ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р.
Справа № 921/901/14-г/11

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді
Бойко С.М.,

суддів
Кравчук Н. М.,

Орищин Г. В.,

при секретарі Томкевич Н.,

за участю представників:

від позивача з'явився

від відповідача з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Імперія-Агро"

на рішення господарського суду
Тернопільської області від 17.10.2014 року

у справі № 921/901/14-г/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Імперія-Агро"

до Приватного агропромислового
підприємства "Медобори"

про cтягнення пені в сумі 1 332 318 грн. 00
коп.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду
Тернопільської області від 17.10.2014 року
в справі №921/901/14-г/11 відмовлено в
стягненні штрафу в розмірі 2% від
непоставленого товару за кожен день
прострочки, передбаченого в п.4.3.
укладеного між сторонами договору
купівлі-продажу товару від 26 березня 2014
р. за №14/3-26 .

Підставою відмови в стягнення пені є
відсутність у договорі купівлі-продажу
№ 14/3-26 від 26.03.2014р. умови про
застосування до відповідача
відповідальності у вигляді пені.
Штрафні санкції, передбачені абз.3 ч.2
ст.231 ГК України застосовуються за
допущене прострочення виконання лише
не грошового зобов'язання, пов'язаного
з обігом(поставкою) товару, виконанням
робіт, надання послуг, з вартості яких й
вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафних санкцій.
Окрім того, передбачений штраф за
неналежне виконання договірних
зобов'язань за своєю суттю є пенею,
стягнення якої сторони у договорі не
передбачили.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення господарського суду
Тернопільської області від 17.10.2014 року
в справі №921/901/14-г/11 скасувати та
прийняти рішення, яким позовні вимоги
товариства з обмеженою
відповідальністю "Імперія-Агро"
задоволити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт зазначає, що рішення
суду першої інстанції винесене з
неповним з'ясуванням обставин, що мали
значення для справи, порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та недоведеністю
обставин, що мали значення для справи.
Зокрема зазначає, що виходячи з чинного
законодавства, сторони договору, за
відсутності встановлених спеціальними
законами обмежень, не позбавлені права
передбачити договором неустойку (у
вигляді пені чи штрафу), що стягується
за прострочення не грошового
зобов'язання у відсотках до суми
невиконаного зобов'язання за кожен
день прострочення, та звернутися з
вимогою про стягнення такої неустойки
у зв'язку з простроченням зобов'язання.
Відтак, на думку апелянта, оскільки
штраф, який встановлений п. 4.3 договору
розраховується за кожен день
прострочки і таким чином має тривалий
характер, то по своїй правовій природі
він є пенею, що в свою чергу не
суперечить чинному законодавству.

У відзиві на апеляційну скаргу,
відповідач вказує, що договором такий
вид відповідальності як пеня не
передбачений, а отже і не може бути
застосований до відповідача..

Представник апелянта, в судовому
засіданні, підтримав доводи
апеляційної скарги, просив рішенням
господарського суду Тернопільської
області від 17.10.2014 року в справі
№921/901/14-г/11 скасувати та прийняти
рішення, яким позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Імперія-Агро"
задоволити.

Представник відповідача, в судовому
засіданні, в режимі конференц зв'язку,
заперечив проти апеляційної скарги,
просив рішення господарського суду
Тернопільської області від 17.10.2014 року
в справі №921/901/14-г/11 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши наявні в справі матеріали,
давши належну оцінку доводам та
запереченням, які містяться в
апеляційній скарзі, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду
Львівської області слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Імперія-Агро" - без задоволення з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 26
березня 2014 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Імперія-Агро" (Покупець) та Приватним
аграрним підприємством "Медобори"
(Продавець) був укладений договір
купівлі-продажу № 14/3-26, відповідно до
умов якого, в термін, визначений
договором, продавець зобов'язується
передати у власність покупця товарний
ріпак в кількості 1348,5 тон в заліковій
вазі, а покупець зобов'язується
прийняти товар.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2., 2.3., 3.1 договору
купівлі-продажу, за даним договором
постачається виключно товарний ріпак в
заліковій вазі; ціна, за якою
здійснюється продаж товару становить
3800 грн. 00 коп. за одну тонну товару;
сторони домовилися, що остаточна ціна
товару на день поставки /відвантаження
товару/складається виходячи з трьох
закупівельних пропозицій найбільших
трейдерів України. Товар повинен бути
доставлений за адресою: елеватор у
м.Хоростків, вул..Незалежності, 1Д,
Гусятинського району Тернопільської
області, в строк до 25 липня 2014р., або за
іншою адресою вказаною покупцем.

Як вбачається з матеріалів справи та з
пояснень представників сторін в
судовому засіданні, приватне
агропромислове підприємство "Медобори"
своїх зобов'язань за укладеним
договором не виконало, товарний ріпак в
кількості 1348,5 тон в заліковій вазі на
адресу ТОВ "Імперія-Агро" не поставило.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

До вимог господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
врахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
Кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

24.07.2014р. Товариством з обмеженою
відповідальністю "Імперія-Агро" на
адресу ПАП "Медобори" була надіслана
заява вих.. № 24/07/1 про здійснення
поставки ріпаку товарного у строк до
25.07.2014 р. в кількості 1348,5 тон по сумі 3800,00
грн. за тону; забезпечення поставки
товарного ріпаку за аресою:
вул..Вокзальна, 11-А, с.Кам'янка
Кам'янець-Подільського району
Хмельницької області. Крім того, в
заяві ТОВ "Імперія-Агро" попередило
відповідача, що в випадку не поставки
товару, в порядку п.4.3. договору ПАП
"Медобори" буде нараховано штраф у
розмірі 2% від непоставленого товару за
кожен день прострочки.

Відповідач по справі відповідь на
заяву, претензію, позивача відповіді не
надав, ріпак товарний в кількості та за
ціною, визначеними умовами договору, не
поставив.

Предметом спору у даній справі є
стягнення пені за не поставку товару в
установлений строк за кожен день
прострочення в сумі 1 332 318,00 грн.
відповідно до п.4.3. договору
купівлі-продажу № 14/3-26 від 26.03.2014р.

Відповідно до поданого позивачем
розрахунку нарахованих штрафних
санкцій, відповідачу нарахована пеня
за період з 25.07.2014р. (наступного дня,
після того, коли відповідач
зобов'язаний був здійснити поставку
товару) по 07.08.2014р. в розмірі 1 332 318 грн. 00
коп.

Відповідно до п.4.3. договору за
порушення продавцем строків поставки
він сплачує на користь покупця штраф у
розмірі 2% від непоставленого товару за
кожен день такої прострочки.

Як вбачається з пояснень представника
позивача, що містяться в апеляційній
скарзі та підтримані в судовому
засіданні, оскільки штрафна санкція,
яка встановлена п.4.3. договору
розраховується за кожен день
прострочки і таким чином має тривалий
характер, то по своїй правовій природі
вона являється пенею, що у свою чергу не
суперечить чинному законодавству і
сторони вправі передбачити в договорі
її стягнення.

Статтями 193, 199 ГК України, частиною 1
статті 216 ЦК України передбачено, що
виконання господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим кодексом та іншими законами. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення ЦК України.

Заходами відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій
передбачено частиною 1 статті 216 та
частиною 1 статті 546 ЦК України.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, яку відповідач
зобов'язаний сплатити за невиконання
чи неналежне виконання господарського
зобов'язання. Якщо розмір штрафних
санкцій не визначено, санкції
застосовуються у розмірі,
передбаченому договором.

За визначенням ст.549 Цивільного кодексу
України, пеня - це вид неустойки, що
забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

Таким чином, при визначенні
відповідальності за прострочення
термінів поставки положення частини 3
статті 549 ЦК України та Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", які
передбачають відповідальність за
невиконання грошового зобов'язання, не
застосовуються.

Якщо за порушення передбаченого
договором терміну поставки товару
сторони визначили відповідальність у
вигляді неустойки у відсотках від
вартості непоставленого в строк товару
за кожний день прострочення товару, це
положення не перетворює цю неустойку в
пеню за порушення грошового
зобов'язання, так само, як і обов'язок
поставити товар не стає грошовим
зобов'язанням. І для таких випадків
Закон України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" не застосовується.
/Зазначена правова позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
03.12.2013 року по справі № 908/43/13-г за
позовом ТОВ "ДТЕК" до ТОВ
"Виробничо-комерційна фірма "Рома, ЛТД"
про стягнення 286 375,59 грн./.

Штрафні санкції, передбачені абзацом 3
ч.2 ст.231 Господарського кодексу
України, застосовуються за допущене
прострочення виконання лише
негрошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товару, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
й вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафних санкцій.

Застосування до боржника, який порушив
господарське зобов'язання, санкцій у
вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2
ст. 231 ГК України, можливо за сукупності
таких умов: - якщо інший розмір певного
виду штрафних санкцій не передбачений
договором або законом; - якщо порушено
господарське зобов'язання, в якому хоча
б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектору економіки; - якщо
допущено прострочення виконання
негрошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товарів, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
і вираховується у відсотковому
співвідношенні розмір штрафу.

Пунктом 4.3. договору купівлі-продажу №
14/3-26 від 26.03.2014 р. сторони передбачили
нарахування штрафу за порушення
продавцем строків поставки в розмірі 2%
від непоставленого товару за кожен
день прострочки. При цьому договором
може бути встановлено лише інший
розмір неустойки(в даному випадку
штрафу), а не інший спосіб їх
обчислення. Місцевим господарським
судом зроблений правильний висновок,
що за своєю правовою природою
передбачений сторонами штраф підпадає
під визначення пені про стягнення якої
сторони в договорі не передбачили. В
судовому засіданні представник
позивача вказав, що не звертались до
суду для роз'яснення змісту даного
пункту правочину.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", якщо у вчиненому
сторонами правочині розмір та базу
нарахування пені не визначено або
вміщено умову (пункт) про те, що пеня
нараховується відповідно до чинного
законодавства, суму пені може бути
стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та
умови її сплати визначено певним
законодавчим актом.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Імперія-Агро"
звернувся до господарського суду з
позовною заявою про стягнення з
Приватного агропромислового
підприємства "Медобори" 1 332 318 грн. 00
коп. пені відповідно до ст.231
Господарського кодексу України.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Отже, для застосування до
боржника відповідальності у вигляді
стягнення пені, вона має бути
передбачена законом або договором.

Однак в договорі купівлі-продажу № 14/3-26
від 26.03.2014р. умова про застосування до
відповідача відповідальності у
вигляді пені відсутня, а відтак,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
оцінивши докази, наявні в матеріалах
справи, дослідивши усі обставини даної
справи, дійшла висновку про залишення
рішення господарського суду першої
інстанції без змін.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний
господарський суд, вважає, що рішення
господарського суду першої інстанції
прийняте, з урахуванням всіх обставин
справи та з дотриманням норм чинного
законодавства, а тому підстави для його
зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Тернопільської області від 17.10.2014 року
в справі №921/901/14-г/11 залишити без змін.

2. В задоволенні апеляційної
скарги товариства з обмеженою
відповідальністю "Імперія-Агро" -
відмовити.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на
адресу місцевого господарського

суду.

Повний текст постанови
виготовлений 29.12.2014 р.

Головуючий суддя
Бойко С. М.

Суддя
Кравчук Н. М.

Суддя
Орищин Г. В.