РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/22740/14 09.12.14

за позовом Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна»

вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070

в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Тех Сервіс Моторс»

вул. А. Туполєва, 8, м. Київ, 03062

до відповідача Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (вул. Електриків, 29-А, м. Київ, 04176

про відшкодування 49490,00 грн. в порядку регресу

Суддя Селівон А.М.

представники сторін:

від позивача: Кищук А.В. - представник, дов. б/н від 20.08.14 р.

від відповідача: Скоповська Х.М. - пров. юрисконсульт, дов. № 507 від 20.05.14 р.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна» в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Тех Сервіс Моторс» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення в порядку регресу виплаченого позивачем страхового відшкодування в розмірі 50000,00 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на той факт, що виплативши страхувальнику відповідно до Договору страхування автотранспорту №CAS0018770 від 24.01.2013 р. страхове відшкодування в розмірі 70744,81 грн., позивач набув згідно статей 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» права зворотної вимоги до відповідальної за заподіяний збиток особи, якою є відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності винної у вчиненні ДТП особи та який зобов'язаний відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувати позивачу понесені збитки в розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.10.14 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/22740/14 та призначено справу до розгляду на 04.11.14 р..

У судові засідання 04.11.14 р., 18.11.14 р. та 09.12.14 р. з'явився уповноважений представник позивача.

В судове засідання 04.11.14 р. представник відповідача не з'явився, з'явившись в судові засідання 18.11.14 р. та 09.12.14 р..

Ухвалами господарського суду від 04.11.14 р. та 18.11.14 р. розгляд справи відкладався на 18.11.14 р. та 09.12.14 р. відповідно.

До початку судового засідання 18.11.14 р. через канцелярію суду позивачем подані письмові пояснення №R.L16190 від 05.11.2014, в яких суд повідомлено про те, що виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем у відповідності до умов пункту 1.3. договору страхування автотранспорту №CAS0018770 від 24.01.13 р., укладеного між позивачем та страхувальником - ТОВ «Інтерагроінвест», згідно з яким при розрахунку страхового відшкодування враховується вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, визначена на підставі рахунку-фактури СТО. Крім того, позивачем зазначено, що ним було погоджено суму відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номер АІ2200ВЕ, вказану в рахунку товариства з обмеженою відповідальністю «Автоком» №КР-0000858 від 12.11.13 р., оскільки останній є офіційним дилером автомобілів марки «Hyundai» в Україні.

Письмові пояснення разом з доданими до нього документами долучено судом до матеріалів справи.

Крім того, до початку судового засідання 18.11.14 р. позивачем через канцелярію суду подана заява №R.L16190 від 05.11.14 р. про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування з вирахуванням розміру франшизи згідно Полісу №АС/6582720 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що становить 49490,00 грн. (50 000,00 грн. - франшиза 510,00 грн.).

В судовому засіданні 18.11.14 р. представником відповідача у судовому засіданні подано суду відзив на позовну заяву №7774 від 14.11.14 р., в якому відповідач просить визнати позовні вимоги в сумі 37517,73 грн., відмовивши в іншій частині.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на статті 12, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та виконаний на замовлення відповідача звіт незалежної експертизи №5280 від 17.04.14 р. щодо визначення вартості матеріального збитку, згідно якого розмір завданого страхувальнику позивача матеріального збитку становить 38027,73 грн.. Відповідно належна до виплати сума страхового відшкодування з вирахуванням франшизи згідно Полісу №АС/6582720 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів становить 37517,73 грн.

Відзив на позовну заяву разом з доданими до нього документами судом долучено до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва 18.11.14 р. заяву приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна» №R.L16190 від 05.11.2014 про зменшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду.

В судовому засіданні 09.12.14 р. представником позивача подані письмові пояснення № R.L16190 від 05.12.14 р., в яких позивач посилаючись на п.п. 5.1, 8.5, 8.5.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів просить суд не приймати до уваги методичний та оціночний підхід, викладений у наданому відповідачем звіт № 5280 від 17.0.414 р. та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Документи, витребувані ухвалами суду від 04.11.14 р., 18.11.14 р. та 09.12.14 р. представниками сторін надані не в повному обсязі.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання сторонами суду не надано.

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

При цьому, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача та відповідача в судовому засіданні повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

В судовому засіданні 09.12.14 р. уповноважений представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

Уповноважений представник відповідача в судовому засіданні 09.12.14 р. підтримав заперечення проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву, та визнав позовні вимоги частково.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

24 січня 2013 р. між Приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна» (Страховик за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» (Страхувальник за договором) укладено Договір страхування автотранспорту/Сертифікат №CAS0018770 (далі - Договір), об'єктом страхування якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном - транспортним засобом «Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номер АІ2200ВЕ, 2011 року випуску. Розділом 1 Договору Страхове покриття визначене як «Збиток чи шкода» Франшиза за розділом 1 «Збиток чи шкода» Договору 1 000,00 грн. (розділ 7 Договору). Строк дії Договору визначений з 01.02.2013 р. по 31.01.2014 р. (розділ 2 Договору).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».

Відповідно до визначення частини 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття «договір страхування» містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 981 Цивільного кодексу України та частини 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

За змістом пункту 3 частини 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» до обов'язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання; а страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

08 листопада 2011 р. на дорозі Р-18 Житомир-Попільня-Сквира-Володарка-Ставище 158 км 300м відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки «Renault Master», державний реєстраційний номер АА3775ОМ, що належить на праві власності Добровольському Костянтину Володимировичу, під керуванням громадянина Сиченко Ярослава Михайловича, та транспортного засобу марки «Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номер АІ2200ВЕ, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест», під керуванням громадянина Дабіжа Віктора Миколайовича, в результаті якої автомобілі отримали механічні ушкодження.

Факт ДТП підтверджується довідкою №9298377 про дорожньо-транспортну пригоду, видана відділом ДАІ Ставищанського РВГУ МВС України в Київській області, копія якої долучена до матеріалів справи.

В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в Приватному акціонерному товаристві з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна» автомобіль «Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номер АІ2200ВЕ.

Згідно складеного суб'єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «ІТС Моторс» з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyundai Santa Fe» державний реєстраційний номер АІ2200ВЕ в результаті його пошкодження в ДТП за результатами проведеного експертного автотоварознавчого дослідження звіту №113-11-13., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номер АІ2200ВЕ, складає 71548,18 грн..

Відповідно до частини 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до умов пункту 10.2. Договору страховик зобов'язується протягом 2 (двох) робочих днів, як тільки йому стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів, необхідних для своєчасної виплати страхувальнику страхового відшкодування, а саме - надіслати страхувальнику форму заяви про настання страхового випадку.

21.11.2013 страхувальник - ТОВ «Інтерагроінвест» звернулось до ПАТ з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна» із заявою про настання страхового випадку по страхуванню автомобіля та відповідальності автовласників.

Пунктом 10.4. Договору визначено, що страховик протягом 14 календарних днів після одержання всіх необхідних та належним чином оформлених документів повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у такій виплаті та оформити страховий акт (Акт-реліз).

Оскільки вищезазначена дорожньо-транспортна пригода визнана позивачем страховим випадком, з її настанням у позивача виник обов'язок виплатити страхувальнику страхове відшкодування у відповідності до п.3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України, яким передбачений обов'язок страховика у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Зокрема, відповідно до положень пункту 10.5. Договору після оформлення страхового акту (Акту-релізу) про сплату страхового відшкодування страховик сплачує страхувальнику (або іншій відповідній особі) страхове відшкодування протягом 7 (семи) робочих днів, якщо інше не було погоджено сторонами, та за вимогою одержувача страхового відшкодування, надає останньому копію такого Акту-релізу.

Приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна» зазначену подію визнано страховою та розраховано суму страхового відшкодування.

Як свідчать матеріали справи, згідно складеного страхового акту № від 21.11.2013 р. страховиком - Приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна» визначено належну до сплати страхувальнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» суму страхового відшкодування - 70744,81 грн., яка становить різницю між визначеною у рахунку-фактурі ТОВ «Автоком кузовний ремонт» №КР-0000858 від 12.11.2013 р. вартістю матеріалів та відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля - 71744,81 грн. та франшизою за договором страхування автотранспорту №CAS0018770 від 24.01.2013 - 1000,00 грн. (71744,81 грн. - 1000,00 грн. = 70744,81 грн.).

Приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна» у відповідності до умов Договору страхування автотранспорту №CAS0018770 від 24.01.2013 р. сума страхового відшкодування в розмірі 70744,81 грн. була перерахована на розрахунковий рахунок СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоком кузовний ремонт», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 00027277 від 21.11.2013 р..

Заперечень щодо факту виплати страхового відшкодування за Договором у вказаному розмірі відповідачем суду не надано.

Як вбачається із матеріалів справи, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання ПАТ з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна» умов Договору відсутні.

Отже, позивачем фактично здійснено виплату страхувальнику товариству з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» страхового відшкодування в розмірі 70744,81 грн. безпосередньо виконавцю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номер АІ2200ВЕ, товариству з обмеженою відповідальністю «Автоком кузовний ремонт», що підтверджується платіжним дорученням №00027277 від 21.11.2013 на суму 70 744,81 грн.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 ст. 1187 ЦК України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 1 ст. 1187 ЦК України).

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Відповідно до частини 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення: протиправної поведінки; збитків та їх розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Постановою Подільського районного суду міста Києва у справі №758/15592/13-п від 19.12.2013 про адміністративне правопорушення гр. Сиченка Ярослава Михайловича визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення на користь держави штрафу в розмірі 340,00 грн.

З огляду на вищевикладене, в момент виплати страхового відшкодування до позивача - ПАТ з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна» як до страховика перейшло право вимоги до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу «Renault Master», державний реєстраційний номер АА3775ОМ, винного у вчиненні ДТП - громадянина Сиченка Ярослава Михайловича, відповідальність якого застрахована відповідачем.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно пункту 9 частини 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судом встановлено, що станом на дату вчинення ДТП 08.11.2013р. цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Renault Master», державний реєстраційний номер АА3775ОМ за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником - Добровольським Костянтином Володимировичем в ПАТ «Страхова компанія «Країна» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №6582720. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50000,00 грн., франшиза - 510,00 грн. Згідно п. 3 вказаного Полісу встановлений з 10 вересня 2013 р. до 09 вересня 2014 р. включно.

За змістом п.2 даного Полісу страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно змістом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є саме страхування ризиків страхувальника перед особами, яким заподіяно збитки з метою захисту майнових інтересів страхувальників. Такою особою в даному випадку є позивач - приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна», до якого перейшло право вимоги від потерпілого - товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» за договором страхування автотранспорту №CAS0018770 від 24.01.2013.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За таких обставин судом встановлено факт настання страхового випадку за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №6582720, відповідно страховик - публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» має відповідати за спричинену матеріальну шкоду, завдану транспортному засобу «Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номер АІ2200ВЕ, в межах ліміту відповідальності, визначеному полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №6582720.

З метою досудового врегулювання спору, позивач, в особі товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Тех Сервіс Моторс», якє діє на підставі Договору доручення №1 від 01.08.2013, звернувся до відповідача з регресною вимогою №R/L16190 від 27.01.2014 р. щодо перерахування суми компенсації витрат (страхового відшкодування) в розмірі 70744,81 грн. Факт отримання 06.02.14 р. вказаної вимоги відповідачем підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 08.

При цьому, доказів надання відповідачем обґрунтованої відповіді на зазначену вимогу або задоволення її та сплати позивачу грошових коштів відповідачем суду не подано.

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Нормою ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Розмір оціненої шкоди з врахуванням фізичного зносу, завданої автомобілю «Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номер АІ2200ВЕ, 2011 року випуску, визначено суб'єктом оціночної діяльності у звіті про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодження транспортного засобу №113-11-13 від 12.11.2013 в розмірі 71548,18 грн.

Відповідач, посилаючись на ст.ст. 12, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та звіт №5280 від 17.04.2014 р. про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Hyundai Santa Fe, проти позовних вимог позивача заперечує та визнає вимоги в частині відшкодування 37517,73 грн. (38027,73 грн. - франшиза 510,00 грн.). В основу заперечень відповідача покладено твердження про те, що єдиним належним доказом розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди є звіт № 5280 від 17.04.2014 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу Hyundai Santa Fe державний номер АІ2200ВЕ, виконаний оцінювачем ТОВ «Експертум-АВЕ» Стрілець А.В., згідно якого розмір матеріального збитку, завданий страхувальнику позивача, становить 38027,73 грн..

Щодо заперечень відповідача про необґрунтованість розміру суми страхової виплати суд зазначає, що як вбачається зі змісту наведених норм Закону, обов'язки, пов'язані з оцінкою шкоди, стосуються саме страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, у даному випадку - на відповідача. Однак, правовідносини, що виникли між позивачем та ТОВ «Інтерагроінест» на підставі укладеного між ними договору страхування автотранспорту №CAS0018770 від 24.01.13 р. відносяться до добровільного страхування. Відтак, при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, позивач не повинен був керуватися нормами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» з огляду на наявність укладеного між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» договору добровільного страхування.

Згідно з частиною 4 ст. 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Чинне законодавство про страхування не покладає на страховика за договором добровільного страхування майна обов'язок доводити розмір збитків виключно шляхом проведення його оцінки відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а згідно з частиною 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Більше того, норма частиною 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», яка передбачає випадки обов'язкового проведення оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, не покладає обов'язку з оцінки майна на страховика за договором добровільного страхування.

В свою чергу, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює не спірні правовідносини у даній справі, а правовідносини, у яких обов'язок проведення професійної оцінки встановлюється для відповідача саме у разі виконання ним зобов'язання відшкодувати шкоду потерпілій особі, взятого за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Вищого господарського суду України від 23.08.2011р. у справі № 42/92, від 07.08.2012р. у справі № 2/22, від 01.03.2011р. у справі № 47/372 звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Крім того, листом Верховним Судом України від 19.07.11 р. роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відтак, правомірним є визначення позивачем розміру страхового відшкодування на підставі рахунку-фактури товариства з обмеженою відповідальністю «Автоком кузовний ремонт» №КР-0000858 від 12.11.2013.

Таким чином, наявність страхового акту № від 21.11.2013, рахунку-фактури №КР-0000858 від 12.11.2013 та платіжного доручення №00027277 від 21.11.2013 на суму 70 744,81 грн. є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Враховуючи визначений спеціальним порядок здійснення відшкодування шкоди Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №6582720, які регламентують зобов'язання відповідача у спірних відносинах, відмінний від порядку відшкодування шкоди, передбаченого Законом України «Про страхування» та договором страхування автотранспорту, які регламентують зобов'язання позивача, та те що умовами полісу серії АС №6582720 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів франшиза визначена в розмірі 510,00 грн., то матеріальна шкода, що підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу становить 49490,00 грн.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу. При цьому відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження виконання зобов'язання, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору страхування автотранспорту/Сертифікату №CAS0018770 від 24.01.13 р. та Полісу № АС/6582720 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів суду не надано.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати позивачу в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку, та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 49490,00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу підлягає задоволенню.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 124, 129 Конституції України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, ст. 354 Господарського кодексу України, статтями 4-2, 4-3, 22, 32, 33, 34, 49, 69, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (04176, м. Київ, вул. Електриків, буд. 29-А, ) на користь Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ) 49490,00 грн. (сорок дев'ять тисяч чотириста дев'яносто гривень нуль копійок) страхового відшкодування та 1827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складений та підписаний 15 грудня 2014 року.

Суддя А. М. Селівон