м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного
багатопрофільного підприємства
До Публічного
акціонерного товариства
Про стягнення 160 278,35
Суддя Мельник В.І.
від позивача: Крочак О.В.,
довіреність № 3 від 15.01.2014
Журба М.В., довіреність
№ 3 від 15.01.2014
від відповідача: Слюсар С.В.,
довіреність № 2-738д від 18.11.2013
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне багатопрофільне підприємство
«Технікс» (далі - позивач) подало на
розгляд господарського суду міста
Києва позов до Публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування» (далі -
відповідач) про стягнення 160 278,35 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем було порушено договірні
зобов`язання за договором № УГВ3880/11-11
від 20.07.2011р., внаслідок чого позивач
нарахував відповідачу штрафні санкції.
Ухвалою суду від 19.11.2014р. порушено
призначено розгляд на 15.12.2014 р.
15.12.2014р. представник позивача у
судовому засіданні підтримав свої
позовні вимоги у повному обсязі, надав
документи на виконання вимог ухвали
суду про порушення провадження у
справі.
Представник відповідача заперечив
проти задоволення позовних вимог,
надав пояснення по справі та документи
по справі.
Суд дійшов висновку про задоволення
Згідно ст.87 Господарського
процесуального кодексу України повне
рішення та ухвали надсилаються
сторонам, прокурору, третім особам, які
брали участь в судовому процесі, але не
були присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та відповідачем 20.07.2011р.
було укладено договір № УГВ3880/11-11 про
закупівлю товарів за державні кошти.

Рішення господарського суду міста
Києва № 910/1726/14 від 24.03.2014р. з
відповідача стягнуто заборгованість
по вказаному договору у розмірі 919 057,95
грн. та судовий збір у розмірі 18 382,00 грн.

Відповідно до ст. 35 ГПК України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Вказаним вище рішенням, було
встановлено факт наявності, що в даному
позовному провадженні не потребує
доказування.

У своїй позовній заяві позивач просить
суд стягнути з відповідача 141 502,64 грн. -
інфляційних втрат з 04.02.2014р. по 01.10.2014р.,
18 775,71 грн. - 3% річних за період
прострочення виконання договірного
зобов'язання з 11.01.2014р. по 01.10.2014р., також
позивач просив суд стягнути з
відповідача судові витрати.

Суд, оцінивши докази наявні в
матеріалах справи та заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача, дійшов висновку про
задоволення позовних вимог позивача,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання.

Одностороння відмова від зобов'язання
в силу ст. 525 ЦК України не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
(п.2 ст. 625 ЦК України).

Приписами ст. 599 ЦК України встановлено,
що зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.
Якщо зобов'язання виконано не належним
чином, то воно не припиняється, а
навпаки на сторону, яка допустила
неналежне виконання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі і передбачені ст. 625 ЦК України.

Судом встановлено факт неналежного
виконання відповідачем свого
зобов'язання стосовно погашення
заборгованості.

Виходячи із положень зазначених норм,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує
права кредитора звернутися до суду за
захистом свого права, якщо грошове
зобов'язання не виконується й після
вирішення судом питання про стягнення
основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не
пов'язує припинення зобов'язання з
постановленням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження з
його примусового виконання, а
наявність судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника та не виключає
його відповідальності за порушення
строків розрахунків, тому позивач
правомірно звернувся до суду з вимогою
стягнення штрафних санкцій після
постановлення судового рішення №
910/1726/14.

Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526, 530, 629, 712 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до договору; замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
надані послуги; одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається.

Відповідно до ч. 2 ст.193 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язань, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 173 ГК України, один
суб'єкт господарського зобов'язання
повинен вчинити певну дію на користь
іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотки
річних від простроченої суми.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини справи, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Вина
відповідача в прострочці виконання
грошового зобов`язання по оплаті
вартості, поставленого позивачем
товару, доведена матеріалами даної
справи та справи № 910/1726/14.

На підставі викладеного, враховуючи, що
наявні у справі матеріали свідчать про
обгрунтованість вимог позивача,
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми,
які підлягають сплаті за витрати,
пов'язані з розглядом справи, при
задоволенні позову покладаються на
відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. 625 ЦК України, ст.ст. 173, 193,
232 ГК України, ст.ст. 22, 33, 49, 75, 81-1, 82-85 ГПК
України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування» (04053,
м.Київ, вул. Кудрявська 26/28, ) на користь Приватного
багатопрофільного підприємства
«Технікс» (36014, м.Полтава, вул. Жовтнева
54, офіс 407, ) 141 502 (сто
сорок одну тисячу п'ятсот дві) грн. 64
коп. - інфляційних, 18 775 (вісімнадцять
тисяч сімсот сімдесят п'ять) грн. 71 коп. -
3% річних та судовий збір у розмірі 3206
(три тисячі двісті шість) грн.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК
України.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

(Повний текст рішення підписано 19.12.2014р.
)

Суддя
В.І.Мельник