КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2014 р. Справа№ 927/1556/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Сидоренко А.С. -
представник за дов. №14-100 від 18.04.2014р.;

від відповідача: Зезюлькін О.В. -
представник за дов. б/н від 17.12.2014р.,

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду
Чернігівської області від 21.10.2014 р.

у справі № 927/1556/14 (суддя: Мурашко І.Г.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства
"Носівські теплові мережі" Носівської
районної ради

про стягнення заборгованості в сумі
14842,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (далі - позивач)
звернулося до Господарського суду
Чернігівської області з позовом до
Комунального підприємства "Носівські
теплові мережі" Носівської районної
ради (далі - відповідач) про стягнення
14842,84 грн. заборгованості, з них 10488,49
грн. пені за період з 01.03.2013 р. по 27.06.2014
р., включно, 2177,33 грн. три відсотка
річних за той же період та 2177,02 грн.
інфляційних втрат за період з
листопада 2013 р. по червень 2014 р.,
включно. Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
умов договору купівлі - продажу
природного газу № 13/2538-БО-39 від 28.12.2012 р.

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 21.10.2014 р.
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Комунального підприємства
"Носівські теплові мережі" Носівської
районної ради на користь Публічного
акціонерного товариства Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"-
2531,29 грн. пені, 2100,70 грн. трьох відсотків
річних, 1912,63 грн. інфляційних втрат, 1740,22
грн. судового збору. В решті позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося з
апеляційною скаргою до Київського
апеляційного господарського суду, в
якій просить скасувати рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 21.10.2014р., у справі №927/1556/14,
та прийняти нове, яким позов
задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
Господарський суд Чернігівської
області неповно з'ясував обставини
справи, визнав обставини
встановленими, які є недоведеними і
мають значення для справи, неправильно
застосував норми процесуального та
матеріального права.

Крім того, апелянт зазначає, що суд
першої інстанції приймаючи спірне
рішення в частині задоволення заяви
відповідача про зменшення суми пені не
оцінив майнового стану сторін, які
беруть участь у зобов'язанні та не
обґрунтував, в чому саме полягає
винятковість обставин у даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного
Господарського суду від 12.11.2014 р.
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
було прийнято до провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що рішення Господарського
суду Чернігівської області від 21.10.2014р.
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
- без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 28.12. 2012 р. між
сторонами був укладений договір
№13/2538-БО-39 купівлі-продажу природного
газу (далі - договір), предметом якого
відповідно до умов договору є
зобов'язання позивача (продавець)
передати у власність відповідачу
(покупець) у 2013 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний
газ, видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу",
а відповідач зобов'язується прийняти
та оплатити цей природний газ на умовах
цього договору. Газ, що продається за
цим договором, використовується
відповідачем виключно для виробництва
теплової енергії, яка споживається
бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами
(п.п. 1.1-1.2 договору)

Відповідно до п. 2.1 договору позивач
передає відповідачу з 01.01.2013 р. по 31.12.2013
р. газ обсягом до 148,00 тис. куб. м., у тому
числі по місяцях кварталів: січень 30
тис. куб. м., лютий 30 тис. куб. м., березень
25 тис. куб. м. (І квартал 85,0 тис. куб. м.),
квітень 8,00 тис. куб. м. (ІІ квартал 8,00
тис. куб. м.), жовтень 10 тис. куб. м.,
листопад 20 тис. куб. м., грудень 25 тис.
куб. м. (ІV квартал 55,00 тис. куб. м). Обсяги
газу, що планується передати за цим
договором можуть змінюватись
сторонами протягом місяця продажу в
установленому порядку. Допускається
відхилення місячного обсягу
переданого газу в розмірі +/- 5% від
узгодженого сторонами згідно п. 2.1
договору планового обсягу продажу газу
без коригування планового обсягу.

Згідно п. 3.1 договору позивач передає
відповідачу газ у пунктах приймання -
передачі газу на вхідній
запірній/відключаючій арматурі
відповідача. Право власності на газ
переходить від позивача до відповідача
в пунктах приймання - передачі. Після
переходу права власності на газ
відповідач несе всі ризики і приймає на
себе відповідальність, пов'язану з
правом власності на газ.

Відповідно до п. 3.3 договору приймання
-передача газу, переданого позивачем
відповідачеві у відповідному місяці
продажу оформлюється актом приймання -
передачі газу. Обсяг споживання газу
відповідачем у відповідному місяці
поставки встановлюється шляхом
складання добових обсягів, визначених
на підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу відповідача.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного
за місяцем продажу газу, відповідач
зобов'язується надати позивачеві
підписані та скріплені печатками
відповідача та газотранспортного
підприємства три примірника акта
приймання - передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами
(п. 3.4 договору).

Розділом 5 договору "Ціна газу"
визначено, що ціна (граничний рівень
ціни) на газ та послуги з його
транспортування установлюються НКРЕ.
Ціна за 1000 куб. м газу становить 3509,00
грн. без врахування ПДВ, збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того: збір у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; податок на додану вартість за
ставкою - 20 %. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ
- 20 % - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн. До
сплати за 1000 куб. м. природного газу -
3884,78 грн., крім того ПДВ - 20 % -776,96 грн.,
всього з ПДВ - 4661,74 грн. У разі зміни НКРЕ
ціни на газ та/або тарифів на його
транспортування, розподіл і постачання
вони є обов'язковими для сторін за цим
договором з моменту введення їх в дію.
Загальна вартість договору на дату
його укладення становить 574947,93 грн.,
крім того ПДВ - 114989,59 грн., разом з ПДВ -
689937,52 грн.

Згідно п. 6.1 договору оплата за газ
здійснюється відповідачем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки. Пунктом 6.3 договору сторони
визначили, що в платіжних дорученнях
відповідач повинен обов'язково
зазначати номер договору, дату його
підписання та призначення платежу без
зазначення періоду, за який
здійснюється оплата. За наявності
заборгованості у відповідача за цим
договором позивач має право
зараховувати кошти, що надійшли від
відповідача, як погашення
заборгованості за газ, поставлений в
минулі періоди по цьому договору, в
порядку календарної черговості
виникнення заборгованості. Кошти, що
надійшли від відповідача, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
договором.

Відповідно до п. 11.1 договору останній
набуває чинності з дати підписання
уповноваженими представниками сторін
та скріплення їх підписів печатками
сторін, діє в частині реалізації газу
до 31.12.2013 р., а в частині проведення
розрахунків - до їх повного здійснення

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, позивач передав, а
відповідач, який є кінцевим споживачем,
прийняв природний газ за договором у
період з січня - по грудень 2013 р.,
включно, на загальну суму 498701,36 грн., що
підтверджується тристоронніми актами
приймання - передачі природного газу за
січень - грудень 2013 року, які підписані
та скріплені печатками сторін (а.с. 17-23).

Відповідач в свою чергу порушив умови
договору - за поставлений газ
розрахувався з порушенням строків
оплати.

При цьому, Київський апеляційний
господарський суд відзначає, що
відповідач підтвердив, що ним дійсно
були порушені строки розрахунків за
спожитий природний газ в січні - грудні
2013 р.р. Несвоєчасність розрахунків
пояснив неналежним виконанням
зобов'язань власними контрагентами,
зокрема державою в особі бюджетних
установ та органів влади. Крім того,
відповідачу з бюджету не здійснюється
передбачена законодавством
компенсація різниці між вартістю газу,
передбаченою в тарифі, і тією, яка
фактично діє на момент надання послуг з
теплопостачання та гарячого
водопостачання.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України, виконання зобов'язань
за договором можуть забезпечуватись
неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка
(штраф, пеня) є грошова сума або інше
майно, яке боржник повинен передати
кредитору в разі порушення боржником
зобов'язання. Частинами 4 та 6 ст. 231
Господарського кодексу України
встановлено, що штрафні санкції за
порушення зобов'язання застосовуються
у розмірі передбаченому сторонами у
договорі.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не виконав
зобов'язання у строк, встановлений
договором.

Пунктом 7.2 договору сторони
передбачили, що у разу невиконання
відповідачем п. 6.1 умов цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити позивачу, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивачем нараховано та пред'явлено до
стягнення 10488,49 грн. пені за період з
01.03.2013 р. по 27.06.2014 р., включно,
інфляційних втрат в сумі 2177,02 грн. за
період листопад 2013 р. - червень 2014 р.,
включно та 3% річних в сумі 2177,33 грн. за
період з 01.03.2013 р. по 27.06.2014 р., включно.

Так, для всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого позивачем нарахування
штрафних санкцій, річних тощо, і в разі,
якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно
(аналогічна правова позиція викладена
в ч. 1 п. 18 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 11.04.2005
№ 01-8/344 „Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені в доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році).

Київський апеляційний господарський
суд, перевіривши суму пені, 3 % річних та
інфляційних втрат погоджується з
висновком суду першої інстанції, щодо
часткового їх задоволення в сумі 2100,70
грн. 3% річних, 1912,63 грн. інфляційних
втрат та 10125,16 грн. пені.

Проте, 21.10.2014 р. у судовому засіданні
суду першої інстанції повноважний
представник відповідача просив суд
зменшити розмір неустойки (пені) на 75%
від заявленої суми на підставі п. 3 ч. 1
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України. Крім того, в судовому
засіданні 21.10.2014 р. відповідачем
заявлено клопотання про відстрочку
виконання рішення суду строком на 1 рік
у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 216 Господарського
кодексу України застосування
господарських санкцій повинно
гарантувати захист прав і законних
інтересів громадян, організацій та
держави, в тому числі відшкодування
збитків учасникам господарських
відносин, завданих внаслідок
правопорушення, та забезпечувати
правопорядок у сфері господарювання.
За приписами ч. 2 ст. 218 вказаного
кодексу учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Згідно ст. 233 Господарського кодексу
України суд має право зменшити розмір
санкцій, при цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Пунктами 3, 6 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню із сторони, що
порушила зобов'язання; відстрочити або
розстрочити виконання рішення.

В обґрунтування заявлених клопотань
відповідач посилається на наявність
виключних обставин, що унеможливлювали
своєчасну сплату наявної
заборгованості згідно спірного
договору, яка в подальшому була ним
погашеною з невеликим періодом часу
прострочення. Зокрема, відповідач
пояснив, що є єдиним комунальним
підприємством в Носівському районі
Чернігівської області, що надає
послуги з теплопостачання, основними
споживачами якого є саме бюджетні
установи та госпрозрахункові
організації, заборгованість яких перед
відповідачем за надані послуги станом
на 31 грудня 2013 р. складала 442916,23 грн.,
станом на 01 жовтня 2014 р. - 370380,02 грн., що
підтверджується наданою відповідачем
довідкою про стан розрахунків за
спожиті послуги з теплопостачання
споживачів (бюджетні організації та
госпрозрахункові підприємства) перед
КП "Носівські теплові мережі".

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, до таких споживачів
відносяться державні установи, що
фінансуються за рахунок бюджету, а саме
Управління праці та соціального
захисту населення Носівської районної
державної адміністрації, що мала
заборгованість перед відповідачем в
сумі 69255,09 грн. станом на 03.01.2013 р., а
зросла до 108264,84 грн. станом на 03.01.2014 р.
та складає 120623,89 грн. станом на 01.07.2014 р.,
Управління агропромислового розвитку
Носівської районної державної
адміністрації, заборгованість якої
перед відповідачем станом на 03.01.2013 р.
складала 63030,29 грн., зросла до 66797,89 грн.
станом на 03.01.2014 р. та складає 59376,60 грн.
станом на 01.07.2014 р., відділ освіти
Носівської районної державної
адміністрації, заборгованість якої
перед відповідачем складала 106748,93 грн.
станом на 03.01.2013 р., зросла до 120973,25 грн.
станом на 03.01.2014 р. та складає 44787,15 грн.
станом на 01.07.2014 р., що підтверджується
наданими відповідачем актами звірки
взаєморозрахунків з зазначеними
установами.

Як стверджує відповідач, саме надмірно
велика заборгованість контрагентів
відповідача в особі держави зумовила
неможливість своєчасного виконання
останнім умов спірного договору в
частині проведення своєчасної сплати
нарахованих сум.

Однак, як правильно встановлено судом
першої інстанції, відповідач частково
виконував умови спірного договору
добросовісно та намагався не тільки
проводити оплату своєчасно за спірний
період, а й гасити заборгованість перед
позивачем за минулі періоди. Так,
згідно матеріалів справи, в 2013 р. за
поставлений газ позивачем було
нараховано 498701,36 грн., а відповідачем
проведено оплату в сумі 729574,55 грн., в 2014
р. позивачем нараховано 225038,87 грн., а
відповідачем сплачено 309136,67 грн. Тобто
за вказані періоди часу відсоток
проплати вартості поставленого
природного газу до нарахованої суми
складає 146 %, 137 % відповідно, що
підтверджується наданими довідками
про стан розрахунків за спожитий
природній газ в 2013 р., 2014 р.

З огляду на викладене, Київський
апеляційний господарський суд не
приймає як належне твердження
скаржника, що суд першої інстанції
приймаючи спірне рішення в частині
задоволення заяви відповідача про
зменшення суми пені не оцінив
майнового стану сторін, які беруть
участь у зобов'язанні та не
обґрунтував, в чому саме полягає
винятковість обставин у даній справі.

З огляду на викладене а також
враховуючи відсутність будь-яких
збитків, завданих позивачу саме
неправомірними діями відповідача щодо
неналежного виконання останнім умов
спірного договору, Київський
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення клопотання
відповідача про зменшення розміру пені
на 75 %.

Крім того, Київський апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні клопотання
відповідача про відстрочку виконання
рішення суду, як необґрунтоване.

Приймаючи до уваги викладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано позовні вимоги
задовольнив частково.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
місцевим господарським судом повно і
всебічно з'ясовані всі обставини
справи та надано їм належну правову
оцінку.

Доводи апелянта щодо неправильного
застосування норм процесуального
права не знайшли свого підтвердження.

На підставі наведеного, колегія суддів
дійшла висновку про те, що прийняте
господарським судом рішення
відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
вимогам щодо законності та
обґрунтованості, підстав для
скасування чи зміни рішення, в тому
числі, з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 21.10.2014р. у справі №927/1556/14
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
- задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Чернігівської області від 21.10.2014р. у
справі №927/1556/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №927/1556/14 повернути
до Господарського суду Чернігівської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.В. Сулім

Судді
О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун