ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року Справа № 14/92

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючогоЄвсікова
О.О.,суддів:Кролевець О.А. (доповідач у
справі), Попікової О.В.розглянувши
касаційні скарги1. Товариства з
обмеженою відповідальністю "КРОНА ІВ",
2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Підприємство
"КАНВА"на постановуЛьвівського
апеляційного господарського суду від
22.10.2014у справі№14/92 Господарського суду
Івано-Франківської областіза
позовомПублічного акціонерного
товариства "ВіЕс Банк"до1. Товариства з
обмеженою відповідальністю "КРОНА ІВ",
2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Підприємство
"КАНВА"прозвернення стягнення на
предмет іпотекиза участю
представників сторінвід
позивача:Большаков Д.К.від
відповідачів:не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Фольксбанк" звернулось до
Господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до Відкритого акціонерного товариства
"КРОНА" та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Підприємство "КАНВА"
про стягнення з ВАТ "КРОНА" на користь
позивача заборгованості за договорами
кредиту №191 від 22.06.2004 та №КР 06-1/24 від
26.05.2006 станом на 15.07.2010 у сумі 11 314 421,02
грн., а також для задоволення вказаних
грошових вимог позивача:

- звернення стягнення на заставлене
згідно з іпотечним договором від 23.06.2004
за реєстровим №275 нерухоме майно:
адміністративний будинок по вулиці
І.Макуха під номер 2-в у м.
Івано-Франківську загальною площею 755,7
м2, що належить ВАТ "КРОНА";

- звернення стягнення на заставлене
згідно з іпотечним договором від 30.05.2006
за реєстровим №Д-265 нерухоме майно:
приміщення
транспортно-адміністративного корпусу
загальною площею 237,8 м2, що знаходиться
в м. Івано-Франківську по вул. І.Макуха
2-н, та приміщення магазину, розташоване
в будинку №5 по вул. Симоненка, 5 у м.
Івано-Франківську, загальною площею 451,3
м2, що належить ТОВ "Підприємство
"КАНВА";

- звернення стягнення на заставлене
згідно з іпотечним договором від 01.09.2006
за реєстровим №Д-438 нерухоме майно:
приміщення торгового комплексу -
торговий павільйон загальною площею
1284,1 м2, що знаходиться в м.
Івано-Франківськ, по вул. Будівельників
за №18-а, що належить ТОВ "Підприємство
"КАНВА";

- звернення стягнення на заставлене
згідно з іпотечним договором від 06.11.2006
за реєстровим №Д-822 нерухоме майно:
торговий зал крамниці "КРОНА" загальною
площею 606,1 м2, що знаходиться в м.
Івано-Франківськ, по вул. Г.Мазепи за
№169, що належить ВАТ "КРОНА".

Ухвалою Господарського суду
Івано-Франківської області від 15.04.2014
змінено назву позивача з ПАТ
"Фольксбанк" на Публічне акціонерне
товариство "ВіЕс Банк".

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області від 16.05.2014
(суддя Булка В.І.) у задоволенні позову
відмовлено з підстав недоведеності
позивачем наявності у ВАТ "КРОНА"
спірної заборгованості.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 22.10.2014 (колегія
суддів у складі: Данко Л.С., Давид Л.Л.,
Кордюк Г.Т.) рішення суду першої
інстанції скасовано, позов задоволено
частково: стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю "КРОНА ІВ",
яке є правонаступником ВАТ "КРОНА", на
користь ПАТ "ВіЕС Банк", яке є
правонаступником ПАТ "Фольксбанк",
заборгованість по кредитному договору
№191 від 22.06.2004 та кредитному договору
№КР 06-1/24 від 26.05.2006 станом на 15.07.2010 у
сумі 11133859,83 грн. шляхом:

- звернення стягнення на заставлене
згідно з іпотечним договором від 23.06.2004
за реєстровим №275 нерухоме майно:
адміністративний будинок по вулиці
І.Макуха під номер 2-в у м.
Івано-Франківську загальною площею 755,7
м2, що належить ВАТ "КРОНА",
правонаступником якого є ТОВ "КРОНА ІВ";

- звернення стягнення на заставлене
згідно з іпотечним договором від 30.05.2006
за реєстровим №Д-265 нерухоме майно:
приміщення
транспортно-адміністративного корпусу
загальною площею 237,8 м2, що знаходиться
в м. Івано-Франківську по вул. І.Макуха
2-н у м. Івано-Франківську, та приміщення
магазину, розташоване в будинку №5 по
вул. Симоненка, 5 у м. Івано-Франківську,
загальною площею 451,3 м2, що належить ТОВ
"Підприємство "КАНВА";

- звернення стягнення на заставлене
згідно з іпотечним договором від 01.09.2006
за реєстровим №Д-438 майно: приміщення
торгового комплексу - торговий
павільйон загальною площею 1317,5 м2, що
знаходиться в м. Івано-Франківськ, по
вул. Будівельників, 18-а, що належить ТОВ
"Підприємство "КАНВА";

- звернення стягнення на заставлене
згідно з іпотечним договором від 06.11.2006
за реєстровим №Д-822 нерухоме майно:
торговий зал крамниці "КРОНА" загальною
площею 606,1 м2, що знаходиться в м.
Івано-Франківськ, по вул. Г.Мазепи за
№169, що належить ВАТ "КРОНА",
правонаступником якого є ТОВ "КРОНА ІВ".

Постанова мотивована встановленням
обставин наявності спірної
заборгованості ТОВ "КРОНА ІВ" перед
позивачем, у зв'язку з чим у останнього
виникло право на задоволення своїх
вимог шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до ст.ст. 7, 33
Закону України "Про іпотеку".

Не погоджуючись з вказаною постановою,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "КРОНА ІВ" та
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Підприємство "КАНВА"
звернулись до Вищого господарського
суду України з касаційними скаргами, в
яких просять скасувати постанову суду
апеляційної інстанції у частині
задоволення позовних вимог, а також
залишити в силі рішення суду першої
інстанції. Касаційні скарги мотивовані
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови норм
матеріального та процесуального права.

Позивач у своєму відзиві проти вимог
касаційних скарг заперечив,
посилаючись на законність та
обґрунтованість постанови суду
апеляційної інстанції.

Учасники судового процесу згідно з
приписами ст. 1114 ГПК України були
належним чином повідомлені про день,
час і місце розгляду касаційної скарги,
однак відповідачі не скористались
передбаченим законом правом на участь
у розгляді справи касаційною
інстанцією.

Від ТОВ "Крона ІВ" 22.12.2014 надійшло
електронне повідомлення з клопотанням
про відкладення розгляду справи у
зв'язку з необхідністю надання
додаткових доказів та неможливістю
направити свого представника для
участі в судовому засіданні. Колегія
суддів у задоволенні цього клопотання
відмовила, оскільки неявка
представників сторін у судове
засідання касаційної інстанції не
перешкоджає розгляду касаційних скарг,
а в силу ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна
інстанція не має права збирати нові
докази чи додатково перевіряти докази.

Заслухавши пояснення представника
позивача, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши згідно
з ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні
матеріали справи на предмет
правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково, виходячи з наступного.

Суди першої та апеляційної інстанцій
встановили, що 22.06.2004 між Відкритим
акціонерним товариством "Електрон
Банк", правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство "ВіЕс
Банк", (кредитор) та Відкритим
акціонерним товариством "Крона",
правонаступником якого є Товариство з
обмеженою відповідальністю "Крона ІВ",
(позичальник) укладено Кредитні
договори №191 від 22.06.2004 (надалі -
Кредитний договір-1) та №06-/24 від 26.05.2006
(надалі - Кредитний договір-2).

Згідно з положеннями п.п. 1.1, 1.2, 1.4
Кредитного договору-1 позивач
зобов'язався надати ВАТ "Крона" грошові
кошти в сумі 721500 грн. строком на 5 років,
а ВАТ "Крона" зобов'язалось повернути
позивачу основну суму кредиту
частинами відповідно до графіку
платежів за кредитом та сплатити
проценти за користування кредитом у
строки та в порядку, передбачених
кредитним договором. Кінцевий строк
погашення кредиту не пізніше 22.06.2009.
Кредит надається позичальнику з метою
оплати за адміністративний будинок,
розташований по вул. І. Макуха, 2в у м.
Івано-Франківську загальною площею 755,7
м2, придбаного на підставі договору
купівлі-продажу від 03.06.2004, укладеного з
ВАТ "Івано-Франківськоблагропостач".

У подальшому між сторонами укладено
додатки до Кредитного договору-1, на
підставі яких сума кредиту збільшена
на загальну суму 2133597,27 грн. Загальна
сума наданих позивачем на підставі
заявок ВАТ "Крона" кредитних коштів
(тіло кредиту) становить 2133597,27 грн., що
підтверджується відповідними
платіжними дорученнями.

За доводами позивача, які не
спростовані відповідачами, до
листопада 2007 року ВАТ "Крона" погашено
заборгованість з тіла кредиту за
Кредитним договором-1 на суму 931641,69 грн.
Крім того, погашення тіла кредиту за
цим договором на загальну суму 1161181,98
грн. підтверджується відповідними
меморіальними ордерами.

Відповідно до п. 2.1 Кредитного
договору-1 виконання зобов'язань
позичальника за цим договором
забезпечується іпотекою на
адміністративний будинок,
розташований по вул. І.Макуха, 2в у м.
Івано-Франківську загальною площею 755,7
м2. На виконання цього пункту договору
між ВАТ "Електрон Банк"
(іпотекодержатель) та ВАТ "Крона"
(іпотекодавець) укладено Іпотечний
договір від 23.06.2004 (зареєстрований у
реєстрі за №275).

За умовами Кредитного договору-2
позивач зобов'язався відкрити ВАТ
"Крона" мультивалютну кредитну лінію
4000000 грн. строком на 60 місяців на
поновлювальній основі з метою
здійснення заходів, що обумовлені
договорами (або іншими документами),
копії яких надаються Позичальником
Банку на момент отримання відповідної
частини кредиту за цією лінією на
здійснення вищевказаних заходів або
здійснення іншої господарської
діяльності. Надання коштів по
кредитній лінії здійснюється Банком
окремими частинами (надалі - траншами)
на вимогу Позичальника, в межах
вищезазначеної суми кредитної лінії
(надалі ліміту), з обов'язковим
оформленням всіх необхідних
документів. Сума, цільове призначення,
термін користування кредитом та розмір
плати за кредит по кожному траншу
визначаються додатками до цього
договору, які укладаються за окремим
погодженням між сторонами і стають
невід'ємною частиною цього договору з
моменту їх укладення. У всьому, що не
передбачено вказаними додатками,
сторони керуються умовами цього
договору.

Кредитування по даній кредитній угоді
проводиться наступним чином:

- в ліміті 2300000,00 грн. з врахуванням
заборгованості по кредитній лінії,
відкритій ТзОВ "Підприємство "Канва"
згідно кредитного договору №47 від
24.02.2004 - за умови надання в заставу
торгового комплексу "Крона" по вул.
В.Симоненка, 5 з усім приналежним
торговим та технологічним обладнанням,
товари в обігу та
транспортно-адміністративний корпус
по вул. І.Макухи, 2н;

- в ліміті 3500000 грн. з врахуванням
заборгованості по кредитній лінії,
відкритій ТзОВ "Підприємство "Канва"
згідно кредитного договору №82 від
23.08.2002 - за умови додаткової застави
торгового комплексу "Крона" по вул.
Будівельників, 18А з усім приналежним
торговим та технологічним обладнанням;

- в ліміті 4000000 грн. з врахуванням
заборгованості по кредитній лінії,
відкритій ТзОВ "Підприємство "Канва"
згідно кредитного договору №54 від
02.04.2003 - за умови додаткової застави
торгового комплексу "Крона" по вул.
І.Мазепи, 169.

Загальний ліміт кредитування по ВАТ
"Крона" та ТзОВ "Підприємство "Канва"
встановлюється в розмірі не більше 5000000
грн. без врахування розрахункових
платіжних кредитів (овердрафт).

У подальшому між сторонами укладено
додатки до Кредитного договору-2, на
підставі яких сума кредиту збільшена
на загальну суму 944400 доларів США та
1939132,66 грн. На виконання відповідних
заявок за Кредитним договором-2 позивач
перерахував ВАТ "Крона" кошти на
підставі відповідних платіжних
доручень. ВАТ "Крона" частково погашено
тіло кредиту на суму 40975,03 доларів США
та 121200,59 грн., що підтверджується
відповідними меморіальними ордерами.

У п. 2.1 Кредитного договору-2 сторони
визначили, що виконання зобов'язань
позичальника за цим договором
забезпечується:

- іпотекою торгового комплексу
"Крона", що знаходиться за адресою: вул.
В.Симоненка, 5 вартістю 1800000 грн.;

- торгове та технологічне
обладнання даного магазину вартістю
170000 грн.;

- іпотекою торгового комплексу
"Крона", що знаходиться за адресою: м.
Івано-Франківськ, вул. І.Мазепи, 169, з
усім приналежним торговим та
технологічним обладнанням вартістю
1800000 грн.;

- товари в обігу на суму 1000000 грн.;

- іпотекою
транспортно-адміністративного
корпусу, що знаходиться за адресою: м.
Івано-Франківськ, вул. І.Макухи, 2н
вартістю 350000 грн. (майнова порука ТОВ
"Підприємства "Канва");

- іпотекою торгового комплексу
"Крона" загальною площею 1284,1 м2, що
знаходиться за адресою: м.
Івано-Франківськ, вул. Будівельників,
18А, з усім приналежним торговим та
технологічним обладнанням вартістю
3500000 грн. (майнова порука ТОВ
"Підприємства "Канва").

Загальна вартість заставного майна
складає 8620 тис. грн. на умовах договорів
Іпотеки та застави.

Для забезпечення виконання зобов'язань
за Кредитним договором-2 між ВАТ
"Електрон Банк" (іпотекодержатель)
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Підприємство "Канва"
(іпотекодавець (майновий поручитель))
та ВАТ "Крона" (іпотекодавець (боржник))
укладено Іпотечний договір від 30.05.2006
(зареєстрований у реєстрі за №Д-265) та
Іпотечний договір 01.09.2006
(зареєстрований у реєстрі за №Д-438).
Також між ВАТ "Електрон Банк"
(іпотекодержатель) та ВАТ "Крона"
(іпотекодавець) укладено Іпотечний
договір від 06.11.2006 (зареєстрований у
реєстрі за №Д-822)

Звертаючись до господарського суду з
позовом у даній справі, позивач заявив
вимоги про стягнення з ВАТ "Крона"
заборгованості за Кредитним
договором-1 та Кредитним договором-2
станом на 15.07.2010 у сумі 11314421,02 грн., а
також для задоволення вказаних
грошових вимог звернення стягнення на
нерухоме майно, заставлене згідно з
іпотечними договорами від 23.06.2004 за
реєстровим №275, від 30.05.2006 за реєстровим
№Д-265, від 01.09.2006 за реєстровим №Д-438, від
06.11.2006 за реєстровим №Д-822.

У ст. 1 Закону України "Про іпотеку"
іпотека визначена як вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
"Про іпотеку" за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про
іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

При цьому в силу ч. 1 ст. 39 Закону України
"Про іпотеку" в разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

З урахуванням положення ч. 6 ст. 38 Закону
України "Про іпотеку" ціна продажу
предмета іпотеки встановлюється за
згодою між іпотекодавцем та
іпотекодержателем, а у разі
відсутності такої згоди - на підставі
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна.
Водночас господарський суд за
необхідності може згідно із статтею 41
ГПК вирішити питання про призначення у
справі відповідної судової експертизи.
У випадку застосування процедури
продажу предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів, навіть за
наявності згоди сторін щодо початкової
ціни продажу предмета іпотеки,
початкова ціна такого продажу повинна
бути встановлена на підставі висновку
суб'єкта оціночної діяльності про
оцінку майна, оскільки відповідно до
частини другої статті 43 Закону України
"Про іпотеку" початкова ціна продажу не
може бути нижчою за 90 відсотків
вартості майна, визначеної шляхом його
оцінки.

У разі якщо право звернення стягнення
на майно пов'язане з невиконанням
зобов'язання, забезпеченого іпотекою,
судам слід встановлювати загальний
розмір вимог кредитора та виходити з
того, що обов'язковою передумовою
звернення стягнення на предмет іпотеки
є встановлення судом факту невиконання
основного зобов'язання. Невиконання
зазначеної передумови відповідно до ч.
2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" є
перешкодою для звернення стягнення на
предмет іпотеки, але не перешкоджає
зверненню з позовом до боржника про
виконання забезпеченого іпотекою
зобов'язання.

У резолютивній частині рішення має
бути остаточна відповідь щодо усіх
вимог, які були предметом судового
розгляду. При цьому господарські суди
повинні зазначати, зокрема, у рішеннях
про звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження (іпотеки) -
дані, визначені в ч. 2 ст. 25 Закону
України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень" і в
ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку".

Водночас рішення господарського суду
має ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору. При
цьому рішення може ґрунтуватись лише
на тих доказах, які були предметом
дослідження і оцінки судом, наявні
докази підлягають оцінці у їх
сукупності і жодний доказ не має для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Проте прийняті судами першої та
апеляційної інстанцій у даній справі
судові рішення викладеним вимогам не
відповідають з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги про
звернення стягнення на майно, що є
предметом іпотеки, суд апеляційної
інстанції не виконав вимоги ч. 1 ст. 39
Закону України "Про іпотеку" щодо
зазначення в резолютивній частині
постанови відповідних відомостей.
Зокрема, судом не зазначено загальний
розмір вимог по кожному з кредитних
договорів, виконання зобов'язань за
якими забезпечено переданням в іпотеку
різних об'єктів; усі складові цих вимог,
що підлягають сплаті іпотекодержателю
з вартості відповідних предметів
іпотеки; спосіб реалізації предметів
іпотеки; їх початкова ціна тощо.

Крім того, підставою для задоволення
вказаних позовних вимог судом
апеляційної інстанції в резолютивній
частині постанови визначено
доведеність спірної заборгованості
ВАТ "Крона" перед позивачем.

Зокрема, як вже зазначалось, судом
апеляційної інстанції встановлено, що
загальна сума наданих позивачем ВАТ
"Крона" кредитних коштів (тіло кредиту)
за Кредитним договором-1 становить
2133597,27 грн., сума погашеного тіла
кредиту за цим договором становить
931641,69 грн. і 1161181,98 грн. З огляду на таке
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про те, що станом на момент
звернення позивача до суду з позовом у
даній справі 15.07.2010 основна сума
непогашеного тіла кредиту становить
229540,29 грн. (2133597,27 грн. - 1161181,98 грн. - 931641,69
грн. = 229540,29 грн.). Однак з наведеного
вбачається, що при обчисленні вказаної
суми непогашеного тіла кредиту суд
апеляційної інстанції припустився
арифметичної помилки.

Зважаючи на вказану помилку,
передчасним є висновок суду
апеляційної інстанції про
обґрунтованість вимог позивача про
стягнення 229540,29 грн. простроченої
заборгованості за Кредитним
договором-1, а також обчислених від цієї
суми заборгованості відсотків за
користування кредитними коштами у сумі
17220,97 грн., пені за простроченим тілом
кредиту у сумі 29790,79 грн. та пені за
простроченими відсотками у сумі 969,04
грн.

Щодо Кредитного договору-2 суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що загальна сума наданих кредитних
коштів (тіло кредиту) згідно з
відповідними заявками ВАТ "Крона"
складає: 944400 доларів США та у гривнях
1869132,66 грн. Однак з мотивувальної
частини постанови не вбачається
встановлення судом апеляційної
інстанції фактичних обставин
перерахування позивачем ВАТ "Крона"
кредитних коштів за заявками: №162 від
10.04.2008 на суму 47000 доларів США; №237 від
28.05.2008 на суму 273172 грн.; №251 від 05.06.2008 на
суму 369000 грн.; №277 від 24.06.2008 на суму
349523,29 грн.

З огляду на таке передчасним є також
висновок суду апеляційної інстанції
про обґрунтованість вимог позивача про
стягнення 903421,97 доларів США і 1747932,07 грн.
заборгованості за Кредитним
договором-2, а також обчислених від цієї
суми заборгованості відсотків за
користування кредитними коштами у сумі
106952,74 доларів США і 131951,79 грн., пені за
простроченим тілом кредиту 717002,45 грн. і
203438,81 грн. та пені за простроченими
відсотками у сумі 7236,92 грн. і 66816,49 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позовних вимог у справі,
послався на ненадання експертом у
висновку судово-економічної
експертизи відповіді щодо розміру
заборгованості за спірними договорами,
а також на неможливість встановлення
цих обставин за наявними у справі
доказами. Однак з вказаних у
мотивувальній частині рішення питань,
які було поставлено на вирішення
судової економічної експертизи, не
вбачається, що вони потребують
спеціальних знань і не можуть бути
з'ясовані господарським судом на
підставі дослідження наданих
сторонами доказів.

Водночас, зазначивши про недоведеність
позивачем обґрунтованості суми
позовних вимог, суд першої інстанції
всупереч вимогам ст.ст. 43, 84 ГПК України
в мотивувальній частині рішення не
вказав про дослідження ним наданих
сторонами доказів та встановлення на
їх підставі певних фактичних обставин.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про недотримання
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішенні спору в цій частині вимог
ст.ст. 43, 47, 43, 84, 105 ГПК України щодо
повного і всебічного встановлення усіх
обставин справи, тобто рішення і
постанова не відповідають нормам
матеріального і процесуального права,
тому підлягають скасуванню.

Оскільки касаційна інстанція не
наділена правом оцінки доказів,
наданих сторонами у справі, а право
оцінки доказів належить до повноважень
судів першої та апеляційної інстанцій
з додержанням принципу рівності сторін
у процесі, справа підлягає направленню
на новий розгляд до суду першої
інстанції для встановлення на підставі
відповідних доказів усіх суттєвих
обставин.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю "КРОНА ІВ"
та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Підприємство "КАНВА"
задовольнити частково.

Рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 16.05.2014
та постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 22.10.2014 у справі
№14/92 скасувати, а справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя О. Євсіков

Судді О. Кролевець

О. Попікова