м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-б, тел.
Господарський суд міста Києва у складі
судді Марченко О.В., при секретарі
судового засідання Грабовській А.С.,
розглянув у відкритому судовому
за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Консалтингова
компанія "Всесвіт", м. Київ,
до публічного акціонерного товариства
"Терра Банк", м. Київ,
про визнання договору недійсним,
за участю представників:
позивача - Довбишевої Г.В. (довіреність
від 13.10.2014 № б/н);
відповідача - Миронюка Д.М. (довіреність
від 22.12.2014 №303).
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Консалтингова
компанія «Всесвіт» (далі - ТОВ «КК
«Всесвіт») звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом про визнання недійсним
укладеного публічним акціонерним
товариством «Терра Банк» (далі - ПАТ
«Терра Банк») та ТОВ «КК «Всесвіт»
кредитного договору від 25.02.2014 №КЛ/14/8-34
(далі - Кредитний договір).
Позов мотивовано тим, що ПАТ «Терра
Банк» на підставі Кредитного договору
видав кредит ТОВ «КК «Всесвіт» у сумі 140
000 000 грн. без вимагання якого-небудь
ліквідного забезпечення та без
отримання яких-небудь гарантій щодо
того, що кредит буде повернено в строк,
а також без підтвердження
платоспроможності позичальника;
посилаючись на пункт 6 частини третьої 3
статті 38 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
(далі - Закон) позивач вказує, що
Кредитний договір є нікчемним, а отже
ТОВ «КК «Всесвіт» наділено правом
звернення до суду про визнання
Кредитного договору недійсним.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 27.11.2014 порушено провадження у
22.12.2014 від ПАТ «Терра Банк» надійшов
відзив на позовну заяву, в якому
відповідач зазначає, що прерогатива
щодо визнання нікчемним Кредитного
договору із вказаних у позовній заяві
підстав належить виключно
уповноваженій особі Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
(далі - Фонд); відповідач просив суд
припинити провадження у справі,
оскільки ТОВ «КК «Всесвіт» звертається
до суду за захистом права, яке йому не
належать, а отже, у даній справі ТОВ «КК
«Всесвіт» є неналежним позивачем; за
таких обставин відсутній предмет
Частиною першою статті 80
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України)
встановлено, що господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо:
спір не підлягає вирішенню в
господарських судах України; відсутній
предмет спору; є рішення
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішив
господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав; виключено; позивач відмовився
від позову і відмову прийнято
господарським судом; сторони уклали
угоду про передачу даного спору на
вирішення третейського суду; настала
смерть фізичної особи або оголошено її
померлою чи припинено діяльність
суб'єкта господарювання, які були
однією із сторін у справі, якщо спірні
правовідносини не допускають
правонаступництва; сторони уклали
мирову угоду і вона затверджена
господарським судом.
Відповідно до пункту 4.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
перелік підстав припинення
провадження у справі (стаття 80 ГПК
України) та залишення позову без
розгляду (стаття 81 ГПК України) є
вичерпним і розширеному тлумаченню не
Отже, статтею 80 ГПК України не
передбачено припинення провадження у
справі на підставі того, що права та
інтереси позивача не порушені.
Разом з тим, 22.12.2014 ПАТ «Терра Банк»
подано суду клопотання про залучення
Фонду як третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача; клопотання
мотивоване тим, що оскільки рішення у
даній справі може вплинути на обсяг та
можливість реалізації в майбутньому
Фондом наданих йому законом прав щодо
задоволення своїх кредиторських вимог
за рахунок ліквідаційної маси
відповідача, в порядку, передбаченому
статтею 52 Закону, виникає об'єктивна
необхідність залучення Фонду до участі
в даній справі в якості третьої особи
яка не заявляє самостійних вимог на
стороні відповідача.
Відповідно до частин першої і другої
статті 27 ГПК України треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, можуть вступити у справу на
стороні позивача або відповідача до
прийняття рішення господарським судом,
якщо рішення з господарського спору
може вплинути на їх права або обов'язки
щодо однієї з сторін; у заявах про
залучення третіх осіб і у заявах третіх
осіб про вступ у справу на стороні
позивача або відповідача зазначається,
на яких підставах третіх осіб належить
залучити або допустити до участі у
справі.
Господарський суд міста Києва дійшов
висновку про необхідність відмови в
задоволенні клопотання ПАТ «Терра
Банк» про залучення до участі у справі
Фонд як третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача, оскільки останнім
не мотивовано, чим саме рішення з даної
справи, враховуючи її обставини, може
вплинути на права і обов'язки Фонду.
У судовому засіданні 22.12.2014 представник
позивача надав пояснення по суті спору,
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі; представник відповідача щодо
задоволення позовних вимог заперечив,
наголошуючи на доводах, зазначених у
відзиві на позовну заяву.
Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази, які мають значення для розгляду
справи по суті, проаналізувавши
встановлені фактичні обставини справи
в їх сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, господарський
суд міста Києва
25.02.2014 ПАТ «Терра Банк» (Банк) та ТОВ «КК
«Всесвіт» (позичальник), укладено
Кредитний договір, за умовами якого:
- Банк відкриває позичальнику
відновлювальну відкличну кредитну
лінію (кредит або кредитна лінія) з
загальним лімітом у сумі 140 000 000 грн., а
позичальник зобов'язаний повернути
кредит та сплатити проценти за
користування кредитом в межах строку
кредитування, встановленого в пункті 1.3
Кредитного договору, в розмірі 24%
річних та сплатити інші платежі,
передбачені Кредитним договором (пункт
1.1 Кредитного договору);
- цільове використання (мета) кредиту:
для поновлення оборотних коштів (пункт
1.2 Кредитного договору);
- кредитна лінія відкривається з 25.02.2014
по 23.10.2014 (підпункт 1.3.1 пункту 1.3
Кредитного договору);
- позичальник у будь-якому випадку
зобов'язаний повернути кредит у
повному обсязі в строки (терміни) до
23.10.2014 включно (підпункт 1.3.2 пункту 1.3
Кредитного договору);
- кредит забезпечується усім належним
позичальнику майном та ліквідним
майном, що буде передане в забезпечення
зобов'язань за Кредитним договором в
строк до 28.02.2014 включно (пункт 2.1
Кредитного договору);
- позичальник зобов'язаний
використовувати кредит за цільовим
призначенням і у встановлені пунктом 1.3
Кредитного договору строки повернути
отримані в межах кредитної лінії суми
кредиту. У випадку прострочення
повернення кредиту позичальник
зобов'язаний перерахувати кошти, що
призначені ним на погашення кредиту, на
рахунок простроченої заборгованості
за кредитом, номер якого
повідомляється Банком позичальнику
негайно після його відкриття. Сторони
встановлюють, що у випадку, якщо після
прострочення повернення кредиту
позичальник здійснить перерахування
коштів на позичковий рахунок, вказаний
у пункті 3.2 Кредитного договору, Банк
набуває право самостійно зарахувати ці
кошти на рахунок простроченої
заборгованості за кредитом
позичальника (підпункт 4.2.1 пункту 4.2
Кредитного договору);
- Кредитний договір набирає чинності з
дати його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення
печатками сторін (пункт 7.1 Кредитного
- підписанням Кредитного договору
позичальник підтверджує, зокрема: свою
здатність виконувати умови кредитного
договору; Кредитний договір не
суперечить будь-яким договірним
обмеженням, що є обов'язковими для
позичальника чи його статуту, іншим
установчим документам; відсутні
будь-які перешкоди для виконання
Кредитного договору на день його
підписання, позичальник повністю
розуміє всі умови Кредитного договору,
свої права та обов'язки за Кредитним
договором і погоджується з ними (пункт
7.4 Кредитного договору);
- Кредитний договір діє до повного
повернення позичальником кредиту,
сплати у повному обсязі процентів за
користування ним та до повного
виконання позичальником будь-яких
інших грошових зобов'язань, прийнятих
ним на себе згідно з умовами Кредитного
договору (пункт 7.12 Кредитного
Відповідно до частини першої статті 1054
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
Сторонами було укладено договір від
28.02.2014 про внесення змін та доповнень №1
до Кредитного договору, відповідно до
якого пункт 2.1 Кредитного договору
викладено в такій редакції, а саме:
кредит забезпечується усім належним
позичальнику майном та майновими
правами на грошові кошти в сумі 4 500 000
грн., відповідно до договору застави
майнових прав від 28.02.2014 №МП/14/10-34 (далі -
Договір застави), укладеного ПАТ «Терра
Банк» та ТОВ «КК «Всесвіт».
Так, 28.02.2014 ПАТ «Терра Банк»
(заставодержатель) та ТОВ «КК «Всесвіт»
(заставодавець), укладено Договір
застави, за умовами якого:
- Договір застави забезпечує вимоги
заставодержателя, що випливають з
Кредитного договору, а також договір
про внесення змін та доповнень, що
укладені або будуть укладені до нього в
майбутньому (в тому числі, але не
виключно, стосовно збільшення розміру
процентів за користування кредитом,
збільшення строку повернення кредиту,
збільшення розміру (суми) кредиту)
згідно з умовами якого заставодавець
зобов'язаний повернути кредит у сумі 140
000 000 грн. не пізніше 23.10.2014 (підпункт 1.1.1
пункту 1.1 Договору застави);
- предметом застави за Договором
застави є майнові права, які належать
заставодавцю за договором
банківського вкладу (депозиту) від
28.02.2014 №02/Д/14/02-34, укладеного
заставодавцем та ПАТ «Терра Банк», код
банку 380601, строком дії до 27.02.2015 на суму
30 000 000 грн. (далі - Договір банківського
вкладу), які (майнові права) полягають у
праві вимоги від ПАТ «Терра Банк», код
банку 380601 (боржник), сплатити грошові
кошти в сумі 30 000 000 грн. (депозит) та
проценти в розмірі, передбаченому
Договором банківського вкладу, далі -
предмет застави. Відповідно до умов
Договору банківського вкладу датою
повернення вкладу (депозиту) є 27.02.2015
(пункт 2.1 Договору Застави);
- Договір застави майнових прав набирає
чинності з моменту його підписання та
скріплення печатками сторін і діє до
повного виконання зобов'язань за
Кредитним договором та Договором
застави (пункт 8.1 Договору застави).
Судом встановлено, що відповідачем
виконано належним чином умови
Кредитного договору та надано позивачу
кредит, що підтверджується
банківськими виписками: від 25.02.2014 на
суму 105 279 352,15 грн.; від 28.02.2014 на суму 31 759
746,26 грн.; від 16.07.2014 на суму 2 800 000 грн. та
на суму 2 500 000 грн.
Звертаючись до суду з даним позовом,
ТОВ «КК «Всесвіт» посилається на те, що
Кредитний договір суперечить вимогам
Закону, адже фінансові установи
України не видають незабезпечених
кредитів (як це було зроблено ПАТ
«Терра Банк», а відтак, укладений
Кредитний договір надав позивачу
переваги в порівнянні з іншими
Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з такого.
За приписами частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України
передбачено, що: зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
У частині першій статті 627 ЦК України
зазначено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої та
третьої статті 180 Господарського
кодексу України зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
21.08.2014 Правлінням Національного банку
України прийнято постанову № 518 «Про
віднесення публічного акціонерного
товариства «Терра Банк» до категорії
На підставі вказаної постанови
виконавчою дирекцією Фонду 21.08.2014
прийнято рішення №72 «Про
запровадження тимчасової
адміністрації у ПАТ «Терра Банк»,
відповідно до якої запроваджено
тимчасову адміністрацію строком на три
місяці з 22.08.2014 по 22.11.2014 включно;
призначено уповноваженою особою Фонду
на здійснення тимчасової
адміністрації у ПАТ «Терра Банк»
провідного професіонала з питань
врегулювання неплатоспроможності
банків відділу запровадження
процедури тимчасової адміністрації та
ліквідації департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків Ірклієнка
Рішенням виконавчої дирекції Фонду від
20.11.2014 №122 продовжено здійснення
тимчасової адміністрації ПАТ «Терра
Банк» на один місяць до 22.12.2014 включно
та продовжено повноваження
уповноваженої особи Фонду.

Відповідно до частини п'ятої статті 34
Закону під час тимчасової
адміністрації Фонд має повне і
виняткове право управляти банком
відповідно до цього Закону,
нормативно-правових актів Фонду та
вживати дії, передбачені планом
врегулювання.

Частиною першою статті 35 Закону
встановлено, що тимчасовим
адміністратором неплатоспроможного
банку та ліквідатором банку (крім
ліквідації банку за рішенням
власників) є Фонд. Здійснення
тимчасової адміністрації та
ліквідації банків Фонд здійснює через
призначену виконавчою дирекцією
уповноважену особу Фонду, яка має
високі професійні та моральні якості,
бездоганну ділову репутацію, повну
вищу освіту в галузі економіки,
фінансів чи права (не нижче
кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та
професійний досвід, необхідний для
виконання заходів у межах здійснення
тимчасової адміністрації.

Згідно з частиною першою статті 36
Закону з дня призначення уповноваженої
особи Фонду призупиняються всі
повноваження органів управління банку
(загальних зборів, спостережної ради і
правління (ради директорів) та органів
контролю (ревізійної комісії та
внутрішнього аудиту). Уповноважена
особа Фонду від імені Фонду набуває всі
повноваження органів управління банку
та органів контролю з дня початку
тимчасової адміністрації і до її
припинення.

За приписами частин першої та другої
статті 38 Закону уповноважена особа
Фонду зобов'язана забезпечити
збереження активів та документації
банку. Протягом дії тимчасової
адміністрації уповноважена особа
Фонду зобов'язана забезпечити
перевірку правочинів (у тому числі
договорів), вчинених (укладених) банком
протягом одного року до дня
запровадження тимчасової
адміністрації банку, на предмет
виявлення правочинів (у тому числі
договорів), що є нікчемними з підстав,
визначених частиною третьою цієї
статті.

Згідно з пунктом 4 частини другої
статті 37 Закону уповноважена особа
Фонду має право повідомляти сторони за
договорами, зазначеними у частині
другій статті 38 цього Закону, про
нікчемність цих договорів та вчиняти
дії щодо застосування наслідків
нікчемності договорів.

Відповідно до частини третьої статті 38
Закону правочини (у тому числі
договори) неплатоспроможного банку є
нікчемними з таких підстав: банк
безоплатно здійснив відчуження майна,
прийняв на себе зобов'язання без
встановлення обов'язку контрагента
щодо вчинення відповідних майнових
дій, відмовився від власних майнових
вимог; банк до дня визнання банку
неплатоспроможним взяв на себе
зобов'язання, внаслідок чого він став
неплатоспроможним або виконання його
грошових зобов'язань перед іншими
кредиторами повністю чи частково стало
неможливим; банк здійснив відчуження
чи передав у користування або придбав
(отримав у користування) майно, оплатив
результати робіт та/або послуги за
цінами, нижчими або вищими від
звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і
більше відрізняється від вартості
товарів, послуг, іншого майна,
отриманого банком), або зобов'язаний
здійснити такі дії в майбутньому
відповідно до умов договору; банк
оплатив кредитору або прийняв майно в
рахунок виконання грошових вимог у
день, коли сума вимог кредиторів банку
перевищувала вартість майна; банк
прийняв на себе зобов'язання (застава,
порука, гарантія, притримання,
факторинг тощо) щодо забезпечення
виконання грошових вимог у порядку
іншому, ніж здійснення кредитних
операцій відповідно до Закону України
"Про банки і банківську діяльність";
банк уклав кредитні договори, умови
яких передбачають надання клієнтам
переваг (пільг), прямо не встановлених
для них законодавством чи внутрішніми
документами банку; банк уклав
правочини (у тому числі договори), умови
яких передбачають платіж чи передачу
іншого майна з метою надання окремим
кредиторам переваг (пільг), прямо не
встановлених для них законодавством чи
внутрішніми документами банку; банк
уклав правочин (у тому числі договір) з
пов'язаною особою банку, якщо такий
правочин не відповідає вимогам
законодавства України.

Отже, судом встановлено, що обов'язок
щодо забезпечення перевірки
правочинів (у тому числі договорів),
вчинених (укладених) банком протягом
одного року до дня запровадження
тимчасової адміністрації банку, на
предмет виявлення правочинів (у тому
числі договорів), що є нікчемними з
підстав, визначених частиною третьою
статті 38 Закону, покладено на
уповноважену особу Фонду, яким не є ТОВ
«КК «Всесвіт».

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, відповідно до статті 11
ЦК України є, зокрема, договори.
Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (частина
перша статті 628 ЦК України).

Згідно зі статтею 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до частини третьої статті 215
ЦК України якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору (частина перша статті 32 ГПК
України).

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог чи заперечень.

Позивач не надав суду жодних доказів,
які б підтверджували порушення чи
оспорювання його прав та охоронюваних
законом інтересів укладенням
Кредитного договору, не довів
належними доказами, що в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) були недодержані вимоги,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК
України, та не довів обставин,
передбачених частиною першою статті 230
ЦК України, з наявністю яких закон
пов'язує визнання правочину недійсним,
а відтак суд дійшов висновку про те, що
вимоги позивача щодо визнання
Кредитного договору недійсним
задоволенню не підлягають.

За приписами статті 49 ГПК України
судові витрати зі справи покладаються
на позивача.

Керуючись статтями 49, 80, 82 - 85 ГПК
України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 26.12.2014.

Суддя
О.
Марченко