РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23568/14 29.12.14
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістік"

до Фізичної особи-підприємця Брисковського Олега Павловича

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: Дзюба Г.Є. (представник за довіреністю);

від відповідача: Кафельнікова Т.О. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 29 грудня 2014 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

28 жовтня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістік" (позивач) подало до канцелярії Господарського суду міста Києва на розгляд судом позовну заяву вих. № 4383 від 09.09.2014 року в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку стягнути заборгованість з Фізичної особи-підприємця Брисковського Олега Павловича (відповідач) в сумі 8 302,76 грн., де сума основного боргу - 6 159,46 грн., пені - 678,53 грн. та 40% річних - 1 464,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як Покупець, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором поставки № 121309 від 03.10.2013 року, зокрема, у визначені відповідним договором строки не здійснив оплату вартості поставленого йому позивачем, як Постачальником, товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2014 року (суддя Котков О.В.) прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/23568/14, розгляд справи призначено на 01.12.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2014 року судом, за клопотанням представника позивача, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, розгляд справи відкладено до 22.12.2014р.

В судовому засіданні 22.12.2014р., відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено перерву до 29.12.2014 року, про що сторін було повідомлено під розписку.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03 жовтня 2013 року між позивачем (надалі - Постачальник або Продавець) та відповідачем (далі по тексту - Покупець або Отримувач) (разом - сторони) було укладено договір поставки № 121309 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - Договір або Договір поставки), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов'язується поставити і передати замовлений товар у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити поставлений товар у відповідності з вимогами даного Договору.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору Продавець передав, а Покупець прийняв товар на загальну суму - 60 134,67 грн., при цьому, позивач вказує, що Покупець за товар в повному обсязі не розрахувався, а відтак, за розрахунками позивача, відповідач має заборгованість за Договором в сумі - 6 159,46 грн.

Окрім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції за неналежне виконання умов Договору щодо оплати товару.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому не погоджується із вказаними позивачем вимогами та вважає їх безпідставними.

Оцінивши в нарадчій кімнаті наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Як вже було установлено судом, 03 жовтня 2013 року між сторонами укладено договір поставки № 121309 за п. 1.1. якого Постачальник зобов'язується поставити і передати замовлений товар у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити поставлений товар у відповідності з вимогами даного Договору.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору позивач передав товар на суму 60 134,67 грн., що підтверджується видатковими накладними №№: 12892/15304 від 09.10.2013р.; 14746/17573 від 08.11.2013р; 13719/16295 віл 23.10.2013р.; 15498/18466 від 20.11.2013р.; 16008/19013 від 27.11.2013р.; 14344/17180 від 02.11.2013р.; 16648/19691 від 04.12.2013р.; 13133/15658 від 12.10.2013р.; 14513/15195 від 08.10.2013р. (належним чином засвідчені копії накладних містяться в матеріалах справи), а відповідач отримав товар, що підтверджується підписом Отримувача на відповідних накладних.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що оплата проводиться Покупцем протягом 60 календарних днів рахуючи з моменту виконання поставки відповідної партії товару.

Як стверджує позивач, а відповідачем не спростовано, взяті на себе зобов'язання за Договором Покупець не виконав, так як станом на 09.09.2014 року заборгованість відповідача перед позивачем складає - 6 154,46 грн., виходячи з розрахунку 60 134,67 грн. /поставлений товар/ - 9 000,00 грн., /частково сплачені кошти/ - 44 975,21 грн. /повернутий товар/.

22 квітня 2014 року Постачальник надіслав Покупцеві претензію про сплату заборгованості за отриманий товар вих. № 287, зазначивши, що останній має заборгованість в сумі 6 159,46 грн., а також повідомив останнього, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки передбачені ст. 611 Цивільного кодексу України (копія вимоги в справі).

На відповідну претензію відповідач не відреагував. Зворотнього до суду не представлено.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Щодо тверджень Відповідача про неотримання товару за накладними від 02.11.2013 року, 08.11.2013 року та 20.11.2013 року суд відзначає, що згідно накладної про повернення товару від 31.01.2014 року № 16, Позивач одержав від Відповідача частину товару переданого за спірними накладними.

Так, пункти 13, 34, 35 накладної від 31.01.2014 року відповідають за найменуванням, кількістю та вартістю товару пунктам 4, 5, 11 відповідно накладної від 02.11.2013 року, так само як і пункти 31, 32 накладної від 31.01.2014 року - пунктам 15, 16 накладної від 20.11.2013 року та пункт 22 накладної від 31.01.2014 року - пункту 19 накладної від 08.11.2013 року.

Враховуючи те, що Відповідач визнав факти одержання товару за всіма іншими складеними між ним та Позивачем накладними у відповідності до вказаних в них переліків та не надав доказів того, що Позивач передав йому вказаний у пунктах 13, 22, 31, 32, 34, 35 накладної від 31.01.2014 року товар за іншими накладними ніж від 02.11.2013 року, 08.11.2013 року та 20.11.2013 року чи у будь-який інший спосіб або по іншому договору - суд вважає встановленим та не спростованим з боку Відповідача факт одержання останнім товару згідно накладних від 02.11.2013 року, 08.11.2013 року та 20.11.2013 року.

Таким чином, зважаючи на відсутність в матеріалах справи контррозрахунку суми заявленої до стягнення, з урахуванням того, що доказів оплати та/або повернення товару по Договору у більшому розмірі, аніж вказано позивачем в позовній заяві, станом на грудень 2014 року, до суду не представлено, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з Покупця на користь Постачальника заборгованості за Договором поставки в розмірі 6 154,46 грн. з розрахунку 60 134,67 грн. (сума товару) - 9 000,00 грн. (частково оплачений товар) - 44 975,21 грн. (часткове повернення товару).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно п. 7.3. Договору за неналежне виконання зобов'язань, передбачених п. 5.1. Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня.

З пункту 7.7. Договору випливає, що за користування грошовими коштами Постачальника, яке може відбуватися у зв'язку із простроченням Покупця оплати за товар, Постачальник вправі вимагати від Покупця сплати 40% річних (0,1%) в день від простроченої суми за весь час прострочення.

За ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином розмір пені, що обчислюється від суми простроченого платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням викладеного, зважаючи на обставини прострочення Покупцем у здійсненні оплати отриманого від Покупця товару, стягненню з відповідача підлягає 529,89 грн. пені за порушення строків оплати вартості одержаного товару, що становить:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
6159.4603.02.2014 - 14.04.2014716.5000 %0.036 %*155.76
6159.4615.04.2014 - 16.07.2014939.5000 %0.052 %*298.19
6159.4617.07.2014 - 03.08.20141812.5000 %0.068 %*75.94
та 1 464,77 грн. 40% річних за користування грошовими коштами.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 8 154,12 грн. з них: основного боргу - 6 159,46 грн., пені - 529,89 грн., 40% річних - 1 464,77 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1 794,30 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Брисковського Олега Павловича (ідентифікаційний код , адреса: 02099, м. Київ, провул. Руднєва, буд 1, кв. 12, р/р 2013 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 380269), або з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (ідентифікаційний код 35871504, адреса: 02088, м. Київ, вул. Леніна, буд. 42, р/р № 1374 в ПАТ «Банк Восток», м. Дніпропетровськ, МФО 307123), або на будь-який інший рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: основного боргу - 6 159,46 грн.(шість тисяч сто п'ятдесят дев'ять гривень 46 копійок), пені - 529,89 грн.(п'ятсот двадцять дев'ять гривень 89 копійок), 40% річних - 1 464,77 грн.(одна тисяча чотириста шістдесят чотири гривні 77 копійок) та судові витрати - 1 794,30 грн. (одна тисяча сімсот дев'яносто чотири гривні 30 копійок). Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.01.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало