ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
УХВАЛА

24 грудня 2014 р. Справа № 909/1066/13

Господарський суд
Івано-Франківської області у складі
судді Кобрин О. М. , при секретарі
судового засідання Левицький Ю.Д.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання
договору на організацію проведення
аукціону з продажу майна банкрута від
05.02.14 недійсним (вх.№14808/14 від 18.11.14)в
справі

за заявою: Приватного вищого
навчального закладу

"Західноукраїнський
економіко-правничий університет"

вул.Мельничука, 14,
м.Івано-Франківськ, 76000

про банкрутство

за участю представників сторін:

від ОСОБА_1: ОСОБА_1, паспорт серія
НОМЕР_1 від 11.02.98);

від ОСОБА_1: ОСОБА_2 - представник,
(довіреність №1095 від 27.10.14);

ліквідатор боржника: Ловас В.О. -
арбітражний керуючий, (свідоцтво
НОМЕР_2 від 19.07.13);

від Івано-Франківської аграрної
товарної біржі: Гайдей В.В. -
представник, (довіреність б/н від 11.11.14).

ВСТАНОВИВ: постановою господарського
суду Івано-Франківської області від
16.01.14 боржника - Приватний вищий
навчальний заклад "Західноукраїнський
економіко-правничий університет"
визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру щодо боржника
строком на 6 місяців, призначено
ліквідатором боржника арбітражного
керуючого Ловаса Василя Олексійовича.

18.11.14 до суду надійшла заява (вх.№14898/14
від 18.11.14) від кредитора ПВНЗ
"Західноукраїнський
економіко-правничий університет"
ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
на організацію проведення аукціону з
продажу майна банкрута від 05.02.14.

Ухвалою суду від 19.11.14 вказану заяву
прийнято до розгляду в судовому
засіданні на 04.12.14. Ухвалою суду від
04.12.14 розгляд справи відкладено на 17.12.14,
у зв"язку з нез"явленням в судове
засідання повноважного представника
ОСОБА_1 та враховуючи клопотання про
відкладення розгляду справи.

До судового засідання, що відбулось
17.12.14 ОСОБА_1 подала заяву про відвід
судді Кобрин О.М. (вх. №20175/14 від 17.12.14), в
задоволенні якої ухвалою суду від 17.12.14
відмовлено. Крім того, ОСОБА_1 до
судового засідання 17.12.14 подано заяву
про створення колегії в кількості
трьох суддів (вх.№20176/14 від 17.12.14) для
розгляду даної справи. Розглянувши
заяву ОСОБА_1 про колегіальний розгляд
справи, заслухавши доводи заявника
його представника, суд не вбачає
підстав для задоволення вказаної
заяви, виходячи з наступного.

Питання щодо колегіального розгляду
справ у судах першої інстанції
врегульовано статтею 15 Закону
України "Про судоустрій України і
статус суддів". Даною нормою, зокрема,
встановлено, що справи в судах
розглядаються суддею одноособово, а у
випадках, визначених процесуальним
законом, - колегією суддів, а також за
участю народних засідателів і
присяжних.

Законодавчий припис щодо
колегіального розгляду справ у судах
першої інстанції кореспондується із
частиною 1 статті 4-6 Господарського
процесуального кодексу України, згідно
вимог якої справи у місцевих
господарських судах розглядаються
суддею одноособово. Будь-яку справу, що
відноситься до підсудності цього суду,
залежно від категорії і складності
справи, може бути розглянуто
колегіально у складі трьох суддів.

Таким чином, питання про необхідність
та доцільність призначення
колегіального розгляду конкретної
справи вирішується судом, який
розглядає справу, з урахуванням
категорії спору та з огляду на
конкретні обставини, що свідчать про
складність кожної конкретної справи.

Заява про призначення колегіального
розгляду справи повинна бути
обґрунтованою та мотивованою, повинні
бути вказані конкретні обставини, що
свідчать про складність конкретної
справи або про складність певної
категорії спору. Заява також повинна
бути підтверджена фактичними
обставинами та ґрунтуватися на певних
конкретних доказах.

Проаналізувавши матеріали справи, суд
приходить до висновку про
недоцільність розгляду вказаної
справи у колегії трьох суддів, оскільки
суд не вбачає складності у вирішенні
даного спору, а виключно відзначає
систематичні намагання сторони, яка
подає таку заяву, затягнути вирішення
справи. Відтак, відсутні підстави для
задоволення заяви про колегіальний
розгляд справи.

Також ОСОБА_1 подала заяву (вх.№1694/14 від
17.12.14) про збільшення вимог, в якій
просить окрім визнання недійсним
договору на організацію проведення
аукціону з продажу майна банкрута від
05.02.14, також визнати дії арбітражного
керуючого Ловаса В.О. та
Івано-Франківської товарної аграрної
біржі, пов'язані з реалізацією всього
майна боржника, в т.ч. пов'язані із
розміщенням оголошень, скасуванням
оголошень та проведенням торгів,
незаконними. Суд відмовив у прийнятті
до розгляду такої заяви, долучивши її
до матеріалів справи, оскільки
збільшено може бути тільки розмір
вимог майнового характеру (п. 3.11
постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011).
При цьому суд роз'яснив заявнику, що
якщо в заяві йдеться про збільшення
вимог немайнового характеру (окрім
вимоги про визнання недійсним
договору, ставиться вимога про
визнання незаконними дій, пов'язаних з
реалізацією всього майна боржника), то
фактично йдеться про подання іншого
позову і розгляд таких вимог в одному
провадженні суперечить правилам ст. 58
ГПК України. Заявник вправі окремо
подати заяву із вимогами про визнання
незаконними дій, пов'язаних з
реалізацією всього майна боржника.

В судовому засіданні 17.12.14 оголошено
перерву до 24.12.14.

В судове засідання 24.12.14 ОСОБА_1, її
представник ОСОБА_2, ліквідатор та
представник Івано-Франківської
аграрної товарної біржі з"явились.
Ліквідатор в судовому засіданні подав
клопотання (вх.№20627/14 від 24.12.14) про
долучення до матеріалів справи
наступних документів: лист вих.№1-34/1066/27
від 26.05.14; протоколи засідання комітету
кредиторів боржника №3 від 06.05.14, №4 від
10.07.14; №5 від 23.09.14.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2
вимоги, викладені у заяві (вх.№14808/14 від
18.11.14) про визнання недійсним договору
на організацію проведення аукціону з
продажу майна банкрута від 05.02.14.,
підтримали у повному обсязі та вказали
наступне. 05.02.14 між арбітражним
керуючим Ловасом В.О. та
Івано-Франківською аграрною товарною
біржею було укладено договір на
організацію проведення аукціону з
продажу майна банкрута - ПВНЗ
"Західноукраїнський
економіко-правничий університет". Як
кредитор, ОСОБА_1, вважає, що такий
договір укладено незаконно, при
реалізації майна університету грубо
порушенні вимоги ЗУ "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", а також права
кредиторів та покупців, які могли взяти
участь у торгах. Як стверджує заявник,
ліквідатором було проведено конкурс на
визначення організатора аукціону за
участю одного учасника та визначено
організатором аукціону -
Івано-Франківську аграрну товарну
біржу. Саме той факт, що у конкурсі
прийняв участь тільки один учасник,
заявник вважає порушенням. Крім того,
вважає, що документи, подані біржею
арбітражному керуючому були не
достатніми для визначення переможця
торгів. Заявник та його представник
звертають увагу на те, що оскаржуваний
договір було укладено 05.02.14, тобто перед
прийняттям господарським судом ухвали
суду від 27.05.14 про визнання
організатора аукціону
Івано-Франківської аграрної товарної
біржі учасником провадження у справі
про банкрутство ПВНЗ
"Західноукраїнський
економіко-правничий університет".

Як стверджує заявник, ліквідатором
28.08.14 було скасовано аукціон з продажу
майна університету, про що було
повідомлено кредиторів письмово.
Заявник, як на підставу своїх вимог,
посилається на те, що організатором
аукціону - Івано-Франківською аграрною
товарною біржею було подано три
оголошення про проведення аукціону з
продажу майна банкрута: 28.07.14 подано
оголошення на 28.08.14; 04.08.14 подано
оголошення на 02.09.14 (в оприлюдненні
якого відмовлено Міністерством
юстиції України); 08.08.14 подано
оголошення на 15.09.14. Такі дії
ліквідатора та організатора аукціону
заявник вважає умисними для введення в
оману потенційних покупців, які могли
скористатись правом на придбання майна
університету за вищою ціною. Окрім
того, вказує на те, що Івано-Франківська
аграрна товарна біржа не має права
проводити торги з продажу транспортних
засобів, а також те, що на торги було
виставлено майно боржника, з якого у
встановленому порядку не знято арешти.

Заявник, посилаючись на положення ст.203
ЦК України, звернувся до суду, яким
розглядається справа про банкрутство
ПВНЗ "Західноукраїнський
економіко-правничий університет",
вимогу - визнати договір на організацію
проведення аукціону з продажу майна
банкрута недійсним від 05.02.14.

В судове засідання від
Івано-Франківської аграрної товарної
біржі з"явився на виклик суду
представник біржі - Гайдей В.В. Проти
заяви ОСОБА_1 заперечила. Так,
представником Івано-Франківської
аграрної товарної біржі ще в засіданні
04.12.14 подано заперечення (вх. №19393/14 від
04.12.14) на заяву ОСОБА_1

Як випливає із усних та письмових
пояснень представника організатора
аукціону Івано-Франківської аграрної
товарної біржі 26.02.14 між ліквідатором
Ловасом В.О. та Івано-Франківською
аграрною товарною біржею було укладено
договір на організацію проведення
аукціону з продажу майна банкрута -
ПВНЗ "Західноукраїнський
економіко-правничий університет". На
виконання умов договору на організацію
проведення аукціону з продажу майна
банкрута біржею подано заяви на
розміщення оголошення про проведення
аукціону з продажу майна банкрута.
Згідно поданих заяв біржі на сайтах
ВГСУ та МЮУ опубліковано відповідні
оголошення. Наголошує на тому, що
ухвала господарського суду від 27.05.14
про визнання організатора аукціону
Івано-Франківську аграрну товарну
біржу учасником у справі про
банкрутство жодною із сторін не
оскаржувалась. Також представник біржі
не погоджується із твердженням
заявника щодо неправомірності
діяльності біржі за відсутності
відповідної ліцензії. Так, представник
біржі вказує на те, що види
господарської діяльності, що підлягаюь
ліцензуванню визначає ЗУ "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності", зокрема
стаття 9. Однак, вказаною нормою Закону
не передбачено такого виду
господарської діяльності, як продаж
майна банкрутів, що підлягає
ліцензуванню. Не погоджується
представник біржі і з тим, що заявник
твердить, що продаж майна не
відноситься до видів діяльності за
КВЕД-2010, 66.1 (управління фінансовими
ринками), що присвоєно біржі.
Представник зазначає, що КВЕД - 2010
включає усі види економічної
діяльності, які до 2010р. (зміна КВЕДів)
відносились до позиції 67.11.0, зокрема
діяльність фондових і товарних бірж.
Такий код, як 67.11.0 було присвоєно біржі,
про що свідчить довідка ЄДРПОУ №19 від
03.01.07 (том 9, а.с.28). Однак, зі зміною КВЕД у
2010 році код 67.11.0 включено до коду 66.11,
який і зазначено як код діяльності
біржі. Зауваження заявника щодо того
факту, що головою біржового комітету
являється ОСОБА_5, представник біржі
вважає безпідставними, адже він не є
членом біржового комітету, що
відображено у протоколі зборів
біржового коиітету №2/2012 від 24.04.12 (том 9,
а.с.30), де головою комітету обрано
ОСОБА_6; члени комітету: ОСОБА_7; ОСОБА_8;
ОСОБА_9; ОСОБА_10

Із заперечень ліквідатора боржника -
Ловаса В.О., а також із його пояснень, що
надані в судових засіданнях,
вбачається наступне. У відповідності
до положень статті 49 ЗУ „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
ліквідатором було організовано
конкурс щодо визначення організатора
аукціону з проведення торгів з
реалізації майна, належного боржнику.
Відповідне оголошення про проведення
конкурсу було розміщене в офіційному
друкованому виданні - газеті "Голос
України" (№14 (5764) від 25.01.2014, оскільки
саме в цій газеті розміщались
повідомлення про визнання боржника
банкрутом. На протязі 20-ти днів з дати
публікації оголошення було подано
тільки одну заяву про участь в конкурсі
з конкурсною пропозицією - сума
винагороди біржі за послуги з
організації аукціону - 5% від вартості
реалізованого майна. Таким чином,
переможцем проведеного конкурсу було
визначено Івано-Франківську аграрну
товарну біржу, з якою 26.02.2014 року було
укладено договір на організацію
проведення аукціону з продажу майна
банкрута. Кандидатуру вищевказаного
організатора торгів було додатково
погоджено, в тому числі і кредитором -
ОСОБА_11, на засіданні комітету
кредиторів, яке відбулося 06.05.2015 року,
що відображено у протоколі засідання
комітету кредиторів.

Ліквідатор зазначив, що дата, яку
зазначає заявник, як дату укладення
договору на організацію проведення
аукціону з продажу майна банкрута -
05.02.14 не є вірною. Адже, в п.7.1 договору
зазначено, що цей договір вступає в
законну силу з дня його підписання та
діє до повного виконання сторонами
прийнятих на себе зобов"язань. Із
договору вбачається, що сторони
підписали його 26.02.14. Отже, договір слід
вважати укладеним 26.02.14.

27.05.14 господарським судом
Івано-Франківської області було
винесено ухвалу, якою організатора
аукціону - Івано-Франківську аграрну
товарну біржу визнано учасником
провадження у справі про банкрутство
ПВНЗ "Західноукраїнський
економіко-правничий університет". При
цьому, судом перевірено порядок
визначення організатора аукціону та
враховано, що організатором аукціону
може бути особа, яка відповідно до
установчих документів має право на
здійснення такої діяльності. Вказане
судове рішення в апеляційному порядку
не оскаржувалося.

Ліквідатор вважає посилання заявника
на те, що арбітражним керуючим порушено
порядок проведення конкурсу з
визначення організатора аукціону
безпідставними. Так, ліквідатор
зазначає, що заявником не наведено
жодної норми чинного законодавства,
яка порушена ліквідатором та вважає, що
ним правомірно вчинено усі дії для
визначення організатора аукціону за
конкурсом.

Ліквідатором надано пояснення щодо
відсутності у організатора торгів
ліцензії на проведення торгів. Так,
арбітражний керуючий посилається на
положення ч.6 ст.49 ЗУ "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", якою
передбачено, що організатором аукціону
є визначена замовником фізична або
юридична особа, що має ліцензію на
проведення торгів і з якою замовник
аукціону уклав договір на поведення
аукціону. Статтею 9 ЗУ "Про ліцензування
певних видів господарської діяльності"
визначено перелік видів господарської
діяльності, що підлягаюь ліцензуванню.
Однак, проведення торгів, як вид
діяльності, вказаною нормою Закону не
передбачено. Ліквідатор зазначає, що
такої ж правової позиції дотримується
і ВГСУ, зазначаючи у п.33 Інформаційного
листа ВГСУ №01-06/606/2013 від 28.03.13, що чинним
законодавством не передбачено
ліцензування діяльності з проведення
торгів, тому організатором аукціону
може бути особа, яка відповідно до
установчих документів має право на
здійснення такої діяльності.

З урахуванням приписів ст.12
Господарського процесуального кодексу
України справи у спорах з майновими
вимогами до боржника , стосовно якого
порушено справу про банкрутство, у тому
числі справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником,
підвідомчі господарським судам.

У відповідності до ч.8 ст. 44 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (далі - Закон
про банкрутство) спори, які виникають
при проведенні та виконанні
результатів аукціонів, у тому числі про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу майна, розглядаються в
межах провадження у справі про
банкрутство.

Суд, розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення ОСОБА_1, її
представника адвоката ОСОБА_2,
ліквідатора Ловаса В.О. та представника
Івано-Франківської аграрної товарної
біржі Гайдей В.В., оцінивши докази у
відповідності до ст.43 ГПК України,
встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
ліквідатор звернувся із листом
вих.№1-34/1066/16 від 20.01.14 в газету "Голос
України" про розміщення оголошення
щодо проведення конкурсу щодо
визначення організатора аукціону з
продажу майна банкрута - ПВНЗ
"Західноукраїнський
економіко-правничий університет" (том 9,
а.с.83). У газеті "Голос України" №14 (5764)
від 25.01.2014 (витяг з газети, том 9, а.с.84)
ліквідатором опубліковано оголошення
про проведення конкурсу на визначення
організатора аукціону з продажу майна
банкрута. У встановлений строк
відповідно до вищевказаного
оголошення з конкурсними пропозиціями
до ліквідатора звернулась
Івано-Франківська аграрна товарна
біржа (лист вих.№22 від 05.02.14, том 9, а.с.85),
яка надала підтвердження
відповідності вимогам Закону про
банкруство та запропонувала свої
послуги за винагороду в розмірі 5 % від
вартості реалізації майна.
Ліквідатором надано письмове
підтвердження того, що інших
пропозицій на участь у конкурсі не
надходило (том 9, а.с. 112).

Відповідно ліквідатором боржника
прийнято рішення про визначення
організатором аукціону з продажу майна
боржника - Івано-Франківську аграрну
товарну біржу. 26.02.14 між ліквідатором
ПВНЗ "Західноукраїнський
економіко-правничий університет" та
організатором аукціону -
Івано-Франківською аграрною товарною
біржею в особі ОСОБА_6 укладено договір
на організацію проведення аукціону з
продажу майна банкрута (том 9, а.с. 98).
Саме дату 26.02.14 слід вважати датою
укладення договору, адже у п.7.1 договору
зазначено, що цей договір вступає в
законну силу з дня його підписання.
Дата підписання "26.02.14" міститься на
звороті Договору, поруч із підписом
ліквідатора Ловаса В.О. Слід зазначити,
що вищевказана Івано-Франківська
аграрна товарна біржа як організатор
аукціону погоджено загальними зборами
кредиторів одноголосно, про що
складено протокол №3 від 06.05.14 (том 9, а.с.
113-116).

Оскільки судом було досліджено
фактичні обставини, якими ліквідатор
керувався при виборі організатора
аукціону та встановлено, що
організатор аукціону відповідає
вимогам, які встановлені ст.49 Закону
про банкрутство, ухвалою суду від 27.05.14
клопотання ліквідатора боржника
Ловаса В.О. (вх.№6755/14 від 14.05.14) про
визнання Івано-Франківської аграрної
товарної біржі задоволено, визнано
організатора аукціону
Івано-Франківську аграрну товарну
біржу учасником провадження у справі
№909/1066/13 про банкрутство ПВНЗ
"Західноукраїнський
економіко-правничий університет".

Той факт, що вказана біржа була єдиною,
що подала заяву на участь у конкурсі на
визначення організатора аукціону не є
порушенням законодавства, як стверджує
заявник - ОСОБА_1, та не може слугувати
підставою для визнання договору на
організацію проведення аукціону з
продажу майна банкрута недійсним,
оскільки законодавством взагалі не
регулюється порядок проведення такого
конкурсу, а тому відсутні підстави для
висновку про порушення норм
законодавства.

Все вищезазначене вказує на те, що
Івано-Франківська аграрна товарна
біржа визначена у встановленому
законом порядку організатором торгів,
даний факт не заперечувався жодним із
кредиторів, в тому числі і заявником,
ухвала суду від 27.05.14 про визнання
організатора аукціону жодним із
учасників у справі про банкрутство не
оскаржувалась.

Слід вказати на безпідставність
тверджень стосовно того, що
Івано-Франківська аграрна товарна
біржа не має права здійснювати
торгівлю майном, оскільки за видом
діяльності КВЕД-2010 її видом діяльності
є "управління фінансовими ринками". Так,
відповідно до пунктів 4.2.1- 4.2.13 Статуту
Івано-Франківської аграрної товарної
біржі проведення торгів з продажу
різного виду майна та майнових прав є
основним видом діяльності біржі (т.9
а.с.86-91). Крім того, як вже зазначалось
представником Івано-Франківської
аграрної товарної біржі, КВЕД - 2010
включає усі види економічної
діяльності, які відносились до позиції
67.11.0 (довідка ЄДРПОУ №19 від 03.01.07 (том 9,
а.с.28) , що була присвоєна біржі за
КВЕД-2005. Слід зазначити, що із зміною
КВЕДів у 2010р. підклас 67.11.0 перейшов у
підклас 66.11. Таким чином, слід вважати,
що біржі присвоєно підклас 66.11 за
КВЕД-2010, до якого відносяться усі види
діяльності, що відносились до підкласу
67.11.0, зокрема діяльність фондових і
товарних бірж (витяги із сторінки
інтернет, том 9, а.с.27, а.с.122).

Одним із порушень організації та
проведення аукціону, на які
посилається заявник як на підставу
своїх вимог, є подання оголошень
Івано-Франківською аграрною товарною
біржею двох ідентичних оголошень про
проведення аукціону з продажу майна
банкрута на різні дати. Вказані
підстави, на які заявник посилається в
обгрунтування поданої заяви не можуть
слугувати підставами для визнання
договору недійсним, адже, встановлюють
виключно порядок проведення аукціону.
Крім того, вказані факти вже
досліджувались судом та їх оцінку
надано ухвалами суду від 26.11.14, які на
даний час переглядаються у
апеляційному порядку.

Помилковим є твердження кредитора
ОСОБА_1 стосовно недопустимості
проведення торгів з продажу майна
банкрута ПВНЗ "Західноукраїнський
економіко-правничий університет" до
часу поки не знято арешт з цього майна.
Так, вказане питання також
розглядалось господарським судом під
час розгляду інших заяв у межах
провадження у справі про банкрутство
боржника (ухвали господарського суду
від 26.11.14). Судом було досліджено та
встановлено, що ч.1 ст. 38 Закону про
банкрутство є імперативною нормою і її
слід розуміти таким чином, що арешти
майна боржника після визнання його
банкрутом скасовуються в силу самого
законодавчого припису; відповідні дії
по внесння записів про скасування
арештів майна боржника, визнаного
банкрутом, мають бути внесені
компетентними органами самостійно на
виконання положень Закону та постанови
суду про визнання боржника банкрутом,
оскільки подальше розпорядження
майном боржника здійснюється тільки в
межах ліквідаційної процедури в
порядку та в спосіб, що передбачений
Законом про банкрутство. Таким чином,
той факт, що із майна боржника на момент
укладення договору на організацію
проведення аукціону 26.02.14 не було знято
арешт, не є підставою для визнання
договору недійсним.

Спростовується також твердження
заявника стосовно того, що всі рішення
біржового комітету є незаконними,
оскільки головою біржового комітету
являється ОСОБА_5, який не вправі
обіймати таку посаду, оскільки на той
момент був заступником міського
голови, а в подальшому керівником КП
"Водоекотехпром". Як вбачається із
протоколу зборів біржового комітету
№2/2012 від 24.04.12 (том 9, а.с.30), головою
комітету обрано ОСОБА_6, членами
комітету: ОСОБА_7; ОСОБА_8; ОСОБА_9 Та
ОСОБА_10 Із даного слідує, що ОСОБА_5 не
входить до складу біржового комітету,
що відображено у вищевказаному
протоколі.

Оцінюючи подані сторонами докази та
наведені обґрунтування сторін за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлено загальні вимоги,
додержання яких є необхідними для
чинності правочину, зокрема: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу
України якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин
(абз. 4 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від «Про
судову практику в справах про визнання
угод недійсними» від 29.05.2013 р. № 11).

У силу припису статті 204 ЦК України
правомірність правочину презюмується.
Отже, обов'язок доведення наявності
обставин, з якими закон пов'язує
визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на позивача.

Однак, заявником не наведено жодних
обставин, з якими закон пов"язує
визнання правочину недійсним на
момент його укладення. Крім того,
заявник в обгрунтування поданої заяви
не наводить жодних правових підстав та
не посилається на положення жодного
нормативного акту, якими передбачено з
яких підстав слід визнати договір на
організацію проведення аукціону
недійсним чи яким нормам законодавства
суперечить положення оспорюваного
договору.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
відповідно до ч.6 ст.49 ЗУ "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
організатором аукціону є визначена
замовником фізична або юридична особа,
що має ліцензію на проведення торгів і
з якою замовник аукціону уклав договір
на проведення аукціону. Організатор
аукціону визначається замовником за
конкурсом, що проводиться у
визначеному замовником порядку,
основними критеріями якого вважаються
наявність ліцензії, достатній, але не
менш як три роки, досвід проведення
аукціонів, запропонована найменша сума
винагороди. Організатором аукціону не
може бути заінтересована особа
стосовно боржника, кредиторів та
замовника аукціону.

Частинами 1, 2 та ч.5 статті 51 Закону про
банкрутство передбачено, що за
договором про проведення аукціону
організатор аукціону зобов'язується за
свій рахунок провести аукціон та
укласти договір з його переможцем, а
замовник - сплатити організаторові
аукціону обумовлену договором
винагороду. До договору про проведення
аукціону застосовуються правила про
комісію (при укладенні на аукціоні
договору організатором від свого
імені) або доручення (в інших випадках),
якщо інше не встановлено цим Законом.
Організатор аукціону виконує такі
функції: опубліковує і розміщує
повідомлення про продаж майна боржника
і повідомлення про результати
проведення торгів; приймає заявки на
участь в аукціоні; укладає із
заявниками договори про завдаток;
визначає учасників торгів; здійснює
проведення торгів; визначає переможця
торгів і підписує протокол про
результати проведення торгів;
повідомляє учасників торгів про
результати проведення торгів.

З огляду на викладене, суд вважає за
необхідне зазначити, що 26.02.14 між
ліквідатором ПВНЗ "Західноукраїнський
економіко-правничий університет"
Ловасом В.О. та організатором аукціону -
Івано-Франківською аграрною товарною
біржею в особі ОСОБА_6 згідно вимог
чинного законодавсьва про банкрутство
укладено договір на організацію
проведення аукціону з продажу майна
банкрута (том 9, а.с. 98). Дослідивши
договір на організацію проведення
аукціону з продажу майна банкрута (том
9, а.с.98), судом встановлено, що зміст
даного правочину не суперечить
Цивільному Кодексу чи іншим актам
цивільного законодавства. Особи, які
уклали вказаний договір мають
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Ліквідатором та
представником Івано-Франківської
аграрної товарної біржі підтверджено,
що їх волевиявлення на вчинення даного
правочину було вільним і відповідало
їхній внутрішній волі. Одночасно судом
встановлено, що укладення такого
договору було спрямовано на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним, тобто на здійснення
продажу майна банкрута - ПВНЗ
"Західноукраїнський
економіко-правничий університет".

Положеннями ст.215 Цивільного
кодексу України визначено: якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин). Тобто, правочин
може бути визнано недійсним на вимогу
однієї із сторін цього правочину або
заінтересованої особи. ОСОБА_1 не є
стороною оспорюваного договору, а
також відсутні підстави вважати її
заінтересованою особою. ОСОБА_1 не
навела жодного доводу яким чином
порушено її власні права та інтереси в
результаті укладення оспорюваного
договору.

Згідно статті 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що в порушення вимог ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України позивач не довів, що на момент
вчинення правочину існували обставини,
з якими закон пов'язує визнання
господарським судом оспорюваного
правочину недійсним, а матеріалами
справи спростовані твердження
заявника щодо неправомірності
укладення оспорюваного договору.

Беручи до уваги вищезазначене, за
результатами обговорення всіх
обставин справи, всебічного, повного та
об'єктивного розгляду справи, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення заяви ОСОБА_1
про визнання недійсним договору на
організацію проведення аукціону з
продажу майна банкрута - ПВНЗ
"Західноукраїнський
економіко-правничий університет" від
05.02.14, укладеного Івано-Франківською
аграрною товарною біржею та
ліквідатором Ловасом В.О.

Частиною 2 ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що розмір судового збору,
порядок його сплати, повернення і
звільнення від сплати встановлюються
законом.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 7 Закону
України "Про судовий збір" сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі: зменшення розміру
позовних вимог або внесення судового
збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом.

Згідно ч.2 ст.7 Закону України "Про
судовий збір", у випадках, установлених
пунктом 1 частини першої цієї статті,
судовий збір повертається в розмірі
переплаченої суми, в інших випадках,
установлених частиною першою цієї
статті, - повністю.

Як вбачається із заяви про визнання
договору недійсним та доданих до неї
матеріалів, за подання заяви (вх.№14898/14
від 18.11.14) заявником сплачено судовий
збір в сумі - 1827 грн. 00 коп. (квитанцією
№16469.411.1 від 19.09.14). Відповідно до п.2 ч.2
ст.4 за подання до господарського суду
позовної заяви немайнового характеру
ставка судового збору становить 1
розмір мінімальної заробітної плати,
тобто 1218,00 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про необхідність повернення
заявнику - ОСОБА_1 зайво сплаченого
судового збору у сумі 609 грн. 00 коп.,
квитанцією №16469.411.1 від 19.09.14.

Решту судового збору, сплаченого за
подання вказаної заяви, відповідно до
ст.44 ГПК України, слід залишити за
заявником.

Окрім того, судовий збір в розмірі 615,00
грн., сплачено заявником згідно
квитанції №1745 від 17.12.2014 через
термінал TS 208918, також підлягає до
повернення з вищевказаних підстав.

Керуючись ст. 2 , ст.49, ст.51Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
ст.203, ст.204, ч.ч.1, 3 ст.215 Цивільного
кодексу України, ст. ст. ст.33, ст.49, ст. 86
Господарського процесуального кодексу
України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про
визнання недійсним договору на
організацію проведення аукціону з
продажу майна банкрута - ПВНЗ
"Західноукраїнський
економіко-правничий університет" від
05.02.14 відмовити.

Повернути заявнику - ОСОБА_1 (АДРЕСА_3,
76018) з Державного бюджету України 609
(шістсот дев'ять) гривень 00 коп.
судового збору, сплаченого згідно
квитанції №16469.411.1 від 19.09.14, та 615
(шістсот п'ятнадцять) гривень 00 коп.,
сплаченого згідно квитанції №1745
від 17.12.2014 через термінал TS 208918.

Суддя
Кобрин О. М.

Дану ухвалу направити:

- кредитору боржника - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
76000);

- боржнику
(вул.Мельничука,14,16,Івано-Франківськ,76016
);

- ліквідатору Ловасу В.О. (АДРЕСА_2, 76000);

- Івано-Франківській аграрній товарній
біржі (вул.Василіянок, 62, А/оф.1,
м.Івано-Франківськ, 76019).

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Кобрин О. М. 24.12.14