ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р.Справа № 913/1365/13

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання П'ятак А.С.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Три-Д-Авто"
до ТОВ "Прогрес М"
про визнання недійсним договору
за участю представників сторін:

позивача - не з"явився

відповідача - Шкарупа Є.М. за дов.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю "Три-Д-Авто" звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес М" про визнання недійсним договору міни від 29 грудня 2003 року, з підстав невідповідності закону, та зобов'язання повернути у власність позивача 1/100 частки нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 109, загальною площею 210,7 м2. При цьому, позивачем заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності.

Рішенням господарського суду Луганської області від 23 липня 2013 року позов задоволено. Визнано недійсним договір міни від 29 грудня 2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Конюшенко О.Д., реєстраційний номер 2707. Зобов'язано відповідача повернути у власність позивача 1/100 частки нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 109-б, загальною площею 210,7 м2, а саме: приміщення № 3, яке складається з: И-1, и, и1, магазин столярна з тамбуром: 10 в'їзд в ангар площею 68,6 м2, 11 тамбур площею 7,8 м2, 12 кафе - бар площею 46,0 м2, 13 кафе-бар площею 20,0 м2, 18 кафе-бар площею 65,0 м2 в загальному користуванні: 14 - вбиральня площею 1,1 м2, 15 господарче приміщення площею 1,9 м2, 16 моєчна площею 6,1 м2, 17, кухня площею 6,8 м2. Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 18 вересня 2013 року рішення місцевого суду змінено в частині сум судового збору, в решті рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 27 листопада 2013 року постановлені у справі судові рішення залишені без змін.

Постановою Верховного Суду України від 1 липня 2014 року постанову Вищого господарського суду України від 27 листопада 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до касаційної інстанції.

Постановою Вищого господарського суду України від 23 липня 2014 року рішення господарського суду Луганської області від 23 липня 2013 року та постанова Донецького апеляційного господарського суду від 18 вересня 2013 року скасовані, а справу направлено на новий розгляд.

Представник позивача у судові засідання не з"являвся, витребуваних судом документів не подав.

Представник відповідача проти позову заперечував, подав додаткові письмові пояснення.

На підставі ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній доказами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін господарський суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних правових підстав.

29 грудня 2003 року акціонерним товариством закритого типу "Торгівельно-комерційна фірма "Спартер", правонаступником якого є позивач, і товариством з обмеженою відповідальністю "Прогрес М" укладено договір міни 1/100 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: вул. Оборонна, 109, м. Луганськ, на комп'ютер Р11-350, монітор LG Ctudioworks 57, комп'ютерний маніпулятор типу "миша", клавіатуру, кабель.

Обґрунтовуючи вимогу про визнання даного договору недійсним, позивач послався на те, що його умови суперечать нормам ст.ст. 48, 50 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на час укладення спірного договору, оскільки внаслідок його укладення акціонерне товариство закритого типу "Торгівельно-комерційна фірма "Спартер", правонаступником якого є позивач, позбавилося значної частини своїх виробничих площ, що призвело до зниження результативності його діяльності та зменшення прибутку.

Таким чином, позовні вимоги TOB «ТРИ-Д-АВТО» стосуються визнання заперечуваного правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину який, укладено у грудні 2003 р. Вочевидь право на позов про визнання цього правочину недійсним виникло з моменту його укладення тобто до 01.01.2004 р. (дати набрання чинності Цивільним кодексом України), в зв'язку з чим необхідно застосовувати спеціальну норму передбачену п.7 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, якою передбачено, що до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше. На цьому ж також наголошує Пленум вищого господарського суду України, в абз.2 п.2.8 постанови № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», надалі цитата: «Необхідно мати на увазі також припис пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за змістом якого до позовів про визнання оспорюваного правочину недійсним, а також про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину правила ЦК України про позовну давність застосовуються за умови, коли право на подання відповідного позову виникло після 1 січня 2004 року, до позовів же, право на подання яких виникло до зазначеної дати, застосовується попереднє законодавство про позовну давність, тобто відповідні норми Цивільного кодексу Української PCP 1963 року.»

Статтею 76 Цивільного кодексу УРСР передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, яке виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, при цьому очевидно, що в позовах про визнання угод недійсними це право виникає з моменту укладення угоди. Такої ж позиції додержується Вищий господарський суд України в своїх постановах від 09.04.2006 р. по справі № 26/646; від 24.02.2005 р. по справі № 46/151-04; від 06.07.2005 р. по справі № 40/529. Враховуючи, що спірний договір укладено у грудні 2003 p., відповідно до ст. 71 Цивільного кодексу УРСР, строк позовної давності сплинув у грудні 2006 р., ще до перетворення сторони по договору - АТЗТ «ТКФ «Спартер» в особу позивача TOB «Три-Д-Авто».

До того ж необхідно зауважити, що в спорі не йде мови про порушення прав третіх осіб, які б не були обізнані про укладення та виконання договору міни, але використовуючи факт перетворення позивач, що був стороною в договорі, намагається довести відсутність факту пропуску строку позовної давності, посилаючись на той факт, що TOB «Три-Д-Авто» про існування спірного договору начебто дізналось тільки 13.08.2010 р. з листа відповідача, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Так, згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців директором АТЗТ «ТКФ «СПАРТЕР»» на останній день існування 03.06.2008 р. був Денисов Дмитро Сергійович, який після перетворення, зазначеної особи 04.06.2008 р. на TOB «ТРИ-Д-АВТО» став директором останнього, що підтверджується відповідним, складеним на 05.06.2008 р., та який залишався директором станом на 13.08.2010 р. тобто на момент, коли начебто TOB «ТРИ-Д-АВТО» дізналося про порушення свого права, що свідчить та доводить той факт, що позивач знав або міг знати про наявність оспорюваного договору ще в 2008 р.

Також слід врахувати, що відповідно до ст. 108 Цивільного Кодексу України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи, включаючи і право на позов, а також обчислення і строків позовної давності.

Отже враховуючи, що оспорюваний договір укладено 29.12.2003 р. і до моменту перетворення АТЗТ «ТКФ «СПАРТЕР» не ставилось питання про визнання його недійсним, не має підстав вважати, що правонаступником останнього TOB «ТРИ-Д- АВТО» строк позовної давності не пропущений.

Таким чином, враховуючи, що Верховним Судом України в своїй постанові від 01.07.2014 р. та Вищим Господарським судом України в постанові від 23.07.2014 р. по вказаній справі встановлено факт пропущення позивачем строку позовної давності, а також заяву відповідача про застосування наслідків закінчення строку позовної давності, які передбачені ст.80 Цивільного кодексу УРСР, в позові слід відмовити у зв"язку із пропущенням строку позовної давності.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати залишаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1,12,22,33,34,43,44,49,75,82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 17.11.2014 р.

Суддя С.А. Прохоров

справа №913/1365/13