрний фонд» посилається на
порушення відповідачем умов договору
№338/11 від 20.09.2011р. складського
зберігання зерна, право вимоги за яким
перейшло до заявника на підставі
договору №459-05/14 від 05.11.2014р. про
відступлення права вимоги, що
укладений між Публічним акціонерним
товариством «Аграрний фонд» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Колосівський
Відповідач у поясненнях №41-07/1975 від
16.12.2014р. позовні вимоги визнав в повному
обсязі та зазначив, що акти наданих
послуг на загальну суму 88 898,26 грн.
поклажодавець отримував, однак у
зв'язку з відсутністю належного
фінансування останній був позбавлений
можливості виконати свої зобов'язання
з оплати зберігання.
Ухвалою від 08.12.2014р. до участі у
розгляді справи в якості третіх осіб
без самостійних вимог на предмет спору
на стороні позивача було залучено
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Колосівський
елеватор» та на стороні відповідача
Головне управління Державної
казначейської служби України в місті
Треті особи пояснень по суті спору не
надали, у судове засідання 24.12.2014р. не
з'явились, представників не направили,
всіма правами, що передбачені
Господарським процесуальним кодексом
України, не скористались. При цьому, за
висновками суду вказані учасники
судового процесу були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
спору з огляду на наявні в матеріалах
справи з огляду на таке.
За приписами ст.65 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається учасникам судового
процесу за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від
15.03.2007р. Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році»
до повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.
Статтею 93 Цивільного кодексу України
встановлено, що місцезнаходженням
юридичної особи є фактичне місце
ведення діяльності чи розташування
офісу, з якого проводиться щоденне
керування діяльністю юридичної особи
(переважно знаходиться керівництво) та
здійснення управління і обліку.
Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу
України відомості про
місцезнаходження юридичної особи
вносяться до Єдиного державного
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
Єдиний державний реєстр створюється з
метою забезпечення державних органів,
а також учасників цивільного обороту
достовірною інформацією про юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців з
Єдиного державного реєстру.
За змістом наявних у матеріалах справи
витягів з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців місцезнаходженням
Миколаївська область, Веселинівський
район, смт.Кудрявцівка, вул.Леніна,
Шевченківський район,
На вказані адресу судом на виконання
приписів Господарського
процесуального кодексу України було
скеровано ухвалу від 08.12.2014р. з метою
повідомлення третіх осіб про час та
місце розгляду справи.
Наразі про отримання третьою особою 2
судової кореспонденції свідчить
наявне в матеріалах справи поштове
Одночасно, ухвала, що була скерована на
адресу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Колосівський
елеватор», до господарського суду не
У відповідності до п.3.9.1 Постанови №18
від 26.12.2011р. Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» за
змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.
За таких обставин, приймаючи до уваги
направлення господарським судом
поштової кореспонденції за адресами
третіх осіб, які зазначені в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, з огляду
на наявні в матеріалах справи докази
отримання судової кореспонденції та
долучену до матеріалів справи
засвідчену копію реєстру поштових
відправлень суду за 10.12.2014р., суд дійшов
висновку про належне повідомлення
вказаних учасників судового процесу
про дату, час і місце розгляду справи.
Наразі, з огляду на неявку третіх осіб в
судове засідання, господарський суд
враховує, що за змістом ст.22
Господарського процесуального кодексу
України прийняття участі у судовому
засіданні є правом сторони. При цьому,
норми вказаної статті зобов'язують
сторони добросовісно користуватись
належними їм процесуальними правами.
Аналогічні положення визначені також
приписами ст.27 Господарського
процесуального кодексу України для
третіх осіб без самостійних вимог на
Статтею 77 зазначеного Кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
Крім того, в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі «Смірнова проти
Судом враховано, що ухвалою від 08.12.2014р.
явка учасників судового процесу у
судове засідання обов'язковою не
Таким чином, з огляду на вищенаведене,
незважаючи на те, що треті особи в
процесі розгляду спору так і не
скористались правами, передбаченими
Господарським процесуальним кодексом
України, за висновками суду, у
матеріалах справи достатньо
документів, які мають значення для
правильного вирішення спору, внаслідок
чого справа може бути розглянута за
наявними у ній документами відповідно
до вимог ст.75 Господарського
процесуального кодексу України, а
неявка вказаних учасників судового
спору не перешкоджає вирішенню справи
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
всі представлені учасниками судового
процесу докази, господарський суд
За змістом ст.509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання
виникають, зокрема, з договору.
Згідно ст.626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.
За договором складського зберігання
товарний склад зобов'язується за плату
зберігати товар, переданий йому
поклажодавцем, і повернути цей товар у
схоронності. (ст.957 Цивільного кодексу
Як вбачається з матеріалів справи,
20.09.2011р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Колосівський
елеватор» (зерновий склад) та Аграрним
Фондом (поклажодавець) було укладено
договір №338/11 складського зберігання
зерна, відповідно до п.1.1 якого
поклажодавець зобов'язується передати
на зберігання зерновому складу зерно
пшениці, якість якого відповідає ДСТУ,
за заліковою вагою в кількості, що
визначається по фактичній кількості
зерна, що надійшло на картку
поклажодавця і засвідчується
відповідними складськими документами,
а зерновий склад зобов'язується
прийняти таке зерно для зберігання на
визначених договором умовах і у
встановлений строк повернути його
поклажодавцеві або особі, зазначеній
За умовами п.4.3 договору №338/11 від
20.09.2011р. розмір плати (тарифу) за
надання послуг складає 17,50 грн. на
Договір набирає чинності з моменту
підписання та скріплення печатками і
діє до 31.12.2011р. (п.8.1 договору №338/11 від
Додатковими договорами від 21.12.2011р., від
21.12.2012р. та від 31.12.2013р. дію договору
№338/11 від 20.09.2011р. було продовжено до
За своєю правовою природою правочин є
договором складського зберігання, який
підпадає під правове регулювання норм
статей 956-966 Цивільного кодексу України.
З огляду на встановлений ст.204
Цивільного кодексу України принцип
правомірності правочину, суд приймає
до уваги договір №338/11 від 20.09.2011р. як
належну підставу у розумінні норм ст.11
названого Кодексу України для
виникнення у відповідача та третьої
особи 1 взаємних цивільних прав та
обов'язків зі зберігання зерна.
Статтею 526 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.
У ст.961 Цивільного кодексу України
зазначено, що товарний склад на
підтвердження прийняття товару видає
один із таких складських документів:
складську квитанцію; просте складське
свідоцтво; подвійне складське
За умовами п.3.1 договору №338/11 від
20.09.2011р. зерновий склад зобов'язаний
прийняти від поклажодаця зерно
фактичної якості, забезпечити його
належне зберігання, видати складські
документи на зерно не пізніше
наступного робочого дня після
прийняття товару на зберігання та
повернути зерно за першою вимогою
Як свідчать матеріали справи, на
підставі договору №338/11 від 20.09.2011р.
Аграрним фондом було передано, а
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Колосівський
елеватор» прийнято на зберігання
зерно, про що складено складські
квитанції №3723 від 27.07.2009р., №7183 від
02.09.2013р., №7184 від 02.09.2013р. та №7886 від
З представлених позивачем в
обґрунтування своїх позовних вимог
документів вбачається, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Колосівський елеватор» здійснювало
зберігання вказаного вище зерна у
період з 01.03.2014р. по 31.10.2014р., про що було
складено акти виконаних робіт до
договору №338/11 від 20.09.2011р. складського
зберігання на загальну суму 88 898,26 грн.
У відзиві Аграрний фонд зазначив, що
всі акти виконаних робіт поклажодавець
отримував, проте, вказані первинні
бухгалтерські документи не було
підписано через відсутність грошових
коштів для оплати послуг зі зберігання
Судом прийнято до уваги, що жодних
заперечень з приводу належного
виконання Товариством з обмеженою
відповідальністю «Колосівський
елеватор» своїх обов'язків за вказаним
вище правочином відповідачем не
висловлено та доказово не
За таких обставин, враховуючи наявні в
матеріалах справи документи, приймаючи
до уваги відсутність у відповідача, як
поклажодавця за договором заперечень з
приводу належного виконання зерновим
складом своїх господарських
зобов'язань, суд дійшов висновку, що
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Колосівський
елеватор» було належним чином
здійснено зберігання зерна за
договором №338/11 від 20.09.2011р. у період з
01.03.2014р. по 31.10.2014р. на загальну суму 88
За змістом ст.193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.
Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).
За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов договору не
За умовами п.5.1 договору №338/11 від
20.09.2011р. розрахунки за надання послуг
по зберіганню проводяться у грошовій
формі з урахуванням податку на додану
вартість за рахунок бюджетних коштів.
Розмір плати за надання послуг складає
17,50 грн. на місяць за одну тону зерна
(п.4.3 договору №338/11 від 20.09.2011р.).
Пунктом 4.4 вказаного договору
складського зберігання передбачено, що
поклажодавець сплачує вартість послуг
зі зберігання зерна на підставі актів
виконаних робіт (наданих послуг) з
моменту передачі зерна поклажодавця на
зберігання зерновому складу з дати
підписання обома сторонами акта
приймання-передавання до договору за
умови надходження на рахунок
поклажодавця грошових коштів з
державного бюджету України.
Як вказувалось вище, відповідачем у
відзиві №41-07/1975 від 16.12.2014р. факт
отримання актів приймання-передачі
послуг зі зберігання зерна за період з
01.03.2014р. по 31.10.2014р. на загальну суму 88
898,26 грн. підтверджено та зазначено, що
останні були залишені без погодження
через відсутність бюджетних коштів для
Наразі, господарський суд зазначає, що
згідно з ч.1 ст.96 Цивільного кодексу
України юридична особа самостійно
відповідає за своїми зобов'язаннями.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
Враховуючи викладене, відсутність
бюджетних коштів не виправдовує
бездіяльність поклажодавця і ніяким
чином не нівелює обов'язку останнього
виконати свої грошові зобов'язання за
договором №338/11 від 20.09.2011р.
Аналогічна правова позиція викладена в
постанові від 15.05.2012 Верховного Суду
України по справі №11/446 та в рішенні від
18.10.2005р. Європейського суду з прав
людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та
Оліус проти України»).
Одночасно, судом прийнято до уваги, що
строк дії договору №338/11 від 20.09.2011р.
закінчився ще 01.10.2014р., а отже, оскільки
сторони виконують свої права та
обов'язки в межах терміну дії правочину
строк виконання поклажодавцем своїх
грошових зобов'язань настав.
За таких обставин, приймаючи до уваги
наведе вище, з огляду на всі фактичні
обставини справи, господарський суд
дійшов висновку, що строк оплати послуг
зі складського зберігання за договором
№338/11 від 20.09.2011р. за період з 01.03.2014р. по
31.10.2014р. на загальну суму 88 898,26 грн.
Проте, в матеріалах справи відсутні
належні та допустимі у розумінні ст.34
Господарського процесуального кодексу
України докази внесення Аграрним
фондом оплати за надані у вказаний вище
період послуги зі складського
зберігання зерна. Наявність
заборгованості з оплати зберігання за
договором №338/11 від 20.09.2011р. на
загальну суму 88 898,26 грн. також
підтверджена відповідачем у відзиві
№41-07/1975 від 16.12.2014р. та у судовому
засіданні 24.12.2014р.
За таких обставин, суд дійшов висновку,
що у Аграрного фонду на підставі
договору №338/11 від 20.09.2011р. виникло
грошове зобов'язання в розмірі 88 898,26
грн., а у Товариства з обмеженою
відповідальністю «Колосівський
елеватор» виникло право вимагати його
Статтею 512 Цивільного кодексу України
передбачено, що кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок, в тому числі,
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).
Зі ст.513 цього Кодексу вбачається, що
правочин стосовно заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.
Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням
(ст.516 Цивільного кодексу України).
Як свідчать матеріали справи, 05.11.2014р.
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Колосівський
елеватор» (первісний кредитор) та
Публічним акціонерним товариством
«Аграрний фонд» (новий кредитор) було
укладено договір №459-05/14 про
відступлення права вимоги, відповідно
до п.2.1 якого первісний кредитор
передає належне йому право вимоги
виконання зобов'язання боржником, що
виникло за договором №338/11 від 20.09.2011р.
складського зберігання зерна, а новий
кредитор приймає це право вимоги.
Під зобов'язаннями боржника
контрагентами розуміється грошовий
борг (грошове зобов'язання) в сумі 88 898,26
грн., що виник на підставі основного
договору (п.2.2 договору №459-05/14 від
У п.3.1 вказаного правочину сторони
погодили, що за передане право вимоги
до боржника новий кредитор сплачує
первісному кредитору компенсацію в
розмірі 88 898,26 грн. протягом 3
банківських днів з моменту укладання
договору. Як свідчать матеріали справи,
новим кредитором було сплачено вказану
компенсацію 07.11.2014р., що
підтверджується банківською випискою
з рахунку Публічного акціонерного
товариства «Аграрний фонд».
З п.6.1 договору відступлення права
вимоги вбачається, що останній є
укладеним і набирає чинності з моменту
його підписання сторонами та
скріплення печатками і діє до повного
виконання зобов'язань.
За таких обставин, з огляду на
встановлений ст.204 Цивільного кодексу
України принцип правомірності
правочину, суд приймає до уваги договір
№459-05/14 від 05.11.2014р. як належну підставу,
у розумінні норм ст.11 названого Кодексу
України, для виникнення у позивача
права вимоги до відповідача.
Як свідчать наявні в матеріалах справи
документи, позивач звертався до
відповідача з вимогою про погашення
заборгованості за договором №338/11 від
20.09.2011р., про що свідчить лист №2970 від
Проте, у листі 41-07/1884 від 25.11.2014р.
Аграрний фонд зазначив, що
заборгованість буде погашена лише
після надходження грошових коштів з
Державного бюджету України.
З метою повного та всебічного розгляду
всіх обставин справи, судом ухвалою від
08.12.2014р. було зобов'язано відповідача
надати докази погашення
заборгованості з оплати послуг зі
зберігання за договором №338/11 від
Як вказувалося вище, у відзиві №41-07/1975
від 16.12.2014р. відповідач підтвердив
наявність заборгованості та заявив про
визнання ним у повному обсязі позову
Публічного акціонерного товариства
Відповідно до ч.5 ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
відповідач має право визнати позов
повністю або частково.
Згідно з ч.5 ст.78 Господарського
процесуального кодексу України у разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав
і охоронюваних законом інтересів
З огляду на встановлені вище обставини
справи, враховуючи, що позовні вимоги є
обґрунтованими та доведеними
належними та допустимими доказами, а
дії відповідача щодо визнання позову
не суперечать законодавству та не
порушують прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб, господарський
суд приймає визнання позову
відповідачем та задовольняє позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Аграрний фонд» до
Аграрного фонду про стягнення
заборгованості в розмірі 88 898,26 грн.
Судовий збір згідно з ч.5 ст.49
Господарського процесуального кодексу
України покладається на відповідача.
На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.22, 43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -
Задовольнити позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Аграрний фонд», м.Київ до Аграрного
фонду, м.Київ про стягнення
заборгованості в розмірі 88 898,26 грн.
Шевченківський район, вул.Грінченка,
Публічного акціонерного товариства
Шевченківський район, вул.Грінченка,
розмірі 88 898,26 грн. та судовий збір в
Видати наказ після набрання рішенням
У судовому засіданні 24.12.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Повне рішення складено 25.12.2014р.

Суддя
М.О. Любченко