Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного
акціонерного товариства "Європейський
газовий банк" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "АНТАЛІЯ
ПЛЮС" про
стягнення 3 504 745,03 дол. США, що
еквівалентно 45 242 028,11 грн.
Суддя Стасюк С.В.
Представники сторін:
від позивача Машківський В.А. (дов. №
241-юр від 17.11.2014 року)від відповідача не
Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 18 грудня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Публічне акціонерне товариство
"Європейський газовий банк" (надалі по
тексту - позивач) звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "АНТАЛІЯ ПЛЮС" (надалі
по тексту - відповідач) про стягнення 3
504 745,03 дол. США, що еквівалентно 45 242 028,11
Також, позивач просив суд накласти
арешт на грошові кошти Товариства з
обмеженою відповідальністю "АНТАЛІЯ
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.10.2014 року порушено
призначено справу до розгляду на 02.12.2014
Представник відповідача в судове
засідання 02.12.2014 року не з'явився,
вимоги ухвали суду від 24.10.2014 року не
виконав, письмового відзиву на позов не
надав, про причини своєї неявки суд не
повідомив, про дату та час слухання
справи повідомлявся належним чином.
У судовому засіданні 02.12.2014 року
представник позивача надав документи
на часткове виконання вимог ухвали
суду.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.12.2014 року розгляд справи
було відкладено на 18.12.2014 року.
Розглянувши вимогу Публічного
акціонерного товариства "Європейський
газовий банк" про накладення арешту на
грошові кошти відповідача, суд оцінює
її як заяву щодо заходів забезпечення
позову та відхиляє її, виходячи з
Відповідно до статті 66 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити, передбачених статтею 67
цього Кодексу, заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.
Таким чином, вжиття заходів до
забезпечення позову є правом суду.
Згідно з частиною 1 статті 67
Господарського процесуального кодексу
України, позов забезпечується, зокрема,
накладанням арешту на майно або
грошові суми, що належать
Умовою застосування заходів до
забезпечення позову є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
Заходи до забезпечення позову
застосовуються господарським судом як
гарантія реального виконання рішення
суду.
Відповідно до пункту 1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 16 від 26.12.2011 року "Про деякі
питання практики застосування заходів
щодо забезпечення позову" особа, яка
подала заяву про забезпечення позову,
повинна обґрунтувати причини
звернення із заявою про забезпечення
позову. З цією метою та з урахуванням
загальних вимог, передбачених статтею
33 Господарського процесуального
кодексу України, обов'язковим є подання
доказів наявності фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного заходу до забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням:
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову; імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення
господарського суду в разі невжиття
таких заходів; запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
осіб, що не є учасниками даного
судового процесу.
Умовою застосування заходів до
забезпечення позову за вимогами
майнового характеру є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення. Отже, найдоцільніше
вирішувати питання забезпечення
позову на стадії попередньої
підготовки справи до розгляду (стаття 65
Господарського процесуального кодексу
України). Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви (пункт 3 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 16 від 26.12.2011 року "Про деякі
питання практики застосування заходів
щодо забезпечення позову").
При цьому доказів того, що існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
позивач суду не надав.

За таких обставин суд не вбачає підстав
для задоволення заяви про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
грошові кошти, що належать відповідачу.

Представник позивача у судовому
засіданні 18.12.2014 року представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання 18.12.2014 року повторно не
з'явився, вимоги ухвали суду у справі №
910/23079/14 не виконав, письмового відзиву
на позов не надав, про причини своєї
неявки суд не повідомив.

Місцезнаходження відповідача за
адресою: 04073, м. Київ, вул. Московський
проспект, буд. 16, оф. 406, на яку було
відправлено ухвали суду вказана в
позові та підтверджується спеціальним
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців.

Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до пункту 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
розпочинаючи судовий розгляд, суддя
має встановити, чи повідомлені про час
і місце цього розгляду особи, які
беруть участь у справі, але не з'явилися
у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87
Господарського процесуального кодексу
України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Факт належного повідомлення
відповідача про час та місце судового
засідання підтверджується підписами
уповноважених осіб Товариства з
обмеженою відповідальністю "АНТАЛІЯ
ПЛЮС" на рекомендованих повідомленнях
про вручення поштових відправлень.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

11.01.2012 року між Публічним акціонерним
товариством "Європейський газовий
банк" (банк) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "АНТАЛІЯ ПЛЮС"
(позичальник) було укладено Кредитний
договір № 504-110112 (надалі по тексту -
Кредитний договір), за умовами якого
банк відкриває позичальнику
відновлювальну кредитну лінію з
загальним лімітом 2600000,00 (два мільйони
шістсот тисяч) доларів США 00 центів на
строк з 11.01.2012 року по 09.12. 2013 року зі
сплатою 18 % річних.

03.03.2012 року між сторонами був укладений
Договір про внесення змін до
Кредитного договору, яким сторони
встановили строк сплати процентів по
Кредитному договору за лютий 2012 року по
30 березня 2012 року включно.

04.04.2012 року між сторонами був укладений
Договір про внесення змін до
Кредитного договору, яким сторони
встановили строк сплати процентів - з
1-го по 25- число місяця, наступного за
місяцем користування кредитом, а також
в день закінчення строку, на який
надано кредит, у відповідності до
пункту 1.3. Договору, в день дострокового
погашення заборгованості, або в день
дострокового розірвання Договору.

25.07.2012 року між сторонами був укладений
Договір про внесення змін до
Кредитного договору, згідно з яким
сторони встановили строк сплати
процентів по Кредитному договору за
червень 2012 року по 27 серпня 2012 року
включно.

30.11.2012 року між сторонами був укладений
Договір про внесення змін до
Кредитного договору яким була
встановлена процентна ставка за
користування коштами в розмірі:

- 18% річних по 30.11.2012 року включно;

- 20 % річних з 01.12.2012 року.

28.12.2012 року між сторонами був укладений
Договір про внесення змін до
Кредитного договору, яким сторони
погодили встановити комісію за
резервування кредитної лінії та
обслуговування кредитної
заборгованості за 2012 рік в розмірі 2 000
000,00 (два мільйони) гривень 00 копійок, а
строк її сплати встановлено по 29.12.2012
року включно.

28.12.2012 року між сторонами був укладений
Договір про внесення змін до
Кредитного договору яким встановлено
строк надання кредиту по 26.12.2013 року,
якщо інший термін повернення кредиту
не встановлений договором про внесення
змін до Кредитного договору або не
визначений у відповідності до умов
розділу IV Кредитного договору.

22.02.2013 року між сторонами був укладений
Договір про внесення змін до
Кредитного договору, яким позичальнику
встановлено відновлювальну відкличну
кредитну лінію в розмірі 3 276 283,00 (три
мільйони двісті сімдесят шість тисяч
двісті вісімдесят три) долари США 00
центів.

26.12.2013 року між сторонами був укладений
Договір про внесення змін до
Кредитного договору, згідно якого
Кредитний договір був укладений у
новій редакції та встановлено строк
повернення кредиту по 23 грудня 2014 року
включно.

17.03.2014 року між сторонами був укладений
Договір про внесення змін до
Кредитного договору, згідно якого
встановлено графік погашення кредиту
та строк повернення кредиту по 24.03.2015
року включно.

10.04.2014 року між сторонами був укладений
Договір про внесення змін до
Кредитного договору, згідно якого
позичальник за резервування та
обслуговування кредитної лінії за
квітень 2014 року сплачує Банку по 12.05.2014
року (включно) комісію в розмірі 5 306 000,00
(п'ять мільйонів триста шість тисяч)
гривень 00 копійок.

30.04.2014 року між сторонами був укладений
Договір про внесення змін до
Кредитного договору, з моменту
укладення якого втрачає чинність
Договір про внесення змін від 10.04.2014
року до Кредитного договору.

06.05.2014 року між сторонами був укладений
Договір про внесення змін до
Кредитного договору, згідно якого
позичальник за резервування та
обслуговування кредитної лінії за
травень 2014 року сплачує банку по 10.06.2014
року (включно) комісію в розмірі 5 300 000,00
(п'ять мільйонів триста тисяч) гривень 00
копійок.

30.05.2014 року був укладений Договір про
внесення змін до Кредитного договору №
504-110112 від 11 січня 2012 року, з моменту
укладення якого втрачає чинність
Договір про внесення змін від 06.05.2014
року до Кредитного договору.

03.06.2014 року між сторонами був укладений
Договір про внесення змін до
Кредитного договору, згідно якого
позичальник за резервування та
обслуговування кредитної лінії за
червень 2014 року сплачує Банку по 10.07.2014
року (включно) комісію в розмірі 5 270 000,00
(п'ять мільйонів двісті сімдесят тисяч)
гривень 00 копійок.

03.07.2014 року між сторонами був укладений
Договір про внесення змін до
Кредитного договору, з моменту
укладення якого втрачає чинність
Договір про внесення змін від 03.06.2014
року до Кредитного договору.

На виконання умов Кредитного договору
позивач відкрив відповідачу кредитну
лінію на суму 3 276 283,00 (три мільйони
двісті сімдесят шість тисяч двісті
вісімдесят три) долари США 00 центів, що
підтверджується виписками з
банківського рахунку позивача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю "АНТАЛІЯ ПЛЮС"
допустило порушення своїх зобов'язань
по сплаті кредиту та процентів за
користування кредитними коштами.

Пунктом 6.1. Кредитного договору сторони
погодили, що у випадку порушення
позичальником зобов'язань за
Договором, банк має право відмовитись
від виконання своїх зобов'язань та/або
вимагати дострокового виконання
зобов'язань за цим Договором та/або
розірвати цей Договір, при цьому
позичальник зобов'язаний відшкодувати
банку завдані збитки, погасити кредит,
сплативши проценти та комісії, а також
сплатити штрафні санкції, пеню та інші
витрати, понесені банком за Договором.

Зважаючи на вищенаведене, беручи до
уваги право банку на дострокове
повернення кредиту, внаслідок
порушення відповідачем строків
повернення кредитних коштів за
Кредитним договором, позивач просить
суд стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "АНТАЛІЯ ПЛЮС"
заборгованість у розмірі 3 504 745 (три
мільйони п'ятсот чотири тисячі сімсот
сорок п'ять) доларів США 03 центи, що в
еквіваленті за курсом НБУ станом на
29.09.2014 року складає 45 242 028 (сорок п'ять
мільйонів двісті сорок дві тисячі
сімсот двадцять вісім) грн. 11 коп., яка
складається з:

- непогашена строкова
заборгованість по основній сумі
кредиту складає: 2 700 000 (два мільйони
сімсот тисяч) доларів США 00 центів, що в
еквіваленті за курсом НБУ станом на
29.09.2014 року складає 34 853 741 (тридцять
чотири мільйони вісімсот п'ятдесят три
тисячі сімсот сорок одна) грн. 10 коп.

- прострочена заборгованість по
основній сумі кредиту складає: 576 283
(п'ятсот сімдесят шість тисяч двісті
вісімдесят три) долари США 00 центів, що
в еквіваленті за курсом НБУ станом на
29.09.2014 року складає 7 439 117 (сім мільйонів
чотириста тридцять дев'ять тисяч сто
сімнадцять) грн. 96 коп.

- прострочена заборгованість по
процентах складає: 201 491 (двісті одна
тисяча чотириста дев'яносто один) долар
США 42 центи, що в еквіваленті за курсом
НБУ станом на 29.09.2014 року складає 2 601 011
(два мільйони шістсот одна тисяча
одинадцять) грн. 03 коп.

- сума нарахованої пені за
несвоєчасне повернення основної суми
кредиту складає: 20 434 (двадцять тисяч
чотириста тридцять чотири) долари США 08
центів, що в еквіваленті за курсом НБУ
станом на 29.09.2014 року складає 263 779
(двісті шістдесят три тисячі сімсот
сімдесят дев'ять) грн. 31 коп.

- сума нарахованої пені за
несвоєчасну сплату процентів складає:
6536,53 (шість тисяч п'ятсот тридцять
шість) доларів США 53 центи, що в
еквіваленті за курсом НБУ станом на
29.09.2014 року складає 84 378 (вісімдесят
чотири тисячі триста сімдесят вісім)
грн. 71 коп.

Відповідач не скористався своїм
процесуальним правом, передбаченим
статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України, на
подання відзиву на позов, жодних
заперечень на спростування наведених
позивачем обставин суду не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язаннями є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитор) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що однією
із підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами згідно зі статтею 629
Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що між сторонами
укладено договір кредиту № 39-2063/11, за
умовами якого позивач надав
відповідачу грошові кошти у сумі 3 276 283
(три мільйони двісті сімдесят шість
тисяч двісті вісімдесят три) долари США
00 центів, з виплатою 18% річних по 30.11.2012
року включно; 20 % річних з 01.12.2012 року з
кінцевим строком погашення кредиту не
пізніше 24.03.2015 року.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України
визначено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 2
Цивільного кодексу України, якщо інше
не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

З наявних у матеріалах справи
банківських виписок по особовому
рахунку відповідача вбачається, що
позивач (банк) свої зобов'язання за
Кредитним договором в частині надання
кредитних коштів на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю "АНТАЛІЯ
ПЛЮС" виконав належним чином.

Відповідно до Узагальнюючої
податкової консультації щодо
використання банківських виписок як
первинних документів, затвердженої
Наказом Державної податкової служби
України 05.07.2012 року № 583, первинним
документом вважається документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу господарська операція -
дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів,
що є регістрами аналітичного обліку,
вміщують записи про операції,
здійснені протягом операційного дня,
та є підтвердженням виконаних за день
операцій і призначаються для видачі
або відсилання клієнту. Порядок,
періодичність друкування та форма
надання виписок (у паперовій чи
електронній формі) із особових
рахунків клієнтів обумовлюються
договором банківського рахунку, що
укладається між банком і клієнтом під
час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, додані
позивачем до позовної заяви банківські
виписки по особовому рахунку
відповідача є первинними документами,
відтак, приймаються до уваги судом в
якості належних та допустимих доказів
в розумінні статті 33-34 Господарського
процесуального кодексу

У свою чергу, нормами статей 1049, 1050
Цивільного кодексу України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому.

Згідно з пунктом 1.2. Кредитного
договору в редакції Договору про
внесення змін до Кредитного договору
від 17.03.2014 року кредит надається на
строк до 24.03.2015 року (включно).

Судом встановлено та не спростовано
відповідачем, що останній допустив
порушення своїх зобов'язань по сплаті
кредиту за Кредитним договором,
внаслідок чого, позивач, у
відповідності до приписів чинного
законодавства та пункту 6.1. Кредитного
договору отримав право на дострокове
повернення кредиту відповідачем.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України, відповідно до яких
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Приймаючи до уваги те, що факт
наявності боргу у відповідача перед
позивачем в частині непогашеної
строкової заборгованості по основній
сумі кредиту у розмірі 2 700 000 (два
мільйони сімсот тисяч) доларів США 00
центів, що в еквіваленті за курсом НБУ
станом на 29.09.2014 року складає 34 853 741
(тридцять чотири мільйони вісімсот
п'ятдесят три тисячі сімсот сорок одна)
грн. 10 коп. та простроченої
заборгованості по основній сумі
кредиту у розмірі 576 283 (п'ятсот сімдесят
шість тисяч двісті вісімдесят три)
долари США 00 центів, що в еквіваленті за
курсом НБУ станом на 29.09.2014 року складає
7 439 117 (сім мільйонів чотириста тридцять
дев'ять тисяч сто сімнадцять) грн. 96
коп., належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем, в порядку статей 4-3, 33
Господарського процесуального
кодексу України не спростований суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства "Європейський газовий банк"
в цій частині є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 536 Цивільного кодексу України
встановлено, що за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного
кодексу України передбачено, що розмір
процентів та порядок їх сплати за
договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Згідно з пунктом 1.4.1. Кредитного
договору в редакції Договору про
внесення змін від 30.11.2012 року, за
користування кредитними коштами у
межах встановленого строку
кредитування процентна ставка
встановлюється в розмірі: 18% річних по
30.11.2012 року включно; 20 % річних з 01.12.2012
року.

Відтак, обґрунтованими є позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства "Європейський газовий банк"
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "АНТАЛІЯ ПЛЮС"
простроченої заборгованості по
процентах у розмірі 201 491 (двісті одна
тисяча чотириста дев'яносто один) долар
США 42 центи, що в еквіваленті за курсом
НБУ станом на 29.09.2014 року складає 2 601 011
(два мільйони шістсот одна тисяча
одинадцять) грн. 03 коп.

Згідно з частинами 1, 2 статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (частина 1 статті 230
Господарського кодексу України).

Пунктом 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено що,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Згідно з пунктом 1 статті 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Частина 6 статті 232 Господарського
кодексу України передбачає, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочу платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.2 Кредитного договору сторони
погодили, що за порушення строків
повернення кредитних коштів та/або
сплати процентів та комісій за
користування кредитними коштами
позичальник зобов'язаний сплатити
банку пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період
за який стягується пеня за кожен день
прострочки.

Дії відповідача є порушенням вимог
Договору, що є підставою для
застосування відповідальності за
умовами Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України та
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

Таким чином, встановивши прострочення
відповідача за Договором, приймаючи до
уваги пункт 6.2. Кредитного договору,
перевіривши наданий позивачем
розрахунок, суд приходить до висновку
про задоволення вимог позивача про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "АНТАЛІЯ ПЛЮС" пені за
несвоєчасне повернення основної суми
кредиту у розмірі 20 434 (двадцять тисяч
чотириста тридцять чотири) долари США 08
центів, що в еквіваленті за курсом НБУ
станом на 29.09.2014 року складає 263 779
(двісті шістдесят три тисячі сімсот
сімдесят дев'ять) грн. 31 коп. та пені
нарахованої за несвоєчасну сплату
процентів у розмірі 6 536,53 (шість тисяч
п'ятсот тридцять шість) доларів США 53
центи, що в еквіваленті за курсом НБУ
станом на 29.09.2014 року складає 84 378
(вісімдесят чотири тисячі триста
сімдесят вісім) грн. 71 коп.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (стаття 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Зважаючи на вищенаведене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства "Європейський газовий банк"
є такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд приймає до уваги, що
відповідно до пункту 22 частини 1 статті
5 Закону України "Про судовий збір"
уповноважена особа Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб звільняється від
сплати судового збору у справах,
пов'язаних із здійсненням тимчасової
адміністрації та ліквідації банку.

Постановою Національного банку
України від 16.07.2014 року № 424 прийнято
рішення "Про віднесення Публічного
акціонерного товариства "Європейський
газовий банк" до категорії
несплатоспроможних".

Виконавчою дирекцією фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
прийнято рішення від 16.07.2014 року № 57
розпочати з 17.07.2014 року процедуру
виведення Публічного акціонерного
товариства "Європейський газовий банк"
з ринку шляхом запровадження в ньому
тимчасової адміністрації.

Відповідно до статті 4 Закону України
"Про судовий збір" судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4
Закону України "Про судовий збір", за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
ставка судового збору встановлюється в
розмірі 2 відсотків ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальної заробітної плати
у місячному розмірі.

Частиною 3 статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судовий збір, від
сплати якого позивач у встановленому
порядку звільнений, стягується з
відповідача в доход бюджету
пропорційно розміру задоволених вимог,
якщо відповідач не звільнений від
сплати судового збору.

Враховуючи те, що ціна позову становить
3 504 745,03 дол. США, що еквівалентно 45 242
028,11 грн., стягненню з відповідача в
доход Державного бюджету України
підлягає сума судового збору у розмірі
73 080,00 грн.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
статтями 4, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "АНТАЛІЯ ПЛЮС" (04073,
м. Київ, пр. Московський, буд. 16, оф. 406,
) на користь Публічного
акціонерного товариства "Європейський
газовий банк" (04073, м. Київ, пр.
Московський, 16, )
непогашену строкову заборгованість по
основній сумі кредиту у розмірі 2 700 000
(два мільйони сімсот тисяч) доларів США
00 центів, що за офіційним курсом долара
США до гривні станом на 29.09.2014 року
встановленим Національним банком
України становить 34 853 741 (тридцять
чотири мільйони вісімсот п'ятдесят три
тисячі сімсот сорок одна) грн. 10 коп.,
прострочену заборгованість по
основній сумі кредиту у розмірі 576 283
(п'ятсот сімдесят шість тисяч двісті
вісімдесят три) долари США 00 центів, що
за офіційним курсом долара США до
гривні станом на 29.09.2014 року
встановленим Національним банком
України становить 7 439 117 (сім мільйонів
чотириста тридцять дев'ять тисяч сто
сімнадцять) грн. 96 коп., прострочену
заборгованість по процентах у розмірі
201 491 (двісті одна тисяча чотириста
дев'яносто один) долар США 42 центи, що за
офіційним курсом долара США до гривні
станом на 29.09.2014 року встановленим
Національним банком України становить
2 601 011 (два мільйони шістсот одна тисяча
одинадцять) грн. 03 коп., суму
нарахованої пені за несвоєчасне
повернення основної суми кредиту у
розмірі 20 434 (двадцять тисяч чотириста
тридцять чотири) долари США 08 центів, що
за офіційним курсом долара США до
гривні станом на 29.09.2014 року
встановленим Національним банком
України становить 263 779 (двісті
шістдесят три тисячі сімсот сімдесят
дев'ять) грн. 31 коп., суму нарахованої
пені за несвоєчасну сплату процентів у
розмірі 6536,53 (шість тисяч п'ятсот
тридцять шість) доларів США 53 центи, що
за офіційним курсом долара США до
гривні станом на 29.09.2014 року
встановленим Національним банком
України становить 84 378 (вісімдесят
чотири тисячі триста сімдесят вісім)
грн. 71 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "АНТАЛІЯ ПЛЮС" (04073, м.
Київ, пр. Московський, буд. 16, оф. 406, ) в доход Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 73 080
(сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00
коп.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 23.12.2014 року

Суддя
С.В.
Стасюк