ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року Справа № 910/104/2013 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Головуючого судді:Губенко
Н.М.,суддів:Барицької Т.Л., Картере
В.І.,розглянувши касаційну
скаргуПриватного акціонерного
товариства "Автомобільна група
"ВІПОС"на постанову Київського
апеляційного господарського суду від
06.11.2014за скаргами Приватного
акціонерного товариства "Автомобільна
група "ВІПОС"на дії Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України у
справі№910/104/2013 господарського суду
міста Києваза позовомПублічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль"доПриватного акціонерного
товариства "Автомобільна група
"ВІПОС"про стягнення заборгованості за
Генеральною кредитною угодою від 06.03.2002
в судовому засіданні взяли участь
представники:

- позивача Петрук Я.Ю.;

- відповідача Єсипчук І.В.;

- ДВС України повідомлений, але не
з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.09.2014 у справі №910/104/2013
(судді:Бойко Р.В., Босий Р.В., Пригунова
А.Б.) скарги Приватного акціонерного
товариства "Автомобільна група "ВІПОС"
(надалі ПАТ "АГ "Віпос") від 14.07.2014, 21.07.2014,
19.08.2014 на дії Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України (надалі ВДВС) задоволені
частково; визнано недійсною постанову
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про відкриття виконавчого провадження
від16.06.2014 ВП №43700110 в частині відкриття
провадження зі стягнення
заборгованості в межах суми, що
перевищує 616 000,00 євро, що становить
еквівалент 6 649 412,00 грн.; визнано
недійсною постанову старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 16.06.2014
ВП №43700110 в частині накладення арешту
на майно боржника в межах суми, що
перевищує 616 000,00 євро, що становить
еквівалент 6 649 412,00 грн.; визнано
недійсною постанову головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про арешт коштів боржника від 10.07.2014 ВП
4370010 в частині накладення арешту на
кошти боржника в межах суми, що
перевищує 616 000,00 євро, що становить
еквівалент 6 649 412,00 грн.; визнано
недійсною постанову головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України в
частині накладення арешту на кошти
боржника в межах суми, що перевищує 616
000,00 євро, що становить еквівалент 6 649
412,00 грн.; в задоволенні скарги ПАТ "АГ
"Віпос" на дії ВДВС щодо визнання
недійсною та скасування постанови ВДВС
ВП №43700110 про розшук майна боржника
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 06.11.2014 (судді:
Михальська Ю.Б., Тищенко А.І., Отрюх Б.В.)
вказану ухвалу місцевого
господарського суду скасовано в
частині задоволення скарг ПАТ "АГ
"Віпос" на дії ВДВС щодо визнання
недійсними та скасування постанов ВДВС
від 16.06.2014, 10.07.2014, 11.08.2014, в іншій частині
ухвалу місцевого господарського суду
залишено без змін.

Приватне акціонерне товариство
"Автомобільна група "ВІПОС", не
погоджуючись із постановою суду
апеляційної інстанції, звернулося до
Вищого господарського суду України із
касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову скасувати, а ухвалу
місцевого господарського суду
залишити без змін.

Сторони належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
даної справи.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в касаційній
інстанції, проаналізувавши
застосування норм процесуального та
матеріального права при прийнятті
оскаржуваного судового акту, вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням господарського суду міста
Києва від 29.07.2013 у даній справі стягнуто
з відповідача на користь позивача
заборгованість з повернення кредиту у
розмірі 2 411 802,43 євро, що еквівалентно 24
700 233,41 грн., заборгованість по відсоткам
у розмірі 94 496,25 євро, що еквівалентно 967
773,89 грн. та 10 519,38 доларів, що
еквівалентно 84 081,40 грн., пеню у розмірі
134 197,36 грн. та 64 390,00 грн.

На виконання вказаного рішення
господарським судом міста Києва видано
наказ від 29.07.2013 №910/104/2013.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 04.11.2013 у даній справі
розстрочено виконання рішення
господарського суду міста Києва від
11.07.2013 до 30.07.2015.

У зв'язку з невиконанням ПАТ "АГ "Віпос"
рішення суду у даній справі з
урахуванням ухвали суду про
відстрочення та розстрочення його
виконання, Публічне акціонерне
товариство "Райффайзен Банк Аваль"
(надалі банк) звернулося до ВДВС із
заявою №140-0-0-00/8/1008 від 30.05.2014 про
примусове виконання наказу
господарського суду міста Києва від
29.07.2014.

Постановою ВДВС від 16.06.2014 ВП №43700110
відкрито виконавче провадження з
виконання наказу господарського суду
міста Києва від 29.07.2013 про стягнення з
ПАТ "АГ "Віпос" заборгованість з
повернення кредиту у розмірі 2 411 802,43
євро, що еквівалентно 24 700 233,41 грн.,
заборгованість по відсоткам у розмірі
94 496,25 євро, що еквівалентно 967 773,89 грн.
та 10 519,38 доларів, що еквівалентно 84 081,40
грн., пеню у розмірі 134 197,36 грн. та 64 390,00
грн. та надано боржнику семиденний
строк на самостійне виконання
вказаного наказу.

Постановою ВДВС від 16.06.2014 ВП №43700110
накладено арешт на все майно, що
належить боржнику (ПАТ "АГ "Віпос") в
межах суми звернення стягнення - 25 866
584,66 грн.; заборонено здійснення
відчуження будь-якого майна, що
належить боржнику.

Постановою ВДВС від 10.07.2013 ВП 43700110
накладено арешт на кошти, що містяться
на рахунках боржника в межах суми
звернення стягнення - 25 866 584,66 грн.

Постановою ВДВС від 11.08.2014 ВП №43700110
накладено арешт на інші рахунки
боржника, а також на рахунки, які будуть
відкриті після винесення даної
постанови про арешт коштів боржника.

До господарського суду міста Києва із
скаргами на дії ВДВС щодо винесення
вказаних постанов звернулося ПАТ "АГ
"Віпос"; в обґрунтування скарг, заявник
посилається на те, що ВДВС мало право
відкривати виконавче провадження та
накладати арешт на кошти та майно
боржника в межах суми 693 000,00 євро, яку
боржник мав сплатити стягувачу (банку)
на дату винесення оскаржуваних ним
постанов згідно з ухвалою
господарського суду міста Києва про
розстрочення виконання рішення цього ж
суду у даній справі. Крім того, ПАТ "АГ
"Віпос" просило скасувати постанову
ВДВС від 13.08.2014 про оголошення розшуку
майна боржника.

Місцевий господарський суд частково
погодився із доводами ПАТ "АГ "Віпос",
наведеними в обґрунтування підстав
скарг, та частково задовольнив їх, з чим
погоджується суд касаційної інстанції
з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, визначених у цьому
Законі, що спрямовані на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно з приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі: 1)
пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання; 2)
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом; 3) якщо
рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; 4) пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення; 5)
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; 6)
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону; 6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури; 7) якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; 8) наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження.

Отже, як вірно зазначив місцевий
господарський суд, ПАТ "АГ "Віпос" не
довело в установленому законом порядку
наявності передбачених у ст. 26 Закону
України "Про виконавче провадження"
підстав для відмови ВДВС у відкритті
виконавчого провадження з виконання
наказу господарського суду міста Києва
від 29.07.2013, а тому, у ВДВС були відсутні
підстав для відмови стягувачу у
відкритті виконавчого провадження з
виконання наказу господарського суду
міста Києва від 29.07.2013.

Частиною 1 ст. 121 ГПК України визначено,
що при наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, за заявою
сторони, державного виконавця,
прокурора або за своєю ініціативою
господарський суд, який видав
виконавчий документ, у десятиденний
строк розглядає це питання у судовому
засіданні з викликом сторін, прокурора
і у виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Відповідно до приписів п. 7.8. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.10.2012 №9 ухвала про
відстрочку або розстрочку виконання
рішення, зміну способу та порядку
виконання рішення, ухвали, постанови
підлягає виконанню на підставі п. 2 ч. 2
ст. 17 Закону України "Про виконавче
провадження", тому відповідний наказ у
такому випадку не видається. При цьому,
господарському суду необхідно мати на
увазі, що ухвала про розстрочку
виконання рішення має похідний
характер від рішення суду, яким справу
вирішено по суті, і є обов'язковою для
державної виконавчої служби при
виконанні відповідного судового
наказу у межах відкритого виконавчого
провадження. Якщо виконавче
провадження відкривається після
винесення ухвали господарського суду
про відстрочку чи розстрочку виконання
судового рішення, то таке виконання має
здійснюватися на підставі та з
урахуванням як раніше виданого судом
наказу, так і відповідної ухвали.

Згідно з п. 4 ст. 36 Закону України "Про
виконавче провадження" рішення про
розстрочку виконується в частині та у
строки, встановлені цим рішенням.

Аналіз положень статей 116, 121 ГПК
України і статті 36 Закону України "Про
виконавче провадження" дає підстави
вважати, що ухвала господарського суду
про розстрочку виконання рішення
спрямована на забезпечення повного
виконання рішення суду і відповідного
судового наказу та є допоміжним
процесуальним актом (документом)
реагування суду на перешкоди, які
унеможливлюють або ускладнюють
виконання його рішення. Така ухвала має
похідний характер від рішення суду,
яким справу вирішено по суті, і є
обов'язковою для державної виконавчої
служби при виконанні відповідного
судового наказу у межах відкритого
виконавчого провадження.
…Конституційний Суд України дійшов
висновку, що така ухвала не є підставою
для відкриття нового виконавчого
провадження, а підлягає виконанню у
раніше відкритому на підставі судового
наказу виконавчому провадженні як
процесуальний акт (документ), яким лише
розстрочується виконання судового
рішення (така правова позиція
викладена у рішенні Конституційного
Суду України від 26.06.2013 у справі №1-7/2013).

Як вказувалося вище, ухвалою
господарського суду міста Києва від
04.11.2013 у даній справі розстрочено
виконання рішення господарського суду
міста Києва від 11.07.2013 до 30.07.2015.

Як встановив місцевий господарський
суд, на дату відкриття виконавчого
провадження - 16.06.2014, боржник був
зобов'язаний відповідно до графіку
внесення платежів, встановленого в
ухвалі від 04.11.2013, сплатити стягувачу
кошти у розмірі 616 000,00 євро, що
становить еквівалент 6 649 412,00 грн., а
тому, є вірним висновок суду першої
інстанції про те, що державний
виконавець, виходячи із приписів ст. 36
Закону України "Про виконавче
провадження", зобов'язаний був відкрити
виконавче провадження з урахуванням
вказаної ухвали про розстрочку
виконання судового рішення, тобто, в
тій частині, яка на дату відкриття
виконавчого провадження повинна була
бути сплаченою боржником згідно з
затвердженим в ухвалі про розстрочку
суду графіком виконання судового
рішення. Крім того, є вірним висновок
суду першої інстанції про те, що
вчинені державним виконавцем заходи
для реального забезпечення виконання
рішення суду, а саме: накладення арешту
на майно боржника та оголошення
заборони на його відчуження є
правомірними також в частині вказаної
суми (616 000,00 євро, що становить
еквівалент 6 649 412,00 грн.). В іншій частині
- щодо відкриття провадження про
стягнення 19 301 254,06 грн. - суми
заборгованості, строк сплати якої на
дату відкриття виконавчого
провадження (16.06.2014) відповідно до
графіку погашення заборгованості
згідно з ухвалою від 04.11.2013 про
розстрочку виконання рішення не
настав, а також щодо вжиття заходів для
забезпечення виконання рішення суду у
вказаній частині (накладення арешту на
кошти та майно боржника та оголошення
заборони на його відчуження) то, як
вірно вказав місцевий господарський
суд, дії ВДВС є неправомірними та
суперечать приписам ст. 36 Закону
України "Про виконавче провадження" та
ст. 121 ГПК України.

Аналогічної правової позиції щодо
неправомірності накладення ВДВС
арешту на все майно та всі грошові
кошти боржника, заборгованість якого
розстрочена ухвалою суду, викладено у
постанові Верховного Суду України від
09.03.2010 у справі №02-4-19/785-35/387.

Крім того, колегія суддів погоджується
із висновком місцевого господарського
суду про безпідставність вимог ПАТ "АГ
"Віпос" про визнання недійсною та
скасування постанови ВДВС про розшук
майна вказаного товариства від 13.08.2014
ВП №43700110 - транспортних засобів. Як
вірно зазначив суд, оскільки державним
виконавцем правомірно відкрито
виконавче провадження щодо стягнення з
боржника 616 000,00 євро, та оскільки такі
дії ВДВС як оголошення розшуку майна не
пов'язані із сумою, яка підлягає
стягненню за виконавчим провадженням,
то вказана дія ВДВС, спрямована на
виконання наказу господарського суду
від 29.07.2013 з урахуванням ухвали
господарського суду від 04.11.2013 у даній
справі про розстрочення виконання
рішення господарського суду є
правомірною.

Отже, виходячи з наведеного, колегія
суддів погоджується із ухвалою
місцевого господарського суду від
11.09.2014, якою частково задоволені скарги
ПАТ "АГ "Віпос" на дії ВДВС.

В той же час, суд апеляційної інстанції
скасовуючи ухвалу місцевого
господарського суду в частині
задоволення скарг ПАТ "АГ "Віпос" на дії
ВДВС, наведеного вище не врахував, та
прийшов до безпідставного висновку про
необґрунтованість поданих вказаним
товариством скарг на дії ВДВС, що
призвело до безпідставного скасування
правомірного судового акту.

Беручи до уваги межі перегляду справи в
суді касаційної інстанції та
повноваження останнього, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню,
а оскаржувана постанова суду
апеляційної інстанції - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11113
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Автомобільна
група "ВІПОС" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 06.11.2014 у справі
№910/104/2013 скасувати, а ухвалу
господарського суду міста Києва від
11.09.2014 у справі №910/104/2013 залишити без
змін.

Головуючий суддя
Н.М. Губенко

Судді:
Т.Л. Барицька

В.І. Картере