ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2014 р.
Справа № 911/4344/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Антонової В.М.,
розглянувши справу

за позовом Приватного
акціонерного товариства
«Енергошляхбудмеханізація»

до Публічного акціонерного
товариства «Укренернобудмеханізація»

про зобов'язання виконання
умов договору

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Іщенко Д.Ю.
(довіреність б/н від 17.10.2014).

секретар судового засідання: Жиленко
Е.В.

Обставини справи:

10.10.2014 Приватне акціонерне товариство
«Енергошляхбудмеханізація» (далі -
позивач) звернувся до господарського
суду Київської області з позовною
заявою б/н від 10.10.2014 (вх. №4516/14) до
Публічного акціонерного товариства
«Укренернобудмеханізація» (далі -
відповідач) про зобов'язання виконання
умов договору.

В обґрунтуванні позовних вимог,
позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем зобов'язань за
договором №26 оренди механізмів від
01.01.2008, а саме щодо належного підписання
відповідачем акт прийому-передачі
орендованого майна.

В результаті чого, позивач просить суд,
зобов'язати відповідача виконати умови
договору №26 оренди механізмів від
01.01.2008, а саме підписати акту
прийому-передачі орендованого майна
від 01.08.2010.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 10.10.2014 порушено провадження
у справі №911/4344/14 та призначено її до
розгляду на 27.11.2014.

26.11.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області від
представника відповідача по справі
надійшло клопотання про застосування
спливу позовної давності (вх. №26539/14).

26.11.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області від
представника відповідача по справі
надійшов відзив на позовну заяву б/н
від 25.11.2014 (вх. №26540/14) з документами для
долучення до матеріалів справи на
виконання вимог ухвали суду від 10.10.2014.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 27.11.2014, на підставі п. 1 ч. 1
ст. 77 ГПК України розгляд справи
відкладено на 11.12.2014.

11.12.2014, до початку судового засідання,
через канцелярію господарського суду
Київської області від представника
відповідача по справі надійшло
клопотання б/н від 10.12.2014 (вх. №27831/14).

У судове засідання 11.12.2014 представник
позивача по справі, належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, не з'явився.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи зазначене, суд дійшов до
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представника
відповідача, належно повідомленого про
дату, час та місце судового засідання.

У судовому засіданні 11.12.2014 представник
відповідача заперечив проти позову з
підстав зазначених у відзиві.

У судовому засіданні 11.12.2014
господарським судом на підставі ст. 85
ГПК України було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши та оцінивши
представлені докази в їх сукупності,
суд встановив:

01 січня 2008 року між Відкритим
акціонерним товариством
«Укренергобудмеханізація» (далі -
орендодавець) та Закритим акціонерним
товариством
«Енергошляхбудмеханізація» (далі -
орендар) укладено договір оренди
механізмів № 26 (далі - договір).

Відповідно до умов договору (п. 2.1)
орендодавець передає, а орендар бере в
тимчасове володіння та користування
наступне обладнання та механізми (далі
- майно), без права викупу і передачі
третій особі.

Майно, що орендується повинно бути
передано орендодавцем та прийнято
орендарем протягом 10-ти діб з моменту
підписання даного договору та
вважається переданим покупцю після
складання акту прийому - передачі.
Після цього моменту, ризик випадкового
знищення або пошкодження майна, що
орендується несе орендар (п.п.4.1, 4.4
договору).

Пунктами 5.1 та 5.2 договору сторони
погодили, що термін оренди складає 1
рік, з моменту складання та підписання
акту прийому - передачі сторонами. Крім
того термін оренди може бути змінений
шляхом підписання додаткової угоди або
на умовах, які передбачені даним
договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору позивач
передав відповідачу у тимчасове
володіння та користування майно, яке
визначене у п. 2.1 договору, що
підтверджується підписаним
повноважними представниками сторін
актом прийому-передачі механізмів від
01.01.2008.

Відповідно до п. 6.1 договору, розмір
орендної плати щомісячно становить
6385,00 грн. (з урахування ПДВ 20%).

Орендна плата сплачується в
безготівковому порядку на поточний
рахунок орендодавця з моменту
підписання акта прийому - передачі
орендованого майна наперед за кожний
наступний місяць оренди не пізніше 5
числа поточного місяця (п. 6.2 договору).

Відповідно до пункту 14.7. Договору,
договір діє до 31 грудня 2008 року, але у
будь-якому разі до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань.

Частиною першою ст. 173 та пунктом 2
частини першої ст. 175 ГК України
визначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до частини першої ст. 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини першої ст. 193 ГК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбаченихГК України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (частина 1 статті 627
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу
України визначено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
найму (оренди) транспортного засобу.
Відповідно до частини шостої ст. 283 ГК
України до відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України. Згідно ст. 798
ЦК України предметом договору найму
(оренди) транспортного засобу можуть
бути повітряні, морські, річкові судна,
а також наземні самохідні транспортні
засоби тощо; договором найму
транспортного засобу може бути
встановлено, що він передається у найм
з екіпажем, який його обслуговує;
сторони можуть домовитися про надання
наймодавцем наймачеві комплексу
послуг для забезпечення нормального
використання транспортного засобу.

Відповідно до ст. 762 ЦК України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Згідно зі статтею 764 Цивільного кодексу
України, якщо наймач продовжує
користуватися майном після закінчення
строку договору найму, то, за
відсутності заперечень наймодавця
протягом одного місяця, договір
вважається поновленим на строк, який
був раніше встановлений договором.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 01.04.2014 по справі №910/1631/14
встановлено, що договір оренди
механізмів № 26 від 01.01.2008 неодноразово
поновлювався на той самий строк, який
був раніше встановлений договором.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 20.05.2014 по
справі №910/1631/14 за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Укренергобудмеханізація» до
Приватного акціонерного товариства
«Енергошляхбудмеханізація» про
розірвання договору оренди механізмів
№ 26 від 01.01.2008 зазначено, що в
матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження волевиявлення
орендодавця щодо припинення
договірних відносин, відсутні
задокументованого факту повернення
об'єкта оренди і вчинення орендарем
будь-яких дій щодо припинення їх дії,
колегія суддів апеляційного
господарського суду прийшла до
висновку, що відбулося продовження дії
договору оренди механізмів №26 від
01.01.2008 відповідно до ст. 764 ЦК України та
ч.4 ст. 284 ГК України.

Відповідно до частини 3 статті 35
Господарського процесуального кодексу
України підставою звільнення від
доказування є обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

За змістом наведеної норми, неодмінною
умовою її застосування є один і той
самий склад сторін як у справі, що
розглядається господарським судом, так
і у справі (або справах) зі спору, що
вирішувався раніше, і в якій
встановлено певні факти, що мають
значення для розглядуваної справи.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими
при вирішенні інших справ та не
підлягають доказуванню, оскільки їх
істинність встановлено у рішенні, у
зв'язку з чим немає необхідності
встановлювати їх знову, піддаючи
сумніву істинність та стабільність
судового акту, який набрав законної
сили.

Норми статті 124 Конституції України
визначають обов'язковість виконання
усіма суб'єктами прав судового рішення
у вказаній справі.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1
Конвенції про захист прав та свобод
людини, згідно рішення Європейського
суду з прав людини від 25.07.02 року у
справі за заявою № 48553/99
«Совтрансавто-Холдінг» проти України",
а також згідно рішення Європейського
суду з прав людини від 28.10.99 року у
справі за заявою № 28342/95 «Брумареску
проти Румунії» встановлено, що існує
усталена судова практика конвенційних
органів щодо визначення основним
елементом верховенства права принципу
правової певності, який передбачає
серед іншого і те, що у будь-якому спорі
рішення суду, яке вступило в законну
силу, не може бути поставлено під
сумнів.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України,
статті 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
згадані судові рішення та зміст самої
Конвенції про захист прав та свобод
людини є пріоритетним джерелом права
для національного суду.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
просить суд, зобов'язати відповідача
виконати умови договору оренди
механізмів № 26 від 01.01.2008, а саме
підписати акт від 01.08.2010
прийому-передачі механізмів по
договору оренди механізмів № 26 від
01.01.2008.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 20.05.2014 по
справі №910/1631/14 колегія суддів прийшла
до висновку, що матеріалами справи було
встановлено факт несплати
відповідачем орендної плати протягом
трьох місяців підряд. Враховуючи
встановлений та доведений факт
порушення відповідачем умов договору
оренди, а саме систематичної несплати
платежів, що є істотною умовою
договору, місцевий господарський суд
правомірно задовольнив позов в частині
вимоги про розірвання договору оренди
механізмів № 26 від 01.01.2008, укладений між
Закритим акціонерним товариством
«Енергошляхбудмеханізація» та
Публічним акціонерним товариством
«Укренергобудмеханізація».

Відповідно до статті 651 Цивільного
кодексу України, зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. У разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором
або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору. (ч.2 ст. 651 ЦК
України)

Згідно зі статтею 782 ЦК України,
наймодавець має право відмовитися від
договору найму і вимагати повернення
речі, якщо наймач не вносить плату за
користування річчю протягом трьох
місяців підряд. У разі відмови
наймодавця від договору найму договір
є розірваним з моменту одержання
наймачем повідомлення наймодавця про
відмову від договору.

Згідно статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовна вимога про
зобов'язання відповідача підписати акт
від 01.08.2010 прийому-передачі механізмів
по договору №26 від 01.01.2008 є
безпідставною, не доведеною належними
та допустимими доказами, а відтак,
такою що не підлягає задоволенню.

Враховуючи відмову в задоволенні
позову з мотивів необґрунтованості,
позовна давність, заявлена
відповідачем, судом не
застосовується.

Судовий збір відповідно до ст. 44, 49 ГПК
України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, ст. ст. 82-85 ГПК
України, господарський суд,-

вирішив:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Суддя
В.М. Антонова

Повне рішення складено 30.12.2014 року