РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/22733/14 16.12.14

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Просто страхування»

вул. Герцена, 10, м. Київ, 04050

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО»

пров. Новопечерський, 19/3 м. Київ, 01042

про відшкодування шкоди в сумі 31934,91 грн.

Суддя А.М.Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: не з'явився. (Бузінський А.В. - представник, дов. б/н від 20.12.13 р., присутній в судовому засіданні 06.11.14 р., Крашеннікова М.І. - юрисконсульт, дов.б/н від 18.08.14 р., присутня в судовому засіданні 25.11.14 р.)

Від відповідача: не з'явився. (Великородний А.О. - начальник управління, дов. № 136-1-4/38-Ю від 18.11.14 р., присутній в судовому засіданні 25.11.14 р.)

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Просто страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» про відшкодування в порядку регресу 31934,91 грн., виплачених страховиком в якості страхового відшкодування страхувальнику на підставі Договору добровільного страхування ПК № 005754 від 15.10.13 р., внаслідок настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, винною у скоєнні якої є особа, цивільно-правова відповідальність котрої застрахована відповідачем.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на те, що Приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування", виплативши відповідно до умов Договору добровільного страхування ПК № 005754 від 15.10.13 р. страхове відшкодування власнику автомобіля внаслідок настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, винною у скоєнні якої є особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідачем, набуто в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України в межах виплаченого відшкодування право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.14 р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/22733/14, розгляд справи призначено на 06.11.14 р.

Ухвалою суду від 06.11.14 р. розгляд справи відкладався на 25.11.14 р..

На підставі ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні з 25.11.14 р. по 16.12.14 р. оголошувалась перерва.

В судові засідання 06.11.14 р. та 25.11.14 р. з'явився уповноважений представник позивача.

В судове засідання 16.12.14 р. уповноважений представник позивача не з"явився.

Про дату, час і місце проведення судового засідання 16.12.14 р. позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою уповноваженого представника позивача б/н від 25.11.14 р. відповідно.

Уповноважений представник відповідача з'явився в судове засідання 25.11.14 р., в судові засідання 06.11.14 р. та 16.12.14 р. уповноважений представник відповідача не з'явився.

Про дату, час і місце проведення судових засідань 25.11.14 р. та 16.12.14 р. відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 932 та розпискою уповноваженого представника відповідача б/н від 25.11.14 р. відповідно.

В судовому засіданні 06.11.14 р. представником позивача подано письмову заяву (без вихідних реквізитів), в якій позивач повідомив суд про відсутність у провадженні господарських судів або інших органів, які в межах своєї компетенції вирішують господарські спори, справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, а також рішення цих органів з такого спору. Крім того заява містить клопотання про доручення до матеріалів справи додаткових документів.

Клопотання позивача задоволене, документи судом долучені до матеріалів справи.

До початку судового засідання 25.11.14 р. через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву (без вихідних реквізитів), в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що позивачем порушені вимоги ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та не надано відповідачеві рахунків СТО (ФОП Соколов О.Б. та ФОП Головатий О.І) та заяви про виплату страхового відшкодування. Крім того, на думку відповідача, враховуючи той факт, що позивач перерахував страхове відшкодування на рахунок СТО без ПДВ, розмір оціненої шкоди повинен бути зменшений на суму ПДВ відповідно до п.36.2 ст. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і становить 28713,51 грн., що відповідає вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу згідно висновку № 188/13.

Вказаний відзив судом долучено до матеріалів справи.

Про поважні причини неявки уповноваженого представника відповідача в судове засідання 06.11.14 р. та уповноважених представників сторін в судове засідання 16.12.14 р. суд не повідомлено.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання сторонами суду не надано.

Документи, витребувані ухвалами суду від 23.10.14 р. та 06.11.14 р. сторонами надані суду не в повному обсязі.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників сторін в судові засідання обов'язковою не визнавалась, сторони не скористались належними їм процесуальними правами приймати участь в судових засіданнях, беручи до уваги відсутність процесуальних заяви та клопотань сторін на час проведення судового засідання 16.12.14 р., суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноважених представників сторін, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи та оголошував перерву в судовому засіданні, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представників позивача та відповідача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судовому засіданні повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу п.6 ч.4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

15 жовтня 2013 р. між Приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» (Страховик за Договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факро-Львів» (Страхувальник за Договором) було укладено Договір добровільного страхування ПК № 005754, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству, пов'язані з володінням та/або користуванням застрахованим транспортним засобом FORD FOCUS державний номер ВС5932СМ, 2011 року випуску (далі - Договір).

Страховим ризиком і страховим випадком за даним Договором, зокрема, згідно п.9 Договору та п.4 Правил № 2063 Добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), затверджених рішенням правління ПАТ «ПРОСТО-страхування» від 05.10.09 р. (далі - Правила), є пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу, його складових частин та застрахованого додаткового обладнання внаслідок, зокрема, дорожньо - транспортної пригоди, у т.ч. зіткнення з рухомими або нерухомими предметами (іншим транспортним засобом, спорудами, перешкодами, тваринами тощо), перевертання, наїзд, падіння. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну транспортному засобу, становить 130000,00 грн. (п. 1.9.1 Договору). Безумовна франшиза становить 0% страхової суми (п.1.13 Договору). Строк дії договору зазначений з 18 жовтня 2013 р. по 17 жовтня 2014 р. (п. 1.15 Договору).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Законом України "Про страхування".

Як передбачено ст.16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Страховим випадком згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» визначена подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно первинної довідки ДАІ від 13.10.13 р. та розгорнутої довідки ДАІ № 9288774 (вих.. № 36/913сп від 09.07.14 р., копії яких наявні в матеріалах справи, 23.10.13 р. по вул. Городоцькій, 355 у м. Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в якій гр. Козак Євген Михайлович, керуючи маршрутним автобусом марки БАЗ А079.14 державний номер СВ1829АА не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожньої обстановки та її змін, внаслідок чого мало місце зіткнення вказаного автомобіля з автомобілем марки Форд Транзит державний номер ВС1802СТ, який від удару (інерційного руху) здійснив зіткнення з автомобілем марки Форд Фокус державний номер ВС5932СМ, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № САК 331787 належить ТОВ «Факро-Львів», під керуванням Дубового Р.А. на підставі виданого ТОВ «Факро-Львів» подорожнього листа на 23-31 жовтня 2013 р.. Вказаний автомобіль від удару (інерційного руху) здійснив зіткнення з автомобілем марки Рено Мастер державний номер ВС1043СМ, який від удару (інерційного руху) здійснив зіткнення з автомобілем марки Део Ланос державний номер ВС9446АТ, внаслідок чого всі вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 11.11.13 р. по справі № 464/11123/13-п встановлено, що гр. Козаком Є.М. порушено п. 12.1 Правил дорожнього руху України, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв'язку з чим останнього притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн..

Як вбачається із Договору добровільного страхування транспортного засобу ПК № 005754, дана подія визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

За змістом п. 3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування", до обов'язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч.16 ст.9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч.1 ст.25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

23 жовтня 2013 р. страхувальником подано позивачеві повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку, 04 грудня 2013 р. страхувальник звернувся до ПАТ «ПРОСТО-страхування» із заявою на виплату страхового відшкодування по Договору добровільного страхування ПК № 005754 від 15.10.13 р. на рахунок ФОП Соколова О.Б. в сумі 18670,91 грн. та ФОП Головатого О.І. в сумі 13464,00 грн..

У відповідності до п.1.8 Договору та п. 13.9.2 Правил у випадку пошкодження застрахованого по ризику «Пошкодження» транспортного засобу розмір збитку визначається на підставі рахунків за фактично виконаний ремонт пошкодженого транспортного засобу та СТО, на яку страхувальник був направлений страховиком.

За умовами п.1.8 Договору страхове відшкодування здійснюється без врахування зносу.

Згідно висновку № 188/13 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного суб'єктом оціночної діяльності - Фізичною особою - підприємцем Бойко О.Б. вартість відновлювального ремонту автомобіля Форд Фокус д.н. ВС5932СМ без врахування експлуатаційного зносу станом становить 32134,91 грн., без врахування експлуатаційного зносу та ПДВ - 28713,51 грн..

Відповідно до рахунку ТОВ «Велет Авто» № СФ-003959 від 25.10.13 р. вартість виконання ремонту автомобіля Форд Фокус д.н. ВС5932СМ становить 35901,85 грн. (в т.ч. ПДВ 5983,64 грн.), згідно рахунку ФОП Головатого О.І. № від 04.12.13 р. - 13464,00 грн. (без ПДВ), рахунку ФОП Соколова О.Б. № 58 від 18.11.13 р. (попереднього кошторису) - 20290,00 грн. (без ПДВ). Копії вказаних рахунків наявні в матеріалах справи.

Як свідчать матеріали справи, ПАТ «ПРОСТО - страхування» складено та підписано страховий акт № 89753 від 13.12.13 р. по Договору добровільного страхування ПК № 005754 від 15.10.13 р., відповідно до якого вищевказана ДТП кваліфікована згідно Договору як страховий випадок, розмір належної до виплати суми визначений з урахуванням суми взаємозаліку несплаченої частини страхової премії, та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 31934,91 грн..

ПАТ «ПРОСТО-страхування», виконуючи свої зобов'язання за Договором, на підставі страхового акту № 89753 від 13.12.13 та заяв страхувальника на виплату страхового відшкодування від 04.12.13 р. здійснено на рахунок вищевказаних СТО - Фізичних осіб - підприємців виплату страхового відшкодування, а саме на рахунок ФОП Головатого О.І - 13264,00 грн. та на рахунок ФОП Соколова О.Б. - 18670,91 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручення № 38727 від 19.12.13 р. та № 38728 від 19.12.13 р. відповідно.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання Приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» умов Договору добровільного страхування ПК № 005754 від 15.10.13 р., а саме виплати страхового відшкодування в сумі 31934,91 грн. шляхом перерахування на рахунки СТО.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Одним із видів обов'язкового страхування, згідно п.9 ч. 1 ст.7 "Про страхування", є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі ст.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.6 вищевказаного Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Як свідчать матеріали справи, на момент вчинення зазначеної вище ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу БАЗ А 079.14 державний номер ВС 1829АА ТОВ «Львівське АТП-14631», належним якому автомобілем керував гр. Козак Є.М., який перебував з ТОВ «Львівське АТП - 14631» в трудових відносинах, вина якого у скоєнні ДТП підтверджується матеріалами справи, була застрахована у Публічному акціонерному товаристві "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" згідно Полісу № АЕ 1137066 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо страхування належного ТОВ «Львівське АТП-14631» транспортного засобу БАЗ А 079.14 державний номер ВС 1829АА. Вказаний поліс був діючим на час вчинення ДТП. Строк дії даного Полісу з 15 грудня 2012 р. по 14 грудня 2013р..

Згідно вказаного Полісу ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну становить (на одного потерпілого) 50000,00 грн., франшиза - 0 грн.

За змістом п.1 даного Полісу страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу Украйни передбачено, що завдання майнової (матеріальної ) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З огляду на вищевикладене, до ПАТ «ПРОСТО-страхування», як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором добровільного страхування № ПК 005754 від 15.10.13 р. в межах виплаченої суми перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, 31934,91 грн. страхового відшкодування.

Позивач звернувся до відповідача із заявою № 04-1266 на виплату страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 31934,91 грн., отримання якої 27.02.14 р. відповідачем підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 966.

Як вбачається із матеріалів справи, свої зобов'язання щодо відшкодуванню ПАТ «ПРОСТО-страхування» в порядку регресу 31934,91 грн. всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку останній просив стягнути з відповідача в поданій позовній заяві.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з частиною 22.1 якої при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Вищого господарського суду України від 23.08.2011р. у справі № 42/92, від 07.08.2012р. у справі № 2/22, від 01.03.2011р. у справі № 47/372 звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

З урахуванням наявності полісу № АЕ 1137066 відповідача, договірних зобов'язань між винною у скоєнні ДТП особою та страховою компанією відповідача, відповідальною особою є саме Публічне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО", до якого правомірно заявлено позов.

Вказаний факт відповідачем не заперечувався.

Разом з тим, в силу ст.12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Крім того, відповідно до ч. 36.6. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Проте, оскільки як вбачається із п.2 полісу № АЕ 1137066, відповідно до якого застрахована цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу, яким керувала винна в ДТП особа Козак Є.М. та Договору добровільного страхування транспортного засобу ПК 005754 від 15.10.13 р., згідно якого виплачено страхове відшкодування, франшиза за вказаними договорами страхування становить 0,00 грн. відповідно, отже розмір страхового відшкодування, яке позивач просить стягнути з відповідача, враховуючи розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за Полісом № АЕ 1137066 в розмірі 50000,00 грн. за спірним страховим випадком правомірно на розмір франшизи не зменшувався.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу. При цьому відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження виконання зобов'язання, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору добровільного страхування ПК № 005754 від 15.10.13 р. та Полісу № АЕ 1137066 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів суду не надано.

При цьому судом не приймаються до уваги заперечення відповідача проти позову з посиланням на ст.35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо необхідності подання відповідачеві рахунків СТО та заяви про порядок виплати страхового відшкодування, оскільки спір у даній справі виник у зв'язку із стягненням виплаченого страхового відшкодування, тобто із правовідносин, що регулюються положеннями статті 993 Цивільного кодексу України, та статті 27 Закону України "Про страхування", тобто регресних правовідносин.

Разом з тим, із преамбули Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що він регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.36.4 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" п.41.1 ст.41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.ст.2,4,8 ч.ч.1,16 ст.9, ч.1 ст.16 Закону України "Про страхування" страховиками визнаються фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно з Законом України "Про господарські товариства" з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Згідно з п.196.1.3 ст.196 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов'язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Виходячи з системного аналізу змісту вищенаведених норм законодавства всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов'язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об'єктом оподаткування ПДВ, в зв'язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п.36.4 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.

Таким чином, у разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.

Водночас, у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати здійснюється без урахування сум ПДВ.

Відтак, в силу приписів ч.2 ст.14 Цивільного кодексу України страховик не може бути примушений до виплати ПДВ у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума ПДВ нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником ПДВ.

Наведене випливає також з приписів ч.2 ст.1192 Цивільного кодексу України, згідно якого розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як свідчить зміст висновку експертного товарознавчого дослідження № 188/13 від 21.11.13 р., сума відновлювального ремонту в ньому визначена з урахуванням суми ПДВ, в той час як зі змісту рахунків ФОП Головатого О.І. № від 04.12.13 р. на суму 13464,00 грн. та ФОП Соколова О.Б. № 58 від 18.11.13 р. (попереднього кошторису) на суму 20290,00 грн., які є особами, які здійснювали ремонт автомобіля Форд Фокус державний номер ВС5932СМ та яким позивач перерахував спірне страхове відшкодування (платіжні доручення від 19.12.13 р. № 38727 та № 3872) вбачається, що вказані особи не є платниками ПДВ.

Згідно листа Верховного суду України від 19.07.2011 сума ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з'ясувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ.

В листі Державної податкової інспекції України від 21.08.2009 № 10143/5/16-1516 вказано, що у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок суми виплати та таке придбання здійснюється без урахування сум податку на додану вартість, оскільки особа, не зареєстрована платником податку на додану вартість, не має права нараховувати і виділяти окремим рядком суму податку на додану вартість.

Отже, у випадку проведення ремонту пошкодженого автомобіля особою, яка зареєстрована як платник ПДВ, сума страхового відшкодування має бути виплачена з урахуванням ПДВ, а у випадку виконання таких робіт особою, як не зареєстрована як платник ПДВ - без урахування ПДВ.

Враховуючи, що Фізичні особи-підприємці Головатий О.І. та Соколов О.Б. не є платниками ПДВ, страхове відшкодування, на стягнення якого має право позивач, має бути виплачено без урахування суми ПДВ.

За таких обставин, сума страхового відшкодування, на стягнення якого має право позивач, становить 28513,51 грн. (з урахуванням взаємозаліку несплаченої частини страхової премії).

Крім того, суд звертає увагу відповідача, що правовідносини щодо включення або виключення ПДВ із суми страхового відшкодування, підлягаючого до виплати страхувальнику чи іншій особі (потерпілому, вигодонадувачу), регулюються податковим законодавством, а не законодавством в сфері страхування, на яке посилався відповідач у відзиві, мотивуючи свої доводи відносно стягнення з нього вищезазначеної суми ПДВ.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи частково підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати позивачу в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу підлягає частковому задоволенню в сумі 28513,51 грн..

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, ст. 354 Господарського кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» (пров. Новопечерський, 19/3 м. Київ, 01042, код 16467237) на користь Приватного акціонерного товариства «Просто страхування» (вул. Герцена, 10, м. Київ, 04050, код 24745673) 28513,51 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та 1631,26 грн. витрат зі сплати судового збору

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складений та підписаний 14 лютого 2015 року.

Суддя А.М.Селівон