ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р.Справа № 922/5277/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк", м.Дніпропетровськ до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Луга-Буд",
м.Луганськ, в особі голови
ліквідаційної комісії Чевокіна В.В.
про зобов'язання вчинити певні дії за
участю представників:

позивача - Левицької А.В. (довіреність
№8208-К-О від 20 жовтня 2014 року)

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2014 року позивач, публічне
акціонерне товариство комерційний
банк "Приватбанк", звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
зобов'язання товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Луга-Буд" в
особі голови ліквідаційної комісії
Чевокіна В.В. (відповідача) визнати
вимоги позивача зі сплати
заборгованості, яка станом на 04 серпня
2014 року становить 91323,74 гривень, у тому
числі, 12000,00 гривень заборгованості за
кредитом, 36690,42 гривень заборгованості
за відсотками, 42633,32 гривень пені, та
включити її до проміжного
ліквідаційного балансу. Крім того,
позивач просив суд покласти судові
витрати на відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 18 листопада 2014
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у судовому засіданні на 09
грудня 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 09 грудня 2014
року було відкладено розгляд справи на
22 грудня 2014 року.

Представник позивача у судовому
засіданні 22 грудня 2014 року підтримав
заявлені позовні вимоги та просив суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 22 грудня
2014 року свого представника не направив,
відзив на позовну заяву та витребувані
судом документи не надав. Про причини
неявки суд не повідомив. Про час та
місце проведення судового засідання
був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що в межах
наданих йому повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів та здійснені всі необхідні дії
щодо витребування додаткових доказів,
а тому вважає за можливе розглядати
справу за наявними в ній і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, всебічно та повно дослідивши
матеріали справи та надані учасниками
судового процесу докази, заслухавши
пояснення представника позивача,
встановив наступне.

03 березня 2005 року між закритим
акціонерним товариством комерційним
банком "Приватбанк" (позивачем) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Луга-Буд"
(відповідачем) було укладено кредитний
договір №24. Даний договір було
підписано повноважними представниками
з обох сторін та скріплено печатками.

30 квітня 2009 року Загальними зборами
акціонерів ПриватБанку було прийнято
рішення про зміну типу закритого
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" на публічне
акціонерне товариство комерційний
банк "ПриватБанк", у зв'язку з чим 17
липня 2009 року було проведено
відповідну реєстрацію змін.

Відповідно до умов вищевказаного
договору, банк (позивач) зобов'язався
надати позичальнику (відповідачу)
грошові кошти у розмірі 12000,00 гривень, а
позичальник, в свою чергу, зобов'язався
повернути дану суму кредиту, сплатити
проценти та винагороди, у строки
передбачені умовами договору.

Сторони погодили строк повернення
кредиту - 03 березня 2006 року (п.1.3).

У відповідності до пунктів 4.1 та 4.2
договору, відповідач зобов'язався
сплачувати відсотки у розмірі 25% річних
за фактичне користування кредитом, а у
випадку порушення умов договору щодо
повернення кредиту, сплачувати
відсотки у розмірі 50% річних від суми
залишку непогашеної заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач виконав свої зобов'язання за
спірним договором належним чином та у
повному обсязі. Проте, відповідач, в
свою чергу, зобов'язання за спірним
договором не виконав, у зв'язку з чим
утворилась заборгованість перед
позивачем у розмірі 91323,74 гривень, у
тому числі, 12000,00 гривень
заборгованості за кредитом, 36690,42
гривень заборгованості за відсотками,
42633,32 гривень пені, яка до цього часу
залишається непогашеною.

У відповідності до даних витягу
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
№19608612 від 17 листопада 2014 року -
товариство з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Луга-Буд"
перебуває в стані припинення
підприємницької діяльності.

Позивач у позові посилається на те, що
відомості про строк, визначений
засновниками (учасниками) юридичної
особи, або органом, що прийняв рішення
про припинення юридичної особи, для
заявлення кредиторами своїх вимог йому
не були відомі.

У зв'язку із перебуванням підприємства
відповідача в стані припинення шляхом
ліквідації, з метою досудового
врегулювання спору, 16 серпня 2013 року
позивач направив голові ліквідаційної
комісії з припинення товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Луга-Буд" претензію №16/08 (а.с.27) про
включення кредиторських вимог за
спірним договором до проміжного
ліквідаційного балансу. Факт
направлення претензії підтверджується
поштовим описом вкладення (а.с.28).

Станом на момент розгляду спору,
відповідачем не було надано відповіді
ані на відповідну претензію позивача
щодо повної або часткової відмови у
визнанні його вимог, ані погашено
виниклу суму заборгованості. Крім того,
головою ліквідаційної комісії не було
включено відповідні вимоги позивача до
проміжного ліквідаційного балансу, що
і стало підставою для звернення
позивача до суду за захистом права на
визнання кредиторських вимог.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про часткове
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Згідно із ч.1, 7 ст.59 Господарського
кодексу України, припинення діяльності
суб'єкта господарювання здійснюється
шляхом його реорганізації (злиття,
приєднання, поділу, перетворення) або
ліквідації - за рішенням власника
(власників) чи уповноважених ними
органів.

Відповідно до ч.2, 3 ст.60 Господарського
кодексу України, орган (особа), який
прийняв рішення про ліквідацію
суб'єкта господарювання, встановлює
порядок та визначає строки проведення
ліквідації, а також строк для заяви
претензій кредиторами, що не може бути
меншим, ніж два місяці з дня оголошення
про ліквідацію.

Згідно із ч.6 ст.105 Цивільного кодексу
України, кожна окрема вимога кредитора,
зокрема щодо сплати податків, зборів,
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
страхових коштів до Пенсійного фонду
України, фондів соціального
страхування, розглядається, після чого
приймається відповідне рішення, яке
надсилається кредитору не пізніше
тридцяти днів з дня отримання
юридичною особою, що припиняється,
відповідної вимоги кредитора.

Частиною 3 ст.112 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі відмови
ліквідаційної комісії у задоволенні
вимог кредитора або ухилення від їх
розгляду кредитор має право протягом
місяця з дати, коли він дізнався або мав
дізнатися про таку відмову звернутися
до суду із позовом до ліквідаційної
комісії. За рішенням суду вимоги
кредитора можуть бути задоволені за
рахунок майна, що залишилося після
ліквідації юридичної особи.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, позивач звернувся із
відповідною претензією до голови
ліквідаційної комісії з припинення
товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Луга-Буд" у
строк, передбачений нормами чинного
законодавства.

Відповідно до ч.8 статті 111 Цивільного
кодексу України, ліквідаційна комісія
(ліквідатор) після закінчення строку
для пред'явлення вимог кредиторами
складає проміжний ліквідаційний
баланс, що включає відомості про склад
майна юридичної особи, що ліквідується,
перелік пред'явлених кредиторами вимог
та результат їх розгляду. Проміжний
ліквідаційний баланс затверджується
учасниками юридичної особи, судом або
органом, що прийняв рішення про
ліквідацію юридичної особи.

За приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, факт існування
заборгованості відповідача перед
позивачем у розмірі 91323,74 гривень, та те,
що відповідачем не було включено
відповідні кредиторські вимоги
позивача до проміжного ліквідаційного
балансу, суд вважає заявлену вимогу
позивача щодо зобов'язання відповідача
про включення відповідної
заборгованості до проміжного
ліквідаційного балансу нормативно та
документально обґрунтованою та такою,
що підлягає задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що предметом позову даної
справи є вимога про включення
кредиторських вимог до проміжного
ліквідаційного балансу товариства,
однак не є предметом розгляду у даній
справі вирішення питання, щодо
погашення цих вимог. Вимоги в частині
визнання грошових вимог не є
самостійними грошовими вимогами,
оскільки вони не містять ознак спору
про право, їх можливе задоволення не
призведе до відновлення права, яке
позивач вважає порушеним, а тому суд не
вбачає правових підстав для
задоволення вимоги позивача про
визнання кредиторських вимог зі сплати
91323,74 гривень заборгованості та
відмовляє в її задоволенні.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, встановивши сторону, з
вини якої справу було доведено до суду,
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, ст.129
Конституції України, ст.ст.105, 111, 112
Цивільного кодексу України, ст.ст.59, 60
Господарського кодексу України, та
керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Товариство з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Луга-Буд"
(91031, м.Луганськ, вул.Оборонна, 20-а, кв.109,
) в особі голови
ліквідаційної комісії Чевокіна
Віталія Вікторовича включити до
проміжного ліквідаційного балансу
кредиторські вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Приватбанк" (49094,
м.Дніпропетровськ, вул.Набережна
Перемоги, буд.50, ) зі
сплати 12000,00 гривень заборгованості за
кредитом, 36690,42 гривень заборгованості
за відсотками, 42633,32 гривень пені, яка
виникла за кредитним договором №24 від
03 березня 2005 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Луга-Буд"
(91031, м.Луганськ, вул.Оборонна, 20-а, кв.109,
) на користь Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Приватбанк" (49094,
м.Дніпропетровськ, вул.Набережна
Перемоги, буд.50, ) 1827,00
гривень судового збору.

Видати відповідні накази після
набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 29 грудня 2014
року.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/5277/14