ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2014 р. Справа № 926/1599/14

За позовом Чернівецької міської ради

до приватного багатопрофільного
підприємства «Север»

про стягнення заборгованості в сумі
3115,42 грн.

суддя Байталюк В. Д.

представники сторін:

від позивача - Бацала М. В., довіреність
від 04.09.2014 № 01/02-18/1057,

Гальчук О. М., довіреність
від 20.10.2014 № 01/02-18/1266;

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Чернівецька міська рада
звернулася з позовом до приватного
багатопрофільного підприємства
«Север», м. Чернівці, про стягнення
заборгованості за договором оренди
землі в сумі 3115,42 грн., в тому числі: 3004,26
грн. основної заборгованості та 111,16
грн. пені.

Позов мотивується тим, що між сторонами
05.02.2014 укладено договір оренди землі №
8747. Пункт 11.1 вказаного договору
передбачає, що орендар сплачує
одноразовий внесок в сумі 3004,26 грн. на
розвиток соціально-культурної
інфраструктури м. Чернівці до 30.06.2014.
Проте, відповідач свої договірні
зобов'язання не виконав, внаслідок чого
позивач, окрім основного боргу, просить
суд стягнути з відповідача пеню в сумі
111,16 грн. відповідно до пункту 12.4
договору.

Відповідач проти позову заперечує з
підстав викладених у його письмовому
відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні, яке відбулося
23.12.2014 оголошено перерву до 29.12.2014.

Відповідач явку свого представника у
судове засідання не забезпечив.

Заслухавши пояснення представників
позивача, розглянувши матеріали
справи, встановивши фактичні обставини
у справі, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги, дослідивши та оцінивши в
сукупності надані докази,
проаналізувавши законодавство, що
регулює спірні правовідносини між
сторонами, суд дійшов висновку, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

05.02.2014 між сторонами укладено договір
оренди землі № 8747 (далі - Договір)
згідно умов якого на підставі рішення 43
сесії Чернівецької міської ради VI
скликання від 26.12.2013 № 1073 позивач надав
відповідачу в строкове платне
користування до 05.02.2019 земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
магазину, яка знаходиться у м.
Чернівцях на вул. Головній, 187, площею
0,0129 га, кадастровий номер :08:003:0101.

Відповідно до пункту 4.1 Договору річна
орендна плата становить 4917,21 грн.

Пунктом 11.1 Договору визначено, що
відповідач сплачує одноразовий внесок
в сумі 3004,26 грн. на розвиток
соціально-культурної інфраструктури м.
Чернівці до 30.06.2014.

Поряд з цим, враховуючи предмет
спору - стягнення заборгованості за
Договором, та водночас перевіряючи
доводи відповідача в частині того, що
Договір підписано неуповноваженою
особою суд перевіряє підставу
заявленого позову, а саме чинність
Договору.

У частині першій статті 15 Закону
України «Про оренду землі» встановлено
перелік істотних умов договору оренди
землі, відсутність однієї з яких згідно
з частиною другою цієї статті є
підставою для визнання договору
недійсним.

Відповідно до частин першої та третьої
статті 215 Цивільного кодексу України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Згідно зі статтею 203 цього Кодексу,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому, не може бути визнаний
недійсним правочин, який не вчинено
(договір, який не укладено), зокрема, не
вважаються вчиненими правочини, в яких,
відсутні передбачені законом умови,
необхідні для їх укладення.

За змістом пункту 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» відповідно до
частини першої статті 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
статтею 203 Цивільного кодексу України,
саме на момент вчинення правочину. Не
може бути визнаний недійсним правочин,
який не вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно
правильно визначати момент вчинення
правочину (статті 205 - 210, 640 Цивільного
кодексу України тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини
(договори), у яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору; не
отримано акцепт стороною, що направила
оферту; не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Згідно із статтями 210 та
640 Цивільного кодексу України не є
вчиненим також правочин у разі
нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації.

Судом встановлено, що Договір містить
всі істотні умови передбачені статтею
15 Закону України «Про оренду землі».

Згідно листа департаменту
містобудівного комплексу та земельних
відносин Чернівецької міської ради від
05.12.2014 № 04/01-08/1-4402 текст Договору
підписаний засновником відповідача
Яковичуком Дмитром Івановичем, який
згідно відомостей зазначених у ЄДР
входить до осіб, які мають право
вчиняти дії від імені юридичної особи
без довіреності.

Проте, в тексті Договору та додатках до
нього підписантом зі сторони
відповідача є директор Шевельова Віра
Федорівна, яка, як встановлено судом та
не заперечується представниками
позивача, Договір не підписувала.

Відповідно до положень частин другої
та третьої статті 207 Цивільного кодексу
України (в редакції, яка діяла на момент
укладення Договору) правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою. Використання
при вчиненні правочинів факсимільного
відтворення підпису за допомогою
засобів механічного або іншого
копіювання, електронного підпису або
іншого аналога власноручного підпису
допускається у випадках, встановлених
законом, іншими актами цивільного
законодавства, або за письмовою згодою
сторін, у якій мають міститися зразки
відповідного аналога їхніх
власноручних підписів.

Однак, жодного письмового доказу про
те, що Договір підписано засновником
відповідача Яковичуком Д. І. позивачем
не надано. Заперечує проти підписання
Договору і сам Яковичук Д. І., про що
зазначено в його клопотанні від 29.12.2014.

Натомість, в підтвердження чинності
Договору позивачем надано заяву про
надання в оренду земельної ділянки від
02.04.2013 підписану невідомою особою, яка
не може бути підтвердженням того, що
Договір підписаний Яковичуком Д. І.

Відповідно до статті 92 Цивільного
кодексу України юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону. Орган або особа, яка відповідно
до установчих документів юридичної
особи чи закону виступає від її імені,
зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень.

Згідно пункту 3.3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» припис абзацу першого
частини третьої статті 92 Цивільного
кодексу України зобов'язує орган або
особу, яка виступає від імені юридичної
особи не перевищувати своїх
повноважень. Водночас саме лише
порушення даного обов'язку не є
підставою для визнання недійсними
правочинів, вчинених цими органами
(особами) від імені юридичної особи з
третіми особами, оскільки у відносинах
із третіми особами обмеження
повноважень щодо представництва
юридичної особи не має юридичної сили,
крім випадків, коли юридична особа
доведе, що третя особа знала чи за всіма
обставинами не могла не знати про такі
обмеження (абзац другий частини
третьої статті 92 ЦК України). Отже,
позов про визнання недійсним
відповідного правочину може бути
задоволений у разі доведеності
юридичною особою (позивачем) у
господарському суді тієї обставини, що
її контрагент знав або повинен був
знати про наявні обмеження повноважень
представника цієї юридичної особи, але,
незважаючи на це, вчинив з ним
оспорюваний правочин (що не отримав
наступного схвалення особи, яку
представляють).

Якщо договір містить умову (пункт) про
підписання його особою, яка діє на
підставі статуту підприємства чи
іншого документа, що встановлює
повноваження зазначеної особи, то
наведене свідчить про обізнаність
іншої сторони даного договору з таким
статутом (іншим документом) у частині,
яка стосується відповідних
повноважень, і в такому разі суд не може
брати до уваги посилання цієї сторони
на те, що їй було невідомо про наявні
обмеження повноважень представника її
контрагента.

Так, умови Договору містять відомості
про його підписання директором
відповідача. Проте, Договір підписаний
іншою особою, про що відсутні відомості
в тексті Договору.

За статтею 238 Цивільного кодексу
України представник може бути
уповноважений на вчинення лише тих
правочинів, право на вчинення яких має
особа, яку він представляє. Представник
не може вчиняти правочин від імені
особи, яку він представляє, у своїх
інтересах або в інтересах іншої особи,
представником якої він одночасно є, за
винятком комерційного представництва,
а також щодо інших осіб, встановлених
законом

Відповідно до статті 241 Цивільного
кодексу України правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Судом встановлено, що відповідач не
вчиняв дій, які б свідчили про
схвалення Договору. Не надано таких
доказів і представниками позивача.

Щодо наявності відбитку печатки
відповідача в тексті Договору, то з
урахуванням наданих сторонами доказів
суд не вважає це діями, які свідчать про
схвалення Договору.

Відповідно до частини першої статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Однак, відповідачем не надано доказів
підписання Договору уповноваженою
особою відповідача.

Таким чином, перевіркою доводів сторін
встановлено, що Договір, який позивач
визначив як підставу для звернення до
суду, не відповідає вище наведеним
вимогам діючого законодавства.

Відповідно до статті 216 Цивільного
кодексу України, недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

В даній статті Цивільного кодексу
України сформульовані загальні
правила щодо правових наслідків
недійсності як нікчемних, так і
оспорюваних правочинів. Визначальним
тут є принцип, згідно з яким недійсний
правочин не створює для сторін чи інших
осіб правових наслідків. Зокрема,
сторони не зобов'язані виконувати
передбачені таким правочином умови.

Згідно з статтею 236 Цивільного кодексу
України, нікчемний правочин або
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, враховуючи те, що Договір
визнаний судом недійсним, а саме за ним
позивач просить господарський суд
стягнути з відповідача заборгованість
та штрафні санкції в сумі 3115,42 грн., то у
позивача відсутні правові підстави
стягувати грошові суми за Договором.

У зв'язку з цим суд прийшов до висновку
у задоволенні позову відмовити.

Судові витрати покласти на позивача, з
вини якого спір безпідставно доведено
до розгляду судом.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 82, 84 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 29.12.2014.

Суддя
В. Байталюк