КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"17" грудня 2014 р. Справа №07/2522

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Марчуку О.Л.,

за участю представників сторін, згідно протоколу судового засідання від 17.12.2014 року розглянувши матеріали апеляційної скарги

Лукирича Станіслава Івановича

на рішення господарського суду Черкаської області від 10.02.2011 року

у справі № 07/2522 (суддя Дорошенко М.В.)

за позовом фізичної особи-підприємця Запорожця Віктора Васильовича

до Смілянської міської ради

третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - комунальне підприємство "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації"

про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно

ВСТАНОВИВ :

Рішенням господарського суду Черкаської області від 10.02.2011 року у справі № 07/2522 позов задоволено повністю. Визнано за ФОП Запорожцем В.В. право власності на самочинно збудовану ним прибудову під літ. "А1-1" площею 37,0 м2, та переплановані приміщення підвалу №8 площею 9,7 м2, № 37 площею 5,0 м2, №40 площею 1,8 м2, №39 площею 30,1 м2 нежитлової будівлі по вул. Жовтневій, 16 в м. Сміла Черкаської області.

Не погодившись із вказаним рішенням, Лукирич С.І. подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 10.02.2011 року у справі № 07/2522 та припинити провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2014 року у справі № 07/2522 апеляційну скаргу Лукирича С.І. прийнято до провадження та призначено розгляд справи за участю уповноважених представників сторін.

Представник апелянта у судовому засіданні 17.12.2014 року надав пояснення, якими підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив скаргу задовольнити.

Представники позивача та відповідача у судове засідання 17.12.2014 року не з'явились, про причини неявки колегію суддів апеляційної інстанції не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач та відповідач повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, а отже наявні підстави щодо можливості розгляду справи за відсутності їх представників.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено право на звернення до господарського суду за захистом порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ст. 91 Господарського процесуального кодексу України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Отже, із наведеної норми вбачається, що підставою для надання певній, не залученій до участі у справі, особі права на звернення з апеляційною скаргою є саме порушення її прав або охоронюваних законом інтересів внаслідок вирішення судом спору у справі, до участі в якій ця особа обов'язково підлягала залученню як така, що мала певні права і обов'язки у спірних правовідносинах.

При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.09.2008 року у справі № 23/294 та в ухвалі Вищого господарського суду України від 07.09.2010 року у справі № 33/289.

Обгрунтовуючи свої вимоги в апеляційній скарзі, Лукирич С.І. зазначає, що оскаржуване рішення суду стосується його прав та обов'язків, оскільки ним було виділено кошти на будівництво спірного приміщення, що в свою чергу закріплює права згідно ст. 376 Цивільного кодексу України на відшкодування понесених витрат.

У зв'язку з чим, апелянт просить розглянути вимоги щодо визнання за ним права власності спірного приміщення.

Предметом розгляду судом першої інстанції були позовні вимоги про визнання за ФОП Запорожцем В.В. право власності на самочинно збудовану ним прибудову.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як слідує із поданих скаржником доказів, а саме з договору (а.с. 72) укладеного між ПП Запорожцем В.В. та ПП Лукиричем С.І., апелянтом було виділено кошти на будівництво спірного приміщення, які підуть в залік погашення орендної плати.

Тобто, дані кошти згідно договірних відносин виділені апелянтом в погашення орендної плати за користування спірним приміщенням, а не в оплату права власності даного приміщення, що виключає факт того, що оскаржуване рішення суду стосується його прав та обов'язків, яким визнано право власності на спірне приміщення за позивачем.

Крім того, слід зазначити, що спірним рішенням суду задоволенні позовні вимоги позивача обґрунтовані на підставі договору купівлі-продажу державного майна (спірного приміщення) від 19.06.2003 року.

Однак, вимоги скаржника обґрунтовані на підставі договору за яким ним виділено кошти на будівництво прибудови до приміщення, яке на правових підставах належить позивачу, в якості орендних платежів за його користування, який не був предметом розгляду в оскаржуваному рішенні.

Підстава позову - це частина позову, що відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і докази, що підтверджують позов.

Отже, з наведеного слідує, що скаржник не позбавлений можливості звернутися до господарського суду за захистом порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів з новим позовом.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у своїй постанові від 17.05.2011 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України», у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження, повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі (п. 52).

Як слідує із матеріалів справи, оскаржуваним рішенням суду Лукирича С.І. не визначено в цій справі ні стороною, ні третьою особою. Водночас, скаржник не підпадає й під ознаки особи, яка не брала участі у справі, але щодо якої суд вирішив питання про її права та обов'язки, з огляду на те, що рішення місцевого господарського суду зі справи не містить висновків про його права та обов'язки.

При цьому, доводи заявника апеляційної скарги не можуть братися судом до уваги, оскільки не підтверджують наявність правового зв'язку між заявником та сторонами у справі.

Відповідно до п. 52. вище зазначеної постанови пленуму від 17.05.2011 року № 7 передбачено, якщо буде встановлено, що права особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з відсутністю вирішення у оскаржуваному заявником рішенні місцевого господарського суду питання про права та обов'язки, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для припинення апеляційного провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 02.07.2013 року у справі № 47/458.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Лукирича Станіслава Івановича на рішення господарського суду Черкаської області від 10.02.2011 року у справі № 07/2522 припинити.

2. Справу №07/2522 повернути до господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич