ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.12.14р. Справа № 904/8998/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "МЕТА", м. Харків

до відповідача-1: Публічного
акціонерного товариства "ІНТЕРПАЙП
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ", м.
Дніпропетровськ

відповідача-2: Товариства з обмеженою
відповідальністю "МЕТ-КОМ", м. Донецьк

про визнання договору поставки
недійсним

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: Шейко В.І., довіреність №
27 від 01.12.2014 року, представник;

від відповідача-1: Сириця І.Ю.,
довіреність № 14 від 03.02.2014 року,
представник;

від відповідача-2: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "МЕТА" звернулося до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом у якому просить
визнати недійсним договір поставки №
915 від 14.11.2012 року, укладений між
Публічним акціонерним товариством
"ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ"
(відповідач-1) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "МЕТ-КОМ"
(відповідач-2).

При цьому позивач зазначає, що він на
підставі договору поруки від 30.09.2013
року, укладеним між ним та Товариством
з обмеженою відповідальністю "МЕТ-КОМ",
є поручителем перед останнім за
належне виконання грошових зобов'язань
Публічного акціонерного товариства
"ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ"
за договором поставки № 915 від 14.11.2012
року.

25.04.2014 року на його адресу від
відповідача-2 надійшов лист з вимогою
сплатити за боржника - ПАТ "ІНТЕРПАЙП
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ" його
заборгованість у сумі 38 677,50 грн. за
договором поставки № 915 від 14.11.2012 року.

Позивач вважає вказаний договір
поставки недійсним за ознакою його
фіктивності з огляду на те, що на його
думку ТОВ "МЕТ-КОМ", не маючи достатньо
потужної транспортної бази -
автомобілів-ломовозів, не мав
можливості поставити на склад ПАТ
"ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ"
ту кількість металобрухту, яка була
відображена у первинній документації
до договору. У період дії договору
поставки ТОВ "МЕТ-КОМ" не укладало з
компаніями-перевізниками договорів на
транспортування металобрухту на
адресу ПАТ "ІНТЕРПАЙП
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ".

Крім того позивач стверджує, що за умов
відсутності у нього відповідних
документальних даних металобрухт
придбаний ПАТ "ІНТЕРПАЙП
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ" фактично
від невстановлених осіб та на підставі
дефектних документів, тобто
безкоштовно. Господарська операція з
придбання останнім металобрухту
існувала лише на папері і не мала на
меті досягти реального правового
результату.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав, наведених у позові.

Відповідач-1 заперечує проти позову.
Висновок позивача щодо безкоштовного
придбання металобрухту ПАТ "ІНТЕРПАЙП
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ" у ТОВ
"МЕТ-КОМ" у невстановлених осіб за
відсутності документального
підтвердження вважає безпідставним. У
якості доказів виконання сторонами
зобов'язань за договором поставки
подав для долучення до справи належні
докази, а саме: копії актів приймання
металів чорних (вторинних), копії актів
про джерело походження металів чорних
(вторинних), товарно-транспортні
накладні, посвідчення про
вибухобезпечність, хімічну та
радіаційну безпечність металів чорних
(вторинних) (а.с. 71 - 77 том 1).

Представник відповідача-1 у судовому
засіданні надав пояснення аналогічні
за змістом поданого до суду
заперечення.

Відзиву на позов відповідач-2 суду не
надав, у судові засідання свого
повноважного представника не направив,
про час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином
відповідно до вимог частини першої
статті 64 Господарського
процесуального кодексу України за
адресою, зазначеною у позові, яка
збігається з адресою місцезнаходження
відповідно до Спеціального витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на 17.11.2014 року (а.с. 16 - 18 том 1).

За змістом пункту 5 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України № 01-06/1290/14 від 12.09.2014 року
"Про Закон України "Про здійснення
правосуддя та кримінального
провадження у зв'язку з проведенням
антитерористичної операції" у разі
подання заяви (в т.ч. позовної) або
скарги, стосовно якої ГПК передбачено
обов'язкове надсилання її копії і копій
доданих до неї документів іншим
учасникам судового процесу, що
знаходяться на території проведення
АТО і на адресу яких у зв'язку з цим
неможливо надіслати відповідні копії,
господарський суд: приймає заяву
(скаргу), про що виносить ухвалу; тією ж
ухвалою покладає на заявника обов'язок
подати документ, яким підтверджується
неможливість надсилання копії заяви і
доданих до неї документів іншому
учасникові судового процесу, що
знаходиться на території проведення
АТО. Якщо згаданий документ наявний у
суду, його витребування у заявника не
здійснюється.

За інформацією Укрпошти, розміщеною на
її офіційному веб-сайті, з 27 листопада
Укрпошта припинила приймання поштових
відправлень на/з територію(ї) Донецької
та Луганської областей до/з населених
пунктів, зокрема пересилання пошти не
здійснюється в тому числі і до/з міста
Донецьк.

Підпунктами третім та четвертим пункту
6 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-06/1290/14
від 12.09.2014 року "Про Закон України "Про
здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції" передбачено, що учасник
судового процесу, який знаходиться на
території проведення АТО,
вважатиметься належним чином
повідомленим про час і місце засідання
господарського суду якщо у
господарського суду наявні достовірні
(тобто документально підтверджені
підприємством зв'язку) відомості про
неможливість здійснення поштових
відправлень до певних населених
пунктів чи місцевостей, то суд не
вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2
цього пункту. У такому разі, а також у
випадках, коли поштові відправлення
учасникам судового процесу все ж було
надіслано, але їх повернуто
підприємством зв'язку через
неможливість вручення, суд здійснює
відповідне повідомлення шляхом
надсилання телеграми, телефонограми, з
використанням факсимільного зв'язку чи
електронною поштою або з використанням
інших засобів зв'язку, які забезпечують
фіксацію повідомлення. За неможливості
здійснити повідомлення учасника
судового процесу і в такий спосіб -
інформація про час і місце судового
засідання розміщується на сторінці
відповідного суду (у розділі "Новини та
події суду") офіційного веб-порталу
"Судова влада в Україні" в мережі
Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на
роздрукованій сторінці з мережі
Інтернет, на якій розміщено інформацію
про час та місце засідання
господарського суду, зазначаються дата
розміщення інформації, прізвище та
ініціали судді, у провадженні якого
знаходиться відповідна справа, а також
вичиняється його підпис.

З метою належного повідомлення
відповідача-2 про час та місце розгляду
справи господарський суд приймав також
заходи щодо надсилання телефонограми,
але остання не була передана у зв'язку з
тим, що відповідно до голосового
повідомлення оператора телефонного
зв'язку абонент за телефоном тел. , зазначеним у спеціальному Витязі
з ЄДР юридичних та фізичних
осіб-підприємців, не обслуговується
(а.с. 54 том 1). За неможливості здійснити
повідомлення учасника судового
процесу у такий спосіб судом було
розміщено відповідну інформацію про
час та місце розгляду справи через
мережу Інтернет на офіційному
веб-порталі "Судова влада в Україні"
(www.court.gov.ua/sudy/) /а.с. 55-56 том 1/.

Відповідно до абзацу другого пункту 6
зазначеного Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
якщо господарським судом вжито
відповідних заходів щодо повідомлення
учасника судового процесу, який
знаходиться на території проведення
АТО, у суду вищої інстанції відсутні
підстави для скасування прийнятого
судового рішення з посиланням на пункт
2 частини третьої статті 104 або пункт 2
частини другої статті 11110 ГПК.

За вказаних обставин відсутність
представника відповідача-2 у судовому
засіданні не є перешкодою у розгляді
справи.

Розгляд справи призначався на 08.12.2014
року, 22.12.2014 року.

У судовому засіданні 22.12.2014 року
проголошені вступна та резолютивна
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача-1, господарський
суд

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством
"ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ"
(далі -Відповідач-1, Покупець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "МЕТ-КОМ" (далі -
Відповідач-2, Постачальник) укладений
договір поставки № 915 від 14.11.2012 року
(далі - Договір поставки).

Відповідно до пункту 1.1. договору
поставки предметом основного договору
є обов'язок постачальника передати у
власність покупця, а обов'язок покупця -
прийняти і оплатити брухт і відходи
чорних металів - метали чорні вторинні
за видами і підвидами, передбаченими
ДСТУ 3211-95 (ГОСТ 1639-93), надалі іменовані
як „Товар".

Ціна товару вказується у специфікаціях
або додаткових угодах, оформлених у
вигляді Додатків до даного договору
без урахування податку на додану
вартість, який нараховується в порядку,
передбаченому розділами V і XX
Податкового кодексу України. Ціна
товару визначається з урахуванням умов
поставки, зазначених у специфікаціях
або додаткових угодах до даного
договору. Специфікації та додаткові
угоди є невід'ємними частинами цього
договору (пункт 2.1. договору).

Загальна сума договору визначається
кількістю і вартістю, поставляється за
даним договором товару і становить
орієнтовно 5 000 000,00 грн. (пункт 2.2.
договору).

За пунктом 4.1. договору поставки
покупець здійснює оплату поставленої
партії товару на банківський рахунок
постачальника протягом семи
банківських днів з моменту надходження
товару до покупця, на підставі акту
приймання.

Договір набуває чинності з моменту
підписання його сторонами і діє до 31
грудня 2013 року (пункт 9.1. договору).

У забезпечення виконання зобов'язань
Публічного акціонерного товариства
"ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ"
(далі - також Боржник) за договором
поставки товару в частині його оплати,
між Товариством з обмеженою
відповідальністю "МЕТА" (далі - Позивач,
Поручитель) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "МЕТ-КОМ" (далі - також
Кредитор) був укладений договір поруки
від 30.09.2013 року (далі - Договір поруки)
відповідно до пункту 1.1. якого позивач
зобов'язався перед ТОВ "МЕТ-КОМ"
(відповідачем-2) відповідати у повному
обсязі за своєчасне і повне виконання
грошових зобов'язань боржника
(відповідача-1) за договором поставки №
915 від 14.11.2012 року.

За пунктом 3.1. договору поруки
поручитель та боржник несуть солідарну
відповідальність перед кредитором за
належне виконання боржником
забезпеченого зобов'язання.

Згідно з пунктом 3.2. договору поруки
поручитель цією порукою забезпечує
виконання зобов'язання за основним
договором у повному обсязі.

Відповідно до підпункту 5.1.1. договору
поруки при порушенні боржником
зобов'язання перед кредитором за
основним договором, поручитель повинен
виконати за боржника зобов'язання у
30-ти денний строк з дня отримання
вимоги від rредитора.

За статтею 543 Цивільного кодексу
України у разі солідарного обов'язку
боржників кредитор має право вимагати
виконання обов'язку частково або в
повному обсязі як від усіх боржників
разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до акту звірки розрахунків
за період з 01.01.2014 року по 31.03.2014 року,
укладеного між відповідачами,
заборгованість відповідача-1 перед
відповідачем-2 за договором поставки
станом на 01.01.2014 року складає 38 677,50 грн.
(а.с. 12 том 1).

У зв'язку з невиконанням відповідачем-1
зобов'язань в частині сплати вказаної
заборгованості відповідач-2,
посилаючись на підпункт 5.1.1. договору
поруки, звернувся до позивача з вимогою
від 21.04.2014 року про погашення
заборгованості у сумі 38 677,50 грн., що
виникла на підставі договору поставки.

З підстав, зазначених у позові, позивач
вважає договір поставки недійсним, що і
є причиною виникнення спору.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права або інтересу, зокрема шляхом
визнання правочину недійсним.

За змістом частини другої статті 20
Господарського кодексу України кожний
суб'єкт господарювання має право на
захист своїх прав і законних інтересів,
у тому числі шляхом визнання
недійсними господарських угод з
підстав, передбачених законом.

Відповідно до частини третьої статті 215
Цивільного кодексу України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Цивільного кодексу України (частина
перша статті 215 Цивільного кодексу
України).

За результатом аналізу зазначених у
позовній заяві підстав позову можна
дійти висновку, що для вирішення спору
правове значення має юридична оцінка
спірних положень договору поставки на
предмет їх відповідності частинам
першій, третій, п'ятій статті 203
Цивільного кодексу України.

Важливим також є оцінка договору
поставки на предмет його фіктивності,
про що стверджує позивач.

За частиною першою статті 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

За частиною третьою статті 203
Цивільного кодексу України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

За частиною п'ятою цього Кодексу
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 234
Цивільного кодексу України фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до нормативних положень
статей 207, 208 Цивільного кодексу України
у письмовій формі належить вчиняти
правочини між юридичними особами.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Судом встановлено, що зміст спірного
договору поставки викладено в одному
документі, підписаному у двох
автентичних примірниках: з боку
покупця (відповідача-1) - головою
правління, з боку постачальника
(відповідача-2) - директором. Підписи
сторін скріплені печатками
підприємств, що відповідає вимогам
чинного законодавства.

Доказів щодо відсутності з боку
відповідачів вільного волевиявлення
під час укладання спірного договору
поставки позивач суду не надав.

Спрямованість договору поставки на
реальне настання правових наслідків,
обумовлених його умовами,
підтверджується наступним.

Так, пунктом 3.1. договору поставки
передбачено, що поставка товару
здійснюється постачальником на умовах,
зазначених у специфікаціях до даного
договору. Кожна партія товару
передається на підставі акту приймання
металів чорних (вторинних) або акту
прийняття брухту і відходів кольорових
металів (далі - Акт приймання). Також
можлива передача товару від
постачальника до покупця на підставі
накладної.

Датою поставки, у разі постачання
товару автомобільним транспортом,
приймається дата оформлення акту
приймання або накладної (абзац перший
пункту 3.8. договору поставки).

Судом встановлено, що за договором
поставки відповідач-2 поставив
відповідачу-1 у листопаді 2012 року брухт
сталевий ДСТУ 4121-2002 на загальну суму 38
677,50 грн., що підтверджується актами
приймання металів чорних (вторинних)
від 14.11.2012 року № 122-И на суму
24705,00 грн. та № 121-И на суму 13972,50 грн.

Поставка брухту була здійснена
відповідачу-1 автомобільним
транспортом на умовах поставки "CPT,
склад Покупця", що передбачає включення
вартості перевезення у вартість
поставленого металобрухту. Доказами на
підтвердження вказаного є відповідні
товарно-транспортні накладні від 14.11.2012
року за №№ 121-И, 122-И із зазначенням
назви продукції (відомостей про
вантаж), марки автомобіля та прізвища
водія, вантажовідправника (ТОВ
«МЕТ-КОМ») та вантажоодержувача (ПАТ
«ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ
ВТОРМЕТ»), а також з відображенням
даних про прийняття вантажу до
перевезення водієм-експедитором та
отримання вантажу одержувачем,
підписаних представниками та
скріплених відповідними печатками і
штампами.

Джерело походження металів чорних
(вторинних), поставлених за спірним
договором, та їх вибухобезпечність,
хімічна та радіаційна безпечність
підтверджуються наданими
відповідачем-1 актами та посвідченнями.

Оригінали зазначених документів були
оглянуті в судовому засіданні 22.12.2014
року, що свідчить про реальне виконання
постачальником (відповідачем-2)
прийнятих на себе зобов'язань у
листопаді 2012 року, тобто у період
господарських відносин між сторонами
за договором поставки № 915 від 14.11.2012
року.

Відповідно до положень статті 4 Закону
України "Про металобрухт", пункту 2.6.
розділу 2 Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з заготівлі,
переробки, металургійної переробки
металобрухту кольорових і чорних
металів приймання промислового
металобрухту від юридичних осіб
оформляється актом приймання із
зазначенням найменування юридичної
особи, кількості та джерел походження
металобрухту. Оформлення документів,
що засвідчують набуття права власності
на металобрухт, та актів приймання
металобрухту є обов'язковим.

Як уже зазначалося, представником
відповідача-1 для огляду суду були
надані приймально-здавальні акти на
металобрухт, що був переданий
відповідачем-2 у власність
відповідача-1 за період дії договору
поставки № 915 від 14.11.2012 року.

Слід зазначити, що відповідач-1
використовує спеціалізовану форму
приймально-здавального акту, що
містить такі реквізити:

- дата заповнення;

- брухтоотримувач;

- брухтоздавач;

- транспорт (державний номер);

- номер дорожнього листа;

- інформацію про вантаж;

- інформацію про
вантажно-розвантажувальні роботи;

- особистий підпис осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції.

Вказані документи мають усі необхідні
реквізити первинного документа, що
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує факт її
здійснення, як це передбачено статтею 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", а саме: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис, інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, документи, надані
відповідачем-2 покупцеві металобрухту
(тобто відповідачу-1), повністю
відповідають вимогам статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" щодо
порядку оформлення первинних
бухгалтерських документів, на підставі
яких господарські операції можуть бути
відображені в обліку підприємства.

Отже, доводи позивача про фіктивність
господарської угоди, безтоварність у
зв'язку з відсутністю у сторін спірного
договору можливості перевезення
металобрухту від відповідача-2 на
адресу відповідача-1 під час розгляду
справи не знайшли підтвердження.

Твердження позивача щодо
безкоштовного придбання відповідачем-1
металобрухту у відповідача-2 є
безпідставним. Заборгованість
відповідача-1 перед відповідачем-2 за
спірним договором поставки на суму 38
677,50 грн. не може бути доказом
безкоштовного придбання товару.

Таким чином, посилання позивача на
фіктивність спірного договору
поставки є безпідставним.

Висновок суду щодо цього
підтверджується також керівними
роз'ясненнями вищих судових інстанцій,
відображених у відповідних
інтерпретаційних актах.

Так, згідно з пунктом 24 постанови
пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 року, для визнання правочину
фіктивним необхідно встановити
наявність умислу всіх сторін
правочину.

Аналогічна думка висловлена у пункті
3.11. постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
року № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними", а саме, ознака фіктивності
має бути притаманна діям усіх сторін
правочину. Якщо хоча б одна з них
намагалася досягти правового
результату, то даний правочин не може
визнаватися фіктивним. Позивач, який
вимагає визнання правочину недійсним,
повинен довести, що всі учасники
правочину не мали наміру створити
правові наслідки на момент його
вчинення.

Поданими до матеріалів справи доказами
(копіями актів приймання металів
чорних (вторинних), копіями актів про
джерело надходження металів чорних
(вторинних), копіями
товарно-транспортних накладних)
підтверджується реальне виконання
сторонами зобов'язань за спірним
договором поставки, а відтак
спростовується наявність у сторін
договору умислу щодо недосягнення
правового результату (а.с. 71 - 77 том 1).

Щодо розподілу судового збору суд
зазначає таке.

Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом (частина
2 статті 44 Господарського
процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 4 Закону України
"Про судовий збір" за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру підлягає сплаті
судовий збір у розмірі 2% ціни позову,
але не менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальних заробітних плат,
а за подання до господарського суду
позовної заяви немайнового характеру -
1 розмір мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" установлено у
2014 році мінімальну заробітну плату: у
місячному розмірі - 1218 гривень; у
погодинному розмірі - 7,3 гривні.

З урахуванням того, що дана позовна
заява містить вимогу немайнового
характеру, судовий збір повинен
складати 1218,00 грн.

Під час звернення до суду позивач
сплатив судовий збір у сумі 1218,00 грн. за
платіжним дорученням № 1495 від 07.11.2014
року та у сумі 1827,00 грн. за платіжним
дорученням № 1478 від 07.11.2014 року, а
всього - 3045,00 грн. (а.с. 7, 8 том 1).

Отже, надмірно сплачена позивачем сума
судового збору складає 1827,00 грн. (3045,00 -
1218,00 = 1827,00).

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 7 Закону України "Про судовий
збір" сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

З урахуванням викладеного позивачу
підлягає поверненню з Державного
бюджету України на підставі ухвали
господарського суду судовий збір у
сумі 1827,00 грн., сплачений відповідно до
платіжного доручення № 1478 від 07.11.2014
року.

Відповідно до частини першої статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір у сумі 1218,00 грн.
покладається на позивача.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "МЕТА" (61030, м. Харків,
вул. Біологічна, 7,
ідентифікаційний код 14060626) з
Державного бюджету України надмірно
сплачений судовий збір у сумі 1827,00 грн.,
про що винести ухвалу.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 29.12.2014 року.

Суддя І.І. Колісник