м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія-Лізинг"
до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Український лізинговий
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача
1. Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу
2. Відділ примусового виконання
рішень управління державної
Головного управління юстиції у
Тернопільській області.
3. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мрія Поділля"
про визнання виконавчого
напису таким, що не підлягає виконанню
Суддя Лиськов М.О.
від позивача: не з'явився
від відповідача: Бічук С.Ф. (дов. №
від третіх осіб: не з'явився
У судовому засіданні 22.12.104, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія-Лізинг" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
лізинговий фонд", треті особи Приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу Голубнича Ольга
Василівна та Відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області про визнання таким, що не
підлягає виконанню виконавчого напису
нотаріуса та його скасування.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 05.05.2014 року між ним
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Український
лізинговий фонд" укладено договір
фінансового лізингу №2824/05/14-В,
відповідно до умов якого позивачу
передано у користування (лізинг) низка
об'єктів рухомого майна (об'єктів
фінансового лізингу).

15.09.2014 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу Голубничою О.В. вчинений
виконавчий напис №1589, яким було
запропоновано вилучити і повернути
об'єкти лізингу від лізингоодержувача
на користь лізингодавця.

Позивач вважає, що виконавчий напис від
15.09.2014 реєстраційний номер 1589, є таким,
що не підлягає виконанню і має бути
скасованим, оскільки станом на дату
звернення до суду позивач не отримав
жодних повідомлень або письмових вимог
від відповідача про усунення порушення
договору.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.10.2014 прийнято позовну заяву
до розгляду та порушено провадження по
справі № 910/21940/14, розгляд справи
призначено на 29.10.2014.

Ухвалою суду 16.10.2014 було застосовано
заходи до забезпечення позову.

В судове засідання, призначене на
29.10.2014, представник позивача не
з'явився, причин не явки суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
повідомлений.

В судове засідання, призначене на
29.10.2014, представник третьої особи-1 не
з'явився, причин не явки суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
повідомлений.

В судове засідання, призначене на
29.10.2014, представник третьої особи-2 не
з'явився, причин не явки суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
повідомлений.

В судове засідання, призначене на
29.10.2014, представник відповідача
з'явився, через канцелярію суду подав
відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду 29.10.2014 відповідно до
пункту 1, 2 частини першої статті 77
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд відкладав
розгляд справи на 24.11.2014.

В судове засідання, призначене на
24.11.2014, з'явився представник позивача та
надав клопотання про залучення третьої
особи Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мрія Поділля".

24.11.2014 суд залучив в якості третьої
особи Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мрія Поділля" та
відклав розгляд справи на 08.12.2014.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 22.12.2014, на підставі ст. 69, 77 ГПК
України, строк вирішення спору
продовжено на 15 днів.

08.12.2014 від позивача надійшло клопотання
про проведення експертизи для
встановлення безспірності
заборгованості, в задоволенні якого
судом відмовлено, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 4
від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики
призначення судової експертизи" судова
експертиза призначається лише у разі
дійсної потреби у спеціальних знаннях
для встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування. Якщо наявні у справі
докази є взаємно суперечливими, їх
оцінку в разі необхідності може бути
здійснено господарським судом з
призначенням відповідної судової
експертизи.

Суд, враховуючи дійсні обставини
справи, характер спірних
правовідносин, дійшов висновку, що для
вирішення спору у даній справі у суду
відсутня потреба у проведенні
експертизи у даній справі, а питання
які просить поставити позивач на
вирішення експертизи не відносяться до
предмету спору у даній справі.

З огляду на зазначене, суд відмовляє в
задоволенні клопотання позивача про
призначення у справі експертизи.

В судове засідання 22.12.2014 представники
позивача, третіх осіб не з'явилися,
вимоги ухвали суду не виконали, про
поважні причини неявки суд не
повідомили, хоча про час і дату
судового засідання повідомлені
належним чином, про що свідчать наявні
в матеріалах справи рекомендовані
повідомлення про вручення поштових
відправлень.

У відзиві на позов відповідач
заперечив проти заявлених позовних
вимог з тих підстав, що виконавчий
напис оспорюваний позивачем вчинений
згідно чинного законодавства і
підлягає виконанню.

Приватний нотаріус до суду надав
документи на підставі яких був
вчинений спірний виконавчий напис та
заперечення проти позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
учасників судового процесу,
господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

05.05.2014 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Український
лізинговий фонд" (лізингодавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мрія-Лізинг"
(лізингоодержувач) укладено договір
фінансового лізингу №2824/05/14-В (далі-
Договір).

Пунктом 1.1 загальних умов Договору
передбачено, що за умовами договору
лізингодавець набуває у власність і
передає на умовах фінансового лізингу
в платне володіння і користування з
правом викупу майно (далі по тексту
"предмет лізингу"), найменування і
характеристики якого вказані в
Специфікації (додаток №2 до Договору), а
лізингоодержувач зобов'язується
прийняти предмет лізингу, оплачувати
лізингові платежі, зазначені в графіку
внесення лізингових платежів (додаток
№1 до Договору, далі - "графік платежів"),
а також інші платежі відповідно до умов
даного Договору.

Предметом лізингу є бувший у
використанні автобус ПАЗ 4234, детальний
опис згідно специфікації - додаток №2
до договору (п.3 Договору).

Відповідно до п.2.4 загальних умов
Договору, всі лізингові платежі
лізингоодержувач зобов'язаний
оплачувати не пізніше за дату,
встановлену для їх оплати відповідно
до графи 2 графіка платежів, в сумі,
зазначеній у графі 6 графіка платежів.

Датою здійснення лізингового платежу
вважається дата фактичного
надходження коштів на банківський
рахунок лізингодавця. Якщо в період між
датою лізингового платежу, згідно
Графіка платежів, і датою надходження
суми лізингового платежу, числове
значення курсу, застосованого згідно п.
2.6. Загальних умов збільшиться більш
ніж на 1 відсоток, лізингодавець має
право вимагати пропорційну доплату
такої суми. Доплачена сума
враховується як комісія лізингодавця
(п. 2.7 загальних умов Договору ).

Згідно з п. 2.9 загальних умов Договору,
при надходженні коштів (лізингових
платежів) від лізингоодержувача,
сторони погодили наступну черговість
виконання лізингоодержувачєм своїх
грошових зобов'язань за Договором:
оплата сум штрафних санкцій (штраф,
пеня), які підлягають сплаті за
порушення зобов'язань за Договором;
оплата сум компенсації витрат,
понесених лізингодавцем та не
відшкодованих лізингоодержувачєм;
оплата простроченої заборгованості з
нарахованої винагороди лізингодавця;
оплата простроченої заборгованості з
нарахованого лізингового платежу, що
відшкодовує вартість предмету лізингу;
оплата поточної заборгованості з
нарахованої винагороди лізингодавця;
оплата поточної заборгованості з
нарахованого лізингового платежу,
відшкодовує вартість Предмета лізингу.

Згідно з п. 3.4 загальних умов Договору,
приймання лізингоодержувачем
Предмета лізингу в лізинг оформлюється
шляхом підписання сторонами акту
прийому-передачі Предмета лізингу.
Одночасно з актом прийому-передачі
Предмета лізингу, лізингоодєржувачу
передаються реєстраційна, технічна
документація, документи по
страхуванню, а також оформляється весь
необхідний для цілей бухгалтерського і
податкового обліку комплект
документів (видаткова накладна,
податкова накладна).

Пунктом 7.3 загальних умов Договору
передбачено, що лізингодавець має
право на свій розсуд стягувати з
лізингоодержувача прострочену
заборгованість у безсуперечному
порядку на підставі виконавчого напису
нотаріуса (у випадках, передбачених
чинним законодавством) та/або в
судовому порядку, визначеному чинним
законодавством України.

Дія Договору припиняється повним
виконанням сторонами його умов, а також
в інших випадках, передбачених
Договором та чинним законодавством (п.
11.1 загальних умов Договору).

Згідно з п.11.2.1 загальних умов Договору,
лізингодавець має право достроково в
односторонньому порядку розірвати цей
договір (відмовитися від цього
договору) та вилучити предмет лізингу у
випадках, коли лізингоодержувач: не
сплатив лізинговий платіж (частково
або повністю) і/або інший платіж,
передбачений договором, та
прострочення оплати становить більше 30
(тридцяти) днів з дня настання строку
платежу, встановленого графіком
платежів або загальними умовами.

Згідно з п. 11.3 загальних умов Договору,
у разі виникнення будь-якого з підстав,
передбачених п.п.11.2.1-11.2.8 цих загальних
умов, лізингодавець направляє
лізингоодержувачу повідомлення з
вимогою усунути існуючі порушення або
достроково викупити Предмет лізингу,
сплативши лізингодавцю суму викупу,
розраховану відповідно до ст. 8
загальних умов.

У разі, якщо протягом 20 календарних
днів від дати направлення
лізингоодержувачу повідомлення згідно
п. 11.3. загальних умов, лізингоодержувач
не усуне визначені в повідомленні
порушення або не викупить Предмет
лізингу, сплативши лізингодавцю суму
викупу згідно п. 8.5. загальних умов,
лізингодавець направляє на юридичну
адресу лізингоотримувача цінний лист з
описом вкладення або вручає нарочно
повідомлення про відмову від Договору
(його розірвання) і поверненні Предмета
лізингу із зазначенням терміну та
місця його передачі лізингодавцю.
Лізингоодержувач зобов'язаний за свій
кошт, протягом терміну, передбаченого в
повідомленні, повернути Предмет
лізингу лізингодавцю за адресою,
вказаною в повідомленні. При цьому у
разі відмови лізингоодержувача від
передачі (повернення) Предмета лізингу
лізингодавцю, лізингодавєць має право
самостійно вилучити Предмет лізингу з
місця зберігання/знаходження або
ремонту без будь-яких дозволів
лізингоодержувача (у тому числі, але не
виключно, у беззаперечному порядку на
підставі виконавчого напису нотаріуса
або відповідного рішення суду) з
покладанням на лізингоодержувача
понесених витрат (п. 11.4 Загальних умов
Договору).

Дослідивши зміст укладеного між
позивачем та відповідачем договору,
суд дійшов висновку, що даний правочин
за своєю правовою природою є договором
фінансового лізингу.

Відповідно до ч.1 статті 292
Господарського кодексу України лізинг
- це господарська діяльність,
спрямована на інвестування власних чи
залучених фінансових коштів, яка
полягає в наданні за договором лізингу
однією стороною (лізингодавцем) у
виключне користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів.

Згідно ч.1 статті 806 Цивільного кодексу
України за договором лізингу одна
сторона (лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про фінансовий лізинг" фінансовий
лізинг - це вид цивільно-правових
відносин, що виникають із договору
фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі
- договір лізингу) лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Відмова від договору лізингу є
вчиненою з моменту, коли інша сторона
довідалася або могла довідатися про
таку відмову (ч. 3 ст. 7 Закону України
"Про фінансовий лізинг").

Як встановлено судом, у зв'язку з
неналежним виконанням Товариством
обмеженою відповідальністю "Мрія
Лізинг" своїх зобов'язань за Договором
в частині сплати лізингових платежів,
08.08.2014 відповідачем на адресу позивача
направлено лист-вимогу вих. №340-УПК від
31.07.2014 на суму 33 677,94 грн., в якому
зазначено, що сума заборгованості
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія-Лізинг" станом
на 31.07.2014 становить 28 715,96 грн. (чергові
платежі 07.06.2014 та 07.07.2014), а також,
попереджено про те, що якщо протягом 20
днів з дати направлення цієї вимоги, не
буде сплачено заборгованість або не
здійснено викуп, то Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Український лізинговий фонд" буде
змушене відмовитися від договору.

Вищезазначений лист-вимога
направлений позивачу 08.08.2014 на адресу,
вказану у Договорі, а саме: 48271,
Тернопільська обл., с. Васильківці, що
підтверджується описом вкладення у
цінний лист та фіскальним чеком №0953
від 08.08.2014.

Судом встановлено, що у зв'язку з
незадоволенням лізингоодержувачем
вимог лізингодавця відповідно до
листа-вимоги (вих. №340-УПК від 31.07.2014),
відповідачем направлено позивачу
повідомлення про відмову (розірвання)
від Договору фінансового лізингу
№492-УПК від 02.09.2014, відповідно до умов
якого вимагав протягом 7 днів, з моменту
направлення даного повідомлення,
повернути предмет лізингу, а також
надати документи та приналежності
відповідно до акту приймання-передачі.
В протилежному випадку, як зазначив
відповідач, він має право самостійно
вилучити предмет лізингу з місця
зберігання/знаходження без будь-яких
дозволів лізингоодержувача (в тому
числі, але не виключно, в безспірному
порядку на підставі виконавчого напису
нотаріуса).

Дане повідомлення направлене позивачу
03.09.2014, що підтверджується описом
вкладення у цінний лист та фіскальним
чеком №2789 від 03.09.2014.

За таких обставин, відповідач 12.09.2014
звернувся до приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу Голубничої О.В. із заявою б/н про
вчинення виконавчого напису.

15.09.2014 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу Голубничою О.В. вчинено
виконавчий напис № 1589 про повернення
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мрія-Лізинг" на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
лізинговий фонд" майно - автобус ПАЗ 4234,
2012 року випуску, вартістю 237 456,86 грн., що
передане в користування на підставі
договору фінансового лізингу №2824/05/14-В
укладеного 05.05.2014 та підлягає
поверненню за невиплачені лізингові
платежі за період з 07 червня 2014 року по
12 вересня 2014 року у розмірі 59 038,01 грн.

Пунктом 4 частини 1 статті 10 Закону
України "Про фінансовий лізинг"
передбачено право лізингодавця
вимагати розірвання договору та
повернення предмета лізингу у
передбачених законом та договором
випадках.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону
України "Про фінансовий лізинг"
лізингодавець має право відмовитися
від договору лізингу та вимагати
повернення предмета лізингу від
лізингоодержувача у безспірному
порядку на підставі виконавчого напису
нотаріуса, якщо лізингоодержувач не
сплатив лізинговий платіж частково або
у повному обсязі та прострочення
сплати становить більше 30 днів.

З урахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що Договір
фінансового лізингу №2824/05/14-В був
правомірно розірваний відповідачем в
односторонньому порядку з 03.09.2014.

Відповідно до статті 87 Закону України
"Про нотаріат" та п. 1.1 глави 16 розділу ІІ
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
від 22.02.2012 р. № 296/5 (далі - Порядок) для
стягнення грошових сум або
витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до статті 88 Закону України
"Про нотаріат" нотаріус вчиняє
виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п.п. 3.2, 3.5 Порядку
безспірність заборгованості
підтверджують документи, передбачені
Переліком документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

При вчиненні виконавчого напису
нотаріус повинен перевірити, чи подано
на обґрунтування стягнення документи,
зазначені у Переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №
1172.

У пункті 8 Переліку документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 червня 1999 року
№ 1172 наведений перелік документів
необхідний для одержання виконавчого
напису при повернені об'єкта лізингу,
до яких належать:

а) оригінал договору лізингу;

б) засвідчена лізингодавцем копія
рахунка, направленого
лізингоодержувачу, з відміткою про
несплату платежів після вручення
письмового повідомлення.

Тобто, нотаріус при вчиненні
виконавчого напису не перевіряє
безспірність заборгованості, не
встановлює права та обов'язки
учасників правовідносин, а лише
перевіряє наявність документів, за
якими стягнення проводиться у
безспірному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання зазначених вимог відповідач
надав нотаріусу наступні документи:

- відповідну заяву № б/н від 12.09.2014;

- оригінал та копію договору
фінансового лізингу №2824/05/14-В від
05.05.2014;

- копію листа-вимоги №340-УПК від 31.07.2014
та доказ його відправлення;

- повідомлення про відмову (розірвання)
від договору вих.№492-УПК від 02.09.2014 та
доказ його відправлення;

- довідку про стан взаєморозрахунків
станом на 12.09.2014;

- завірені копії неоплачених рахунків.

Таким чином, відповідно до вимог
чинного законодавства, на час вчинення
оскаржуваного виконавчого напису
відповідачем було надано приватному
нотаріусу - Голубничій О.В. всі
документи, які вимагає чинне
законодавство та які були доказом
безспірності заборгованості за
прострочення виконання позивачем
зобов'язання за договором фінансового
№2824/05/14-В від 05.05.2014.

Обов'язковість надання інших
документів для вчинення виконавчого
напису про повернення об'єкту лізингу
законодавством не передбачено, а
відтак у нотаріуса були відсутні
підстави для відмови у вчинені спірної
нотаріальної дії.

Таким чином, суд встановив, що
заборгованість позивача перед
відповідачем на час вчинення
виконавчого напису була безспірною, та
нотаріус діяв у межах норм чинного
законодавства України.

Враховуючи вищевказане, вимоги
позивача про визнання виконавчого
напису № 1589 від 15.09.2014 таким, що не
підлягає виконанню, визнаються судом
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Крім того, суд зазначає, що посилання
позивача на підпункт 2.3 пункту 2 глави 16
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
№296/5 від 22.02.2012 року, в якому визначено,
що вчинення виконавчого напису в разі
порушення основного зобов'язання та
(або) умов іпотечного договору
здійснюється нотаріусом після спливу
тридцяти днів з моменту надісланих
іпотекодержателем повідомлень -
письмової вимоги про усунення порушень
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, є
неправомірним, оскільки стосуються
договору іпотеки та основного
зобов'язання, що ним забезпечується, та
не має жодного відношення до відносин,
що виникають в результаті укладення
договору фінансовго лізингу.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

На підставі заяви позивача, ухвалою
господарського суду міста Києва від
13.10.2014 було вжито заходи до
забезпечення позову шляхом зупинення,
до набрання рішення у справі законної
сили, стягнення на підставі
виконавчого напису приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу Голубничої Ольги
Василівни від 15.09.2014, зареєстрованого в
реєстрі за №1589.

Відповідно до статті 68 ГПК України
питання про скасування забезпечення
позову вирішується господарським
судом, що розглядає справу, із
зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Як зазначено в п. 10 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову", враховуючи, що забезпечення
позову застосовується як гарантія
задоволення законних вимог позивача,
господарський суд не повинен
скасовувати вжиті заходи до виконання
рішення або зміни способу його
виконання, за винятком випадків, коли
потреба у забезпеченні позову з тих чи
інших причин відпала або змінились
певні обставини, що спричинили
застосування заходів забезпечення
позову, або забезпечення позову
перешкоджає належному виконанню
судового рішення.

Враховуючи те, що позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія-Лізинг" не
підлягають задоволенню, тому заходи
забезпечення позову, вжиті ухвалою
Господарського суду міста Києва від
16.10.2014, підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається:
у спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1
ст. 32, ч. 1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 1 ст. 49, ст.ст.
68, 82 - 85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд
міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

2.Заходи до забезпечення позову вжиті
ухвалою господарського суду м. Києва
від 16.10.2014 у справі № 910/21940/14 скасувати.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

повний текст рішення складено: 26.12.2014

Суддя
М.О. Лиськов