ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" грудня 2014 р.Справа № 916/4640/14

За позовом Приватне підприємство
„БІЗОН-ТЕХ 2012"

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю „ІНСАХАРПРОМ"

про стягнення 211852,88грн.

Суддя Погребна К.Ф.

В судових засіданнях приймали участь
представники:

Від позивача: Косюка Ю.П. - довіреність;

Від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні 22.12.2014р. приймали
участь представники:

Від позивача: Косюка Ю.П. - довіреність;

Від відповідача: не з'явився;

Суть спору: Приватне підприємство
„БІЗОН-ТЕХ 2012" звернулось до
господарського суду Одеської області
із позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю
„ІНСАХАРПРОМ" про стягнення
заборгованості в розмірі 211852,88грн., яка
складається з основного боргу в сумі
80000грн., пені в розмірі 13277,26грн., штрафу
в сумі 28687,20грн. та інфляційних збитків
в розмірі 89888грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 19.11.2014р. було порушено
провадження по справі №916/4640/14 із
призначенням до розгляду в судовому
засіданні.

Відповідач у засідання суду не
з'явився, хоча був належним чином
повідомлений про місце та дату
засідання, що підтверджується наявним
в матеріалах справи поштовим
повідомленням від 15.12.2014р. відзив на
позов не надав.

Справа розглядається в порядку ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 22.12.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, суд встановив.

19.04.2013р. між Приватним підприємством
"БІЗОН-ТЕХ 2012" (Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю „ІНСАХАРПРОМ"
(Покупець) укладено договір поставки
насіння №ОД-Н-43 (далі договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що в
порядку, строки та на умовах,
визначених цим договором і
специфікаціях до нього, постачальник
зобов'язується поставити та передати у
власність покупця насіння для сівби
(далі - насіння, товар), а покупець
зобов'язується приймати цей товар і
оплачувати його.

Найменування (асортимент) товару, його
кількість та ціна вказуються в
Специфікаціях до договору, які є
невід'ємними його частинами. Кожна
наступна Специфікація після першої
регулює окрему поставку товару в
рамках договору, і не скасовує дію
попередніх Специфікацій ні повністю ні
частково, якщо тільки інше не буде
вказано в ній (п.п.2.1.,2.2. договору).

Поставка товару здійснюється на умовах
EXW (згідно Інкотермс у редакції 2010р.) -
склад постачальника, що знаходиться за
адресою Запорізька область,
Куйбишевський район, смт. Комиш-Зоря,
вул. Вокзальна, 2, якщо інше не буде
вказано в Специфікаціях (п.4.1. договору).

Дата (термін, строк) поставки
вказується в Специфікаціях. Якщо їх не
вказано, то товар постачається покупцю
за його письмовими заявками по мірі
необхідності покупця, але не пізніше 30
календарних днів з моменту одержання
постачальником заявки про поставку
товару (п.4.3. договору).

Покупець зобов'язується оплатити
постачальнику товар у строки, вказані в
Специфікаціях, а також зобов'язується
сплатити постачальнику суму
індексації ціни товару в порядку та
строки, визначені договором. Якщо в
Специфікації не вказано дату (термін,
строк) оплати товару, то такий товар
оплачується покупцем у день його
отримання від постачальника. Такий же
строк оплати товару діє, якщо між
сторонами фактично відбулась поставка
товару по накладній, але на такий товар
не була підписана Специфікація і він
попередньо не був оплачений покупцем.
Оплата товару здійснюється покупцем в
українських гривнях у безготівковому
порядку шляхом перерахування грошових
коштів платіжним дорученням на
поточний рахунок постачальника.
Підставою для платежу є даний договір
(п.п.5.1.,5.2 договору).

Покупець зобов'язується з'явитися за
товаром у місце поставки товару,
прийняти його і передати в обмін нього
позивачу належним чином оформлену
довіреність на отримання товару (п.п.
7.1.4 договору).

Сторонами підписано Специфікація 1,
якою передбачалась поставка
відповідачу товару на суму 58880грн. та
Специфікація 2, якою передбачалась
поставка відповідачу товару на суму
65340грн.

Позивач на виконання умов договору
згідно Специфікацій передав
відповідачу товар на загальну суму
124220грн., що підтверджується
видатковими накладними №2215 від 26.04.2013р.
на суму 58880грн. та №2945 від 26.06.2013грн. на
суму 65340грн. та довіреністю №7 від
22.04.2013р.

Факт поставки товару, крім іншого,
підтверджується актом звірки
розрахунків від 01.08.2013р.

Строком розрахунку згідно п. 3
Специфікацій є 15.10.2013р., однак
відповідач за отриманий товар
розрахувався частково на загальну суму
44220грн., що підтверджується
банківськими виписками від 22.04.2013р,
23.07.2013р., 09.12.2013р. та від 22.07.2014р.

Позивач вказує, що в зв'язку з частковою
оплатою поставленого товару за
відповідачем рахується заборгованість
в сумі 80000грн., яка до теперішнього часу
відповідачем не сплачена.

Порушення відповідачем взятого на себе
грошового зобов'язання за договором
поставки №ОД-Н-43 від 19.04.2013р. щодо
розрахунку за отриманий товар стало
підставою для звернення Приватного
підприємства „БІЗОН-ТЕХ 2012" з
відповідним позовом до суду за
захистом свого порушеного права.

Дослідивши в сукупності всі обставини
та матеріали справи, проаналізувавши
норми чинного законодавства, що
регулюють спірні відносини, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно ст.. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних
вимогах звичайно ставляться.

Статтю 712 ЦК України передбачено, що
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
Водночас вимогами ч.2 ст.712 Цивільного
кодексу України передбачено, що до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін

Статтею 626 Цивільного кодексу України
передбачено що, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

Відповідно до ч.1 ст.664 ЦК України
обов'язок продавця передати товар
покупцеві вважається виконаним у
момент: вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар; надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару.

Абзацом 1 ч. 1. ст. 530 ЦК України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Частина 1 статті 692 ЦК України
встановлює, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання (
неналежне виконання).

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає, що позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача
заборгованості за договором поставки
№ОД-Н-43 від 19.04.2013р. в сумі 80000грн. є
обґрунтованими та такими що підлягають
задоволенню.

У відповідності до ч.2 ст.615 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не звільняє винну
сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

За прострочення строків виконання
грошових зобов'язань Покупець сплачує
Постачальнику пеню у розмірі 0,05% від
простроченої суми грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення, а за прострочення понад 20
календарних днів Покупець додатково
сплачує Постачальнику штраф у розмірі
30% від простроченої суми. (п.8.1.3
Договору).

За результатами розгляду справи судом
встановлено, що відповідач порушив
виконання своїх зобов'язань за
договором №ОД-Н-43 від 19.04.2013р.а саме не
сплатив позивачу вартість
поставленого товару, що зумовило
нарахування останнім пені в сумі
13277,26грн.

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1
ст.611 Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки
-грошової суми, яку боржник повинен
сплатити кредиторові у рази порушення
ним зобов'язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу
України, пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання. При цьому,
відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Розмір пені, передбачений ст.1
вказаного Закону, обчислюється від
суми простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Проте, перевіривши наданий позивачем
розрахунок пені, судом встановлено що
наданий розрахунок не відповідає
вимогам чинного законодавства щодо
періоду розрахунку пені, в зв'язку з чим
судом самостійно здійснено
перерахунок пені.

Так, здійснивши перерахунок пені, суд
доходить висновку що розмір пені який
підлягає задоволенню становить
9160,02грн.

Крім того позивачем відповідно умов
п.8.1.3 договору нараховано штраф в сумі
28687,20грн.

Перевіривши розрахунок позивача щодо
сплати відповідачем штрафу у розмірі 30%
в сумі 28687,20 грн., суд вважає розрахунок
позивача вірними та такими, що підлягає
задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення
індекс інфляції в сумі 89888,42грн., суд
зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У разі прострочення сплати будь-якого
платежу покупець сплачує
постачальнику проценти за
користування чужими грошовими коштами
від простроченої суми за весь час

прострочення, сума яких розраховується
таким чином: СП = (СПП х 0,5 х Д) : 100, де СП -
сума процентів, що підлягає сплаті
покупцем постачальнику; СПП - сума
простроченого платежу; Д - кількість
календарних днів прострочення платежу.
Проценти за користування чужими
грошовими коштами на суму попередньої
оплати, якщо товар не був отриманий
покупцем, не нараховуються. Для
уникнення непорозумінь сторони
домовились, що проценти, передбачені
цим пунктом, є особливим правовим
наслідком порушення покупцем грошових
зобов'язань за договором та не
відносяться до неустойки (штрафу чи
пені) (п.8.5. договору).

Позивачем було індекс інфляції в сумі
89888,42грн. Розглянувши наданий позивачем
розрахунок індексу інфляції, суд
доходить висновку, що вказаний
розрахунок було здійснено позивачем
обґрунтовано, з урахуванням приписів
чинного законодавства, у зв'язку з чим
позовні вимоги в частині стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю „ІНСАХАРПРОМ"
індексу інфляції в розмірі
89888,42грн.підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Наведенні позивачем докази у
встановленому законом порядку
Відповідачем не спростовані.

За при приписами ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги є обґрунтовані,
підтверджені належними доказами та
наявними матеріалами справи проте
враховуючи перерахунок пені
підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового
збору покласти на відповідача згідно
зі ст.ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю „ІНСАХАРПРОМ" (66303,
Одеська область, м. Котовськ, вул.
Бочковича, буд. 101, ) на
користь Приватного підприємства
"БІЗОН-ТЕХ 2012" (69005, м. Запоріжжя, вул.
Новицького Якова, 11, ) 80000
(вісімдесят тисяч) грн. 00коп. основного
боргу, 89888 (вімісдесят дев'ять тисяч
вісімсот вісімдесят вісім)грн. 42коп.
індексу інфляції, 28687 (двадцять вісім
тисяч шістсот вісімдесят сім)грн. 20коп.
штрафу, 9160 (дев'ять тисяч сто
шістдесят)грн. 20коп. пені та 4146 (чотири
тисячі сорок шість)грн. 71 коп. судового
збору.

3. Врешті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 29 грудня 2014 р.

Суддя
К.Ф. Погребна