ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р.Справа № 922/3736/13

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Пустовалова І.С.

розглянувши справу

за позовом Заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі : 1. Харківської міської ради, м. Харків, 2. Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків
до Харківського спеціалізованого будівельно-монтажного управління Публічного акціонерного товариства "Млинмонтаж", м. Харків
про стягнення коштів в сумі 1 661 815,13 грн.
за участю представників:

від органу прокуратури - Дудник В.В.,

від Харківської міської ради - Лук'янчук І.В.,

від Державної екологічної інспекції - Ломай Л.В.,

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради та Державної екологічної інспекції у Харківській області (далі - Інспекція) з позовом до Харківського спеціалізованого будівельно-монтажного управління Публічного акціонерного товариства "Млинмонтаж" (далі - Товариство), в якому просив суд стягнути з відповідача 1 661 815,13 грн. збитків, заподіяних державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, а саме засмічення земельної ділянки будівельними та побутовими відходами.

Позовні вимоги мотивовані нормами ст. ст. 17, 33 Закону України "Про відходи", ст. ст. 35, 46 "Про охорону земель", ст. ст. 20, 55, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та положеннями "Методики визначення розміру шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства" (наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 27.10.1997 р. № 171 із змінами, внесеними Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 04.04.2007 р. № 149; далі - Методика № 171).

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.10.2013 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.12.2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.03.2014 року вищезазначені судові акти було скасовано, справу № 922/3736/13 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи рішенням господарського суду Харківської області від 14.05.2014 р. (суддя Присяжнюк О.О.) в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є недоведеними з огляду на відсутність протоколу про адміністративне правопорушення як необхідної підстави для здійснення розрахунку розміру шкоди. Також суд, із посиланням на описову та мотивувальну частини постанови Жовтневого районного суду міста Харкова від 29.10.2012 року у справі № 2012/5698/2012 (1/2012/696/2012) дійшов висновку, що заподіяну шкоду в розмірі 1 661 815,13 грн. було відшкодовано, з огляду на що підстави для задоволення позову відсутні.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.08.2014 року (судді Черленяк М.І., Бондаренко В.П., Ільїн О.В.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з тих же мотивів.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.10.2014 року рішення господарського суду Харківської області від 14.05.2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.08.2014 року було скасовано, а справу № 922/3736/13 передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Автоматизованою системою документообігу господарського суду Харківської області справу № 922/3736/13 призначено для розгляду судді Жельне Ч.С.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.10.2014 року розгляд справи було призначено в судовому засіданні на 25.11.2014 року об 11:30 год.

Ухвалою суду від 25.11.2014 року, у зв'язку із неявкою в призначене судове засідання представника відповідача, розгляд справи було відкладено на 23.12.2014 року об 11:00 год.

Прокурор, а також представники позивачів у призначеному судовому засіданні 23.12.2014 року підтримали заявлений позов та просили суду його задовольнити.

Відповідач, повідомлений належним чином, про дату, час та місце розгляду справи, в господарське засідання 23.12.2014 року не прибув. Витребуваних судом документів не надав. Про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

З огляду на викладене, суд розглядає справу за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників органу прокуратури та позивачів, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Під час проведення Інспекцією перевірки встановлено, що на земельній ділянці за адресою: м. Харків, вул. Чуваська, 8, на якій здійснює свою діяльність Товариство, розміщено відходи I класу небезпеки - люмінесцентні лампи, III класу небезпеки - лампи розжарювання відпрацьовані, IV класу небезпеки - тверді побутові відходи та сміття з території, за відсутності відповідних дозволів та лімітів на розміщення відходів, що є порушенням ст. ст. 32, 33 Закону України "Про відходи". Також перевіркою встановлено, що первинний облік утворення, збору, зберігання та руху відходів по формі № 1-ВТ, що утворюються, зберігаються та видаляються, Товариством не ведеться, статистична звітність по формі № 1-відходи не здається, що є порушенням ст. 17 Закону України "Про відходи".

Також при проведенні перевірки Інспекцією виявлено розміщення будівельних та твердих побутових відходів на відкритій земельній ділянці загальною площею 175,74 кв.м., що зафіксовано відповідним актом обстеження засміченої земельної ділянки від 17.04.2012 р. № 366/09-18 засм1, складеним Інспекцією.

З метою усунення вказаних порушень природоохоронного законодавства Інспекцією внесено відповідачу припис № 03-27/92 від 24.04.2012 р.

На підставі Акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, у відповідності з положеннями Методики № 171, Інспекцією здійснено розрахунок розміру збитків, заподіяних відповідачем державі внаслідок засмічення на відкритому ґрунті будівельними та побутовими відходами земельних ділянок площею 23,94 кв.м. та 151,8 кв.м., який дорівнює 1 661 815,13 грн., стягнення яких є предметом спору у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд виходить з наступного.

Статтею 96 Земельного кодексу України на землекористувачів покладено обов'язок додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля.

Так, відповідно до ст. 35 Закону України "Про охорону земель" власники і землекористувачі при здійсненні господарської діяльності зобов'язані, зокрема, дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України, проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів, забезпечувати захист земель, у тому числі, від засмічення.

Будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення, є відходами згідно з ст. 1 Закону України "Про відходи".

Вимоги щодо зберігання та видалення відходів встановлено статтею 33 Закону України "Про відходи". Так, згідно з приписами ч. 4 ст. 33 Закону України "Про відходи" зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відповідно до встановлених лімітів та умови їх зберігання.

Відповідно до ч. 7 ст. 33 Закону України "Про відходи" забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів у тому числі побутових у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на територіях природно-заповідного фонду, на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, в межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об'єктів, у інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людини. Захоронення відходів у надрах допускається у виняткових випадках за результатами спеціальних досліджень з дотриманням стандартів, норм і правил, передбачених законодавством України.

Частиною 2 статті 46 Закону України "Про охорону земель" на підприємства, установи, організації, а також громадян, діяльність яких пов'язана з накопиченням відходів, покладено обов'язок забезпечувати своєчасне вивезення відходів на спеціальні об'єкти, що використовуються для їх збирання, зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення.

Заборону ведення будь-якої господарської діяльності, пов'язаної з утворенням відходів, без одержання від спеціально уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів закріплено нормами ст. 32 Закону України "Про відходи".

Несанкціоноване скидання і розміщення відходів заборонено (ст. 33 Закону України "Про відходи"). Недопущення зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об'єктах віднесено п. з) ч. 1 ст. 17 Закону України "Про відходи" до обов'язків суб'єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами.

Стаття 43 Закону України "Про відходи" закріплює, що підприємства, установи, організації та громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про відходи, в порядку і розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно з ст. 56 Закону України "Про охорону земель" юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

У відповідності до приписів статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для звернення прокурора з позовом стало вчинення відповідачем правопорушення, зафіксованого Актом перевірки дотримання вимог Закону України "Про відходи" № 366/09-18 від 17 - 20.04.2012 р. з додатком - актом обстеження засміченої земельної ділянки від 17.04.2012 р. № 266/09-08-засм1.

Процедуру проведення перевірок з питань здійснення державного контролю у сфері охорони навколишнього природного середовища та оформлення їх результатів визначено Порядком організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженим Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 р. № 464 (далі - Порядок № 464).

Пунктом 1.4 Порядку № 464 визначено, що акт перевірки - документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

Відповідно до п. 4.13 Порядку № 464 в редакції, чинній на час проведення Інспекцією перевірки дотримання вимог Закону України "Про відходи" Товариством, за результатами проведеної перевірки, в тому числі спільної з іншими органами державного нагляду (контролю), державним інспектором складається акт перевірки вимог природоохоронного законодавства.

Не допускається включення до акта перевірки інформації або висновків, які не підтверджені документально, пропозицій, а також інформації, наданої правоохоронними органами (п. 4.14 Порядку № 464).

Враховуючи викладене, суд зазначає, що основним доказом правопорушення є його фіксація у відповідному Акті перевірки, який відповідно до п. 1.4 Порядку № 464, є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

Крім того, факти забруднення (засмічення) земель, відповідно до п. 3.3 Методики № 171, встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт засмічення земель.

Порядок визначення розмірів шкоди, завданої засміченням земель, визначено розділом 5 Методики № 171. Так, згідно з п. 5.1 Методики № 171 розміри шкоди внаслідок засмічення земель обчислюються уповноваженими особами, що здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства, на основі актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт засмічення земель, протягом шести місяців з дня виявлення.

Отже, за приписами п.п. 3.3 та 5.1 Методики № 171 факт засмічення земель встановлюються окрім актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення також на підставі інших матеріалів, що підтверджують факт засмічення земель.

Складений Інспекцією Акт № 366/09-18 від 17 - 20.04.2012 р. в установленому законом порядку не оскаржувався та є чинним.

В той же час, суд зауважує на тому, що із системного аналізу вищезазначених норм діючого законодавства слідує, що відсутність протоколу про адміністративне правопорушення не унеможливлює притягнення винної особи до цивільної відповідальності за забруднення чи засмічення земельної ділянки. Відтак, висновок судів попередніх інстанцій про неможливість встановлення факту здійснення відповідачем правопорушення з огляду на відсутність протоколу про адміністративне правопорушення є помилковим.

Крім того, заперечення відповідача, які надавались названою стороною під час попереднього розгляду справи в іншому складі суду, стосовно відсутності обов'язку ПАТ "Млинмонтаж" відшкодовувати заподіяну державі матеріальну шкоду, яка вже була компенсована директором даного підприємства, та про що зазначено в описовій та мотивувальній частинах постанови Жовтневого районного суду міста Харкова від 29.10.2012 р. у справі № 2012/5698/2012 (1/2012/696/2012), судом не приймаються до уваги, виходячи із наступного.

Так, господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі ст. 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно ж до вимог, які ставляться до судового рішення, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Разом з тим, доказів на підтвердження відшкодування Товариством або Копишевим Володимиром Олександровичем завданої державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства шкоди, відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять

Суд також враховує й те, що Інспекцією було проведено перевірку дотримання вимог Закону України "Про відходи" саме Товариством, за результатами якої встановлено порушення вимог природоохоронного законодавства саме Товариством.

При цьому слід зазначити, що за приписами статті 56 Закону України "Про охорону земель", статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища, у тому числі земельних ресурсів.

Тому закриття кримінального провадження відносно директора Товариства за наявності доказів, які підтверджують факт засмічення земель саме внаслідок дій Товариства не може бути підставою для звільнення останнього від цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам.

Здійснивши оцінку наявних у матеріалах справи доказів за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати збитки, заподіяні державі внаслідок засмічення земельної ділянки в розмірі 1 661 815,13 грн.

Суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, керується ст.ст. 44, 49 ГПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Харківського спеціалізованого будівельно-монтажного управління Публічного акціонерного товариства "Млинмонтаж" (61177, м. Харків, вул. Чуваська, 8, ) на користь Державного бюджету України (р/р 0002 УДК у м. Харкові код ЄДРПОУ УДК 24134490, банк одержувача ГУДКУ у Харківській області, МФО 851011, символ звітності 91, для зарахування по коду бюджетної класифікації 24062100 "грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", збиток заподіяний державі внаслідок засмічення земельної ділянки в розмірі 1 661 815,13 грн.

Стягнути з Харківського спеціалізованого будівельно-монтажного управління Публічного акціонерного товариства "Млинмонтаж" (61177, м. Харків, вул. Чуваська, 8, ) на користь Державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 33 236,30 грн. судового збору.

Видати відповідні накази після набрання рішенням суду законної сили.

Повне рішення складено 29.12.2014 р.

Суддя С.Ч. Жельне